OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Augustin Robespierre

Augustin Bon Joseph de Robespierre, Augustin Robespierre, o Robespierre le Jeune (21 de gener de 1763 – 28 de juliol de 1794) era el germà petit de Maximilien Robespierre, un líder principal de la Revolució francesa.
Nasqué a Arràs, França, essent fill de l'advocat Maximilien-Barthelemy-François de Robespierre i de Jacqueline-Marguerite Carraut. La seva mare va morir quan ell tenia només un any d'edat i el seu pare abandonà la família i marxà a Baviera, on morí l'any 1777. Ell va ser criat per una tieta i va aprendre Dret. Com el seu germà, ell també va ser un radical durant la Revolució francesa.
El setembre de 1792, va ser elegit per a la Convenció Nacional, on s'uní al seu germà als Montagnards i als Jacobins.
Va esdevenir Député-en-Mission a l'Exèrcit d'Itàlia (armée d'Italie francesa) el 1794.
Amb la caiguda de Maximilien Robespierre arran del cop d'estat del 9 de Termidor (27 de juliol de 1794), els associats amb el seu germà van ser atacats pels Thermidorians. (la relació de Napoleó amb Augustin portà a l'empresonament de Napoleó a Fort Carré el 6 d'agost de 1794 però va ser alliberat dues setmanes després.)
Augustin va demanar a la Convenció Nacional ésser arrestat amb el seu germà dient, "<jo soc tan culpable com ell; Comparteixo les seves virtuts i vull compartir el seu destí. Jo demano ser acusat". Després de cercar refugi a l'Hôtel de Ville de París, tractà d'escapar per la finestra. Falà però es trencà les dues cames, i va ser guillotinat el mateix dia que el seu germà

## Referències

* Alexandre Cousin, Philippe Lebas et Augustin Robespierre, deux météores dans la Révolution française (2010). (francès)
* Marisa Linton, Choosing Terror: Virtue, Friendship and Authenticity in the French Revolution (Oxford University Press, 2013).
* Sergio Luzzatto, Bonbon Robespierre: la terreur à visage humain (2010). (francès)
* Martial Sicard, Robespierre jeune dans les Basses-Alpes, Forcalquier, A. Crest (1900). (francès)
* Mary Young, Augustin, the Younger Robespierre (2011).

## Enllaços externs

* "L'enfance de Maximilien" Arxivat 2012-03-26 a Wayback Machine., in L'association Maximilien Robespierre pour l'Idéal Démocratique bulletin n° 45. (francès)
# Baldriga tropical

La baldriga tropical (Puffinus bailloni) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) tradicionalment considerada una subespècie de la baldriga d'Audubon. Cria a les Mascarenyes i altres illes de l'Índic i del Pacífic, i es dispersa per aquests oceans.
# Balancí

«Balancí» té aquests significats:
* Balancí (moble), cadira amb els peus units a unes làmines inferiors corbades permetent a la persona balancejar-se endavant i enrere
* Balancí o batanga flotador allargat que subjectat de forma sòlida al buc principal d'algunes embarcacions
* Cavall balancí, joc infantil (balancí amb forma de cavall)
* El balancí, cartró per a tapís de Francisco de Goya
Viccionari
# Balanchine (cràter)

Balanchine és un cràter d'impacte de 38 km de diàmetre de Mercuri. Porta el nom del ballarí i coreògraf estatunidenc d'origen rus George Balanchine (1904-1983), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2012.
Conté raigs de color blau que irradien des del centre del cràter. Aquests raigs van inspirar el nom del cràter causa de la seva similitud amb el tutú de la Serenade de George Balanchine.

