OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emma Sparre

Emma Sparre (Stora Kopparberg parish, 29 de juny de 1851 - Rättvik, 8 de setembre de 1913), nascuda Emma Josepha Munktell, fou una pintora sueca.

## Biografia

Era filla de Henrik Munktell (1804-1861) i Christina Augusta Eggertz (1818-1889), i germana de la compositora Helena Munktell (1852-1919). Del 1870 al 1891 va estar casada amb Carl Axel Ambjörn Sparre (1839-1910), un company artista amb qui va tenir una filla, Märta Améen (1871-1940), que també va ser pintora.
Va assistir a la Reial Acadèmia d'Art d'Estocolm (Kungliga Akademien för de fria konsterna) i es va formar en privat per August Malmström. Posteriorment va estudiar a Düsseldorf i Roma, i també es va formar París amb els pintors Pascal Dagnan-Bouveret i Gustave Courtois a l'Académie Colarossi.
Sparre va exposar la seva obra al Palau de Belles Arts de l'Exposició Universal de 1893 a Chicago (Illinois, EUA). També va exposar a l'Exposició Universal de 1889 a París, on va rebre una menció honorífica, i finalment va tornar a Suècia durant la dècada de 1890. La seva obra està a la col·lecció del Nationalmuseum a Estocolm.

## Referències

* ↑ «Emma Sparre» (en suec). Nationalmuseum Stockholm. [Consulta: maig 2020].
* ↑ «Emma Josepha Sparre» (en anglès). RKD – Netherlands Institute for Art History. [Consulta: maig 2020].
* ↑ Elsa-Britta Grage. «J Henrik Munktell» (en suec). Svenskt biografiskt lexikon. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ Jonathan Woolf. «Helena Munktell (1852-1919)» (en anglès). musicweb-international.com. [Consulta: 1r març 2019].
* 1 2 «Emma Josefa (Josepha) Sparre namn som ogift: Emma Munktell Emma Sparre» (en suec). [Consulta: 28 agost 2018].
* ↑ «Vem var det?» (en suec), 1944. [Consulta: 28 agost 2018].
* ↑ «Carl Axel Ambjörn Sparre» (en suec). Lexikonett amanda. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Améen, Märta Augusta Carolina Emma Axelsdotter» (en suec). Lexikonett amanda. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Women's Art at the World's Columbian Fair & Exposition, Chicago 1893» (en anglès). [Consulta: 28 agost 2018].
* ↑ Annuaire général héraldique (en francès), 1902, p. 1016.

## Enllaços externs

* Imatges de quadres d'Emma Sparre a MutualArt (anglès)
# Epinephelus areolatus

Epinephelus areolatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 47 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i el Golf Pèrsic fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica), Fidji, Japó, el Mar d'Arafura, Tonga i el nord d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Epinephelus areolatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Moran, M., J. Jenke, C. Burton i D. Clarke, 1988. The Western Australian trap and line fishery on the Northwest Shelf. Western Australian Marine Research Laboratories. FIRTA Project 86/28, Final Report. 79 p.

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epinephelus awoara

Epinephelus awoara és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Corea, Japó, Taiwan, Xina, Vietnam i illes del Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Epinephelus analogus

Epinephelus analogus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 104 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental.

## Referències

* 1 2 «Epinephelus analogus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enigmapercis acutirostris

Enigmapercis acutirostris és una espècie de peix de la família dels percòfids i de l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Enigmapercis prové del mot llatí aenigma (parlar al·lusivament o obscura) i del grec perke (perca), mentre que acutirostris és una paraula llatina que fa referència al seu musell agut.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batidemersal (entre 470 i 485 m de fondària), el qual viu al Pacífic sud-oriental pertanyent a Xile (la part occidental de la serralada submarina Sala y Gómez a prop de l'illa de Pasqua).

## Estat de conservació

Apareix a la Llista Vermella de la UICN, ja que les muntanyes submarines on viu són caladors on hi ha moltes espècies d'interès comercial per a les flotes pesqueres i, tot i que no té cap valor comercial, és capturat de manera incidental.

## Observacions

És inofensiu per als humans i el seu índex de vulnerabilitat és baix (20 de 100).

## Referències

* ↑ Whitley G. P., 1936. A new fish from near Sydney. Proc. R. Zool. Soc. N. S. W. v. for 1935-1936. 19.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Parin, N. V., 1990. Percophid fishes (Percophidae) from the Sala y Gómez Ridge (Southeast Pacific). J. Ichthyol. 30(1):68-79. Pàg. 74.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* ↑ All fishes of Chile - FishBase Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1997. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada: addendum. Rev. Biol. Mar. Oceanogr. 32(2):77-94. Pàg. 83.
* ↑ Parin, N. V., A. N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gómez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.
* ↑ Landaeta, M. F., F. J. Neira i L. R. Castro, 