## Referències

* 1 2 «Balanchine». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 23-02-2017. [Consulta: 7 maig 2017].
* ↑ Ritzel, Rebecca «Ballet isn't rocket science, but the two aren't mutually exclusive, either». Washington Post [Washington DC, United States], 20-12-2012 [Consulta: 7 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Ausònia

* Per a altres significats, vegeu «Ausònia (desambiguació)».
Ausònia és el nom amb què és conegut el país dels antics ausons a la Campània (Itàlia). Modernament els federalistes italians donen el nom de República d'Ausònia a la part sud d'Itàlia, en contraposició al nord d'Itàlia que seria la Padània.
Els romans van conquerir Ausònia l'any 314 aC. Després de prendre la ciutat de Sora, els cònsols Marcus Poetilius Libo i Caius Sulpicius Longus van portar la guerra a Ausònia, aliada dels samnites. A les ciutats d'Ausona, Menturnae i Vescia, una dotzena de joves de les millors famílies es van passar als romans i els van aconsellar d'establir campaments prop de les ciutats per poder-les ocupar. Alguns romans es van infiltrar a les ciutats amb l'ajut dels traïdors, i a un senyal convingut van obrir les portes; les tres ciutats van ser ocupades fàcilment, però tot i que molts ausons havien passat al bàndol romà, els romans van gairebé exterminar la nació, «passant-los per l'espasa», diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ausona». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 9 maig 2023].

## Vegeu també

* Àuson
# Rafael de Mendizábal Allende

Rafael de Mendizábal Allende (Jaén, 1927 - 10 de març de 2023) fou un jurista espanyol. Va ser president de Sala del Tribunal Suprem d'Espanya i magistrat del Tribunal Constitucional d'Espanya des de juliol de 1992, a proposta del Congrés dels Diputats.
De l'octubre de 2015 fins que es va morir el 2023, va presidir la Comissió d'Arbitratge Queixes i Deontologia del Periodisme.

## Referències

* ↑ Redacción «Muere Rafael de Mendizábal, primer presidente de la Audiencia Nacional». [Madrid], 11-03-2023 [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Muere Rafael de Mendizábal, artífice de la Audiencia Nacional y su primer presidente», 11-03-2023. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 73. ISBN 84-930048-0-4.
* ↑ «Rafael de Mendizábal presidirà la Comissió d'Arbitratge Queixes i Deontologia del Periodisme | Fundació CIC». Consell de la Informació de Catalunya, 07-10-2015. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Juristes asseguren que la sentència contra els periodistes de la Ser serà revocada». Catalunya Press, 11-02-2010. [Consulta: 16 setembre 2020].
# Aingoulaincourt

Aingoulaincourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 13 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Aingoulaincourt era de 13 persones. Totes les 4 famílies que hi havia eren parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

Tots els 4 habitatges que hi havia el 2007 eren l'habitatge principal de la família. Tots els 4 habitatges eren cases. Tots els 4 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; Tots els 4habitages tenien cinc cambres o més. 4 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 0 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Aingoulaincourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 9 persones, 7 eren actives i 2 eren inactives. Les 7 persones actives estaven ocupades(5 homes i 2 dones).. De les 2 persones inactives 1 estava estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Aingoulaincourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Aingoulaincourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Austrocedrus

Austrocedrus és un gènere monotípic de conífera de la família de les cupressàcies. L'única espècie viva i coneguda actualment és Austrocedrus chilensis, espècie endèmica dels Andes al sud de Xile i l'Argentina.

## Descripció

És un arbre d'aspecte allargat i de copa piramidal que pot atènyer els 25 metres d'alçada. L'escorça és grisosa, amb marcades fissures longitudinals i forma làmines fàcils de despendre. Les fulles són esquamiformes, petites, d'uns 2-4 mm., oposades i perennes. Es caracteritzen per tenir una banda blanquinosa molt marcada. Els aments apareixen als extrems de branquillons curts, són cilíndrics i d'uns 5 mm. de diàmetre, color castany. Els cons (inflorescències femenines) són ovoides, d'un color verd-groguenc d'uns 2 cm de longitud; estan formades per dos parells d'esquames oposades, el parell inferior són més curtes i estèrils. Els cons femenins, creixen, es lignifiquen i esdevenen marrons en madurar i solen contenir quatre llavors alades ovoides, petites de 3-4 mm de longitud.

## Distribució

Creix a l'interior de la Patagònia argentina i als Andes xilens, entre els 34 i 44° sud. Té una elevada plasticitat ecològica, pot créixer tant en zones humides (en els boscos patagons i dels alts andes (tot i que no sobrepassa els 1700 d'altitud)) com en zones àrides com a l'estepa patagona argentina. Tanmateix prefereix zones de ribera, de sòls esquelètics i pedregosos on sol formar boscos monoespecífics.

## Usos

La seva fusta és lleugera, tova i resistent a la intempèrie. Tot i que aquesta fusta presenta nombrosos nusos, s'ha utilitzat per a la fabricació de calaixos, pals de telèfon, valles, encofrats, marcs de portes i finestres i en general per a fusta d'exterior. Durant la primavera, el sotabosc de boscos de xiprer hi sorgeixen múrgoles, bolets excel·lents comestibles.
* Branques
* Fulles
* Fruits

## Referències

* 1 2 3 4 Demaio Pablo; Ola, Ulf; Karlin, Torkel; Medina, Mariano. Árboles Nativos de Argentina: tomo II Patagonia. Córdoba: Ecoval, 2017. ISBN 978-987-4003-16-4 [Consulta: 5 novembre 2018].
# Bajarí

Bajarí és una pel·lícula documental espanyola del 2013 (any del centenari de Carmen Amaya) dirigida per Eva Vila i que retrata el món de la cultura gitana a Barcelona (Bajarí en caló). És protagonitzada per Karime Amaya, reneboda de Carmen Amaya, i Los Tarantos és com una presència espectral per a tots els que es mostren davant de la càmera. Ha estat doblada al català.

## Sinopsi

El documental narra l'arribada de Karime Amaya des de Mèxic a Barcelona i com es decideix a treballar amb un grup d'artistes de la ciutat, Bajarí, per a muntar un nou espectacle. Karime convida a la seva mare, Mercedes Amaya “Winny” a unir-se a ells i acompanyarà a la seva filla en el descobriment de les seves arrels. Paral·lelament seguim la història de Juanito, un nen de cinc anys que somia amb tenir les seves botes vermelles de ballador. El seu oncle Coco, una llegenda del cant que acompanyarà Karime en l'espectacle, l'ajudarà a aconseguir-los.

## Producció

La pel·lícula és una producció de Lastor Media-Cromosoma en coproducció amb Televisió de Catalunya, amb la participació de TVE i el suport de l'ICEC i ICAA. Una iniciativa del Màster de Documental de Creació de La Universitat Pompeu Fabra amb la col·laboració de l'Academia de las Artes y las Ciencias del Flamenco, la Fundación Tablao Cordobés i l'Ajuntament de Barcelona.
La pel·lícula va estar en el festival de documentals IDFA i al Festival de Cinema de Guadalajara. Posteriorment va competir al Festival de Màlaga, en la seva secció de llargmetratges documentals a concurs, abans de la seva estrena a sales.

## Nominacions

Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental als Premis Gaudí de 2014. També fou nominat al premi Magnolia al Festival de la Televisió de Xanghai i al premi Robert Flaherty del Festival Internacional de Cinema Documental de Yamagata.

## Referències

* ↑ ‘Bajarí’, un homenatge a la tradició flamenca de Barcelona, beteve.cat, 10 de juny de 2013
* ↑ Bajarí a esadir.cat
* ↑ BAJARÍ, una película de EVA VILA, deflamenco, 8 d'abril de 2013
* ↑ Estrena de "Bajarí" al "Sala 33", ccma.cat, 28 d'octubre de 2913
* ↑ Llega al cine 'Bajarí', un viaje al flamenco a través de un niño y el arte de Karime Amaya, La Vanguardia, 13 de setembre de 2013
* ↑ Se estrena el documental "Bajarí", de Eva Vila, barcelona.cat
* ↑ Bajarí al web de l'Acadèmia del Cinema
* ↑ El documental 'Bajarí' competirà al Festival de Yamagata, catalanfilms.cat
# Bajarse al moro

«Bajarse al moro» té aquests significats:
* Bajarse al moro (obra de teatre), obra de teatre de José Luis Alonso de Santos de 1985
* Bajarse al moro (pel·lícula), pel·lícula basada en l'obra de teatre anterior, dirigida per Fernando Colomo el 1989
# Ball de Bastons del Clot

El Ball de Bastons del Clot és una colla de ball de bastons creada l'any 2009, amb una primera actuació el mes d'octubre, tot i que se'n va fer la presentació oficial el 8 de novembre, amb motiu de la festa major del Clot de Barcelona. D'entrada, la pretensió era d'actuar tan sols en la festa major del barri, però han acabat ballant en molts esdeveniments festius, com ara la Mercè o la trobada nacional de ball de bastons de Catalunya.
Els balladors de la colla bastonera del Clot van vestits amb faldellí verd i faixa lila, sense mocador encreuat ni banda, amb l'escut a la màniga esquerra de la camisa. Assagen al Casal de Joves del Clot a la Farinera del Clot.

## Referències

* ↑ http://w110.bcn.cat/portal/site/Joves/menuitem.b73e9b19483655297ca47ca4a2ef8a0c/?vgnextoid=630c7f5696038410VgnVCM1000001947900aRCRD&vgnextfmt=formatDetall&vgnextchannel=c9f5a3d545ba6310VgnVCM10000072fea8c0RCRD&lang=ca_ES
* ↑ «Ball de Bastons del Clot». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).

## Enllaços externs

* Web oficial
# Ausàs

* Per a altres significats, vegeu «Ausàs (Alta Garona)».
Ausàs és una masia situada al municipi de les Valls d'Aguilar, a la comarca catalana de l'Alt Urgell.
# Rafael de Moner

Rafael de Moner i de Bassedes (?- 9 de gener de 1704) fou un eclesiàstic català, que arribà a ostentar els càrrecs d'abat de Sant Pere de Rodes (1687-1698) i de Santa Maria de Ripoll (1699-1704). Era fill de Francesc de Moner i de Puigmarí, donzell de Camprodon i Francesca de Bassedes i de Biure. Va participar en les sessions de les Corts de 1701.

## Bibliografia

* Jordi Mascarella i Rovira: L'abaciologi de Santa Maria de Ripoll. CERC, Annals, 1989-1990. pàg. 1-56.
# Afició

Una afició o passatemps (en anglès hobby) és una activitat que algunes vegades no busca una finalitat productiva concreta, sinó que el seu valor resideix en l'entreteniment d'aquell que ho executa. Aquells que practiquen una afició reben els noms d'aficionats, amateurs o fans. Moltes activitats poden ser aficions, i els que s'hi dediquen s'anomenen aficionats, en contraposició als professionals, vegeu, per exemple, la informàtica, la cuina i la jardineria. Hi ha persones que tenen per afició la programació, la fusteria, l'elaboració de vi, i moltes altres. Encara que hi ha infinites aficions, algunes de les més practicades són:
* Aquariofília
* Bricolatge
* Caça
* Col·leccionisme (p. ex.: filatèlia i numismàtica)
* Colombicultura
* Esport (tant a practicar-lo com a seguir els partits, equips i jugadors)
* Escacs
* Excursionisme
* Cuina
* Informàtica
* Jardineria (p. ex.: cultiu de bonsais)
* Modelisme (p. ex.: aeromodelisme, afició al ferrocarril, pintat de miniatures)
* Música
* Origami
* Paraulògic
* Pesca
* Radioafició
* Viatjar
Viccionari
# Aficionats castellers de Llorenç del Penedès

Els aficionats castellers de Llorenç del Penedès són un grup d'aficionats als castells del municipi de Llorenç del Penedès, al Baix Penedès, que tan sols un cop l'any, per la vigília de Sant Llorenç, el 9 d'agost, i en el marc de la seva festa major, realitzen castells al seu poble. Aquesta activitat la duen a terme almenys des del 16 d'agost de 1890, data en què consta la primera referència a aquesta activitat, i s'ha realitzat quasi ininterrompudament des de llavors. Els castellers no tenen una camisa distintiva en comú i només se'ls identifica per un mocador singular que renoven cada any. L'any 2014 van rebre el premi a la iniciativa social de la Nit de Castells.

## Referències

* ↑ «125 anys de castells d'aficionats a Llorenç». Revista Castells, 04-08-2015.
* ↑ Garcia, Vicenç «Quico Pino, els Aficionats de Llorenç i la Muixeranga d'Algemesí triomfen a la Nit de Castells». La Vanguardia, 01-02-2014.
# Adonara

Adonara és una illa de les Illes Petites de la Sonda d'Indonèsia, situada a l'est de l'illa de Flores, a les illes Solor. A l'est hi ha Lembata, antigament coneguda com a Lomblen. Adonara és la més alta de les illes de l'arxipèlag, aconseguint una altitud de 1.659 metres, i té una superfície de 509,6 km². Es troba a la província de les Illes Petites de la Sonda Orientals.

## Referències

* ↑ Monk, K.A.. The Ecology of Nusa Tenggara and Maluku. Hong Kong: Periplus Editions Ltd., 1996, p. 8. ISBN 962-593-076-0.
# Adon

Adon és un municipi francès, situat al departament del Loiret i a la regió de Centre - Vall del Loira.

## Referències

Viccionari
# Adrast

Adrast és el nom dels següents personatges:
* Adrast d'Argos, rei d'Argos
* Adrast de Frígia, príncep de Frígia
* Adrast d'Afrosísies, filòsof grec
* Adrast (fill de Tàlau)
* Adrast (fill de Cresos)
* Adrast (fill de Mèrops)
# Adrastea

«Adrastea» té aquests significats:
* Astronomia:
** Adrastea (satèl·lit), satèl·lit de Júpiter
** (239) Adrastea, asteroide
* Mitologia grega:
** Adrastea (nimfa), nimfa que va criar a Zeus
** Adrastea (deessa), divinitat filla de la nit
** Adrastea (Mísia), ciutat mítica i districte de l'Àsia Menor
* Òpera:
** Adrastea (Preu), òpera, de Friedrich Preu
# Alan

Alan - Алан(rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 574 habitants.

## Referències

* ↑ «Алан». Институт Татарской Энциклопедии.
# Agustina de Aragón

Agustina de Aragón és una pel·lícula espanyola de 1950 dirigida per Juan de Orduña.

## Argument

Les tropes franceses dirigides per Napoleó Bonaparte assetgen la ciutat de Saragossa. Agustina d'Aragó (Aurora Bautista) és una jove promesa, però en assabentar-se que el seu promès s'ha venut a l'enemic trenca amb ell enamorant-se d'un guerriller baturro.

## Repartiment

* Aurora Bautista: Agustina
* Fernando Aguirre
* Valeriano Andrés: Capità
* Manuel Arbó
* María Asquerino: Carmen
* Francisco Bernal
* Faustino Bretaño
* José Bódalo: Capità francès
* Raúl Cancio
* María Cañete: Tia Pilar
* Alfonso de Córdoba
* Eugenio Domingo: Nen a l'església
* Adriano Domínguez
* Juan Espantaleón: Oncle Jorge
* Eduardo Fajardo: Luis Montana
* Fernando Fernández de Córdoba
* Félix Fernández
* Rosario García Ortega

## Premis
### Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1950

    Primer premi (450.000 pessetes)

## Referències

* ↑ filmaffinity. Agustina de Aragón (en castellà). filmaffinity.
* ↑ allrovi. Agustina de Aragón (en anglès). allrovi.
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
# Al Herman

Al Herman és un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 15 de març del 1927 a Topton, Pennsilvània,
Herman va córrer a la Champ Car a les temporades 1955-1957, i 1959-1960 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis que va córrer els anys 1958, 1960, 1961 i 1963.
Va morir el 18 de juny del 1960 a West Haven, Connecticut en un accident a una cursa de midget cars.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Pos. | Final | Voltes | V. Líder | Retirat |
| 1955 | 71 | 16 | 139.811 | 15 | 7 | 200 | 0 | Acaba la cursa |
| 1956 | 12 | 27 | 141.610 | 23 | 28 | 74 | 0 | Accident |
| 1957 | 89 | 30 | 140.007 | 29 | 21 | 111 | 0 | Accident |
| 1959 | 89 | 23 | 141.939 | 29 | 13 | 200 | 0 | Acaba la cursa |
| 1960 | 76 | 30 | 141.838 | 31 | 32 | 34 | 0 | Embragatge |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 619 | 0 | |
| Sortides | 5 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 0 |
| Top 10 | 1 |
| Retirat | 3 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitzats pel campionat de la F1.
Al Herman va participar en 5 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1955 i va participar en el Gran Premi d'Indianapolis 500 en 4 ocasions més.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 5
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Punts vàlids per la F1: 0

## Referències

* 1 2 3 4 «STATS F1:Al Herman» (en francès). [Consulta: 5 juny 2022].
# Al Hoceima

Al Hoceima o Alhucemas, antiga Villa Sanjurjo (àrab: الحسيمة, al-Ḥusayma; amazic: ⵜⴰⵖⵣⵓⵜ, Taghzut, anomenada per molts locals Biya), és una ciutat portuària del mar Mediterrani, una de les principals ciutats del Rif i la capital de la regió Taza-Al Hoceima-Taounate, del Marroc.
Al Hoceima està situat prop d'Ajdir, la ciutat on va néixer el líder guerriller Abd al-Karim al-Khattabi. Se situa al territori de la tribu Bucoya del Rif que parlen tamazight.

## Història

Els espanyols començaren el seu desenvolupament al voltant del 1925, llavors coneguda com a Villa Sanjurjo, després que aquest general hi desembarqués durant la Guerra del Rif, conduïda per Abd al-Karim al-Khattabi per lluitar en contra del govern colonial espanyol i francès al nord d'Àfrica (desembarcament d'Alhucemas).
La ciutat i els pobles dels voltants van patir dos terratrèmols en l'espai de deu anys: el primer, el 26 de maig del 1994 (6 en l'escala de Richter) i el segon, el 24 de febrer de 2004 (6,4 graus), quan hi moriren més de 560 persones.
A l'estiu, és un centre turístic important gràcies a les boniques platges que l'envolten. Destaca la platja del Quemado, batejada així després que el 1922 una plaga de llagostes arrasés la regió, i els veïns hi cremessin muntanyes de rostolls per combatre la invasió.
Uns quants illots davant la costa pertanyen a Espanya des del 1673, quan una esquadra comandada pel príncep de Montesacro la va ocupar amb l'excusa d'expulsar-ne uns corsaris. Espanya té altres possessions a la zona, com el penyal de Vélez de la Gomera, el nom del qual no té res a veure amb el cognom Vélez, sinó que és una derivació castellana de l'antiga ciutat de Bades, i que no té més interès que poder-hi plantar una bandera.

## Enllaços externs

* Turisme i comerç Arxivat 2019-09-05 a Wayback Machine. (francès).
* Vila D'Al-Hoceima.
* El Hoceïma a World Gazetter, per Stefan Helders.
* El Hoceïma a Falling Rain Genomics, Inc. (anglès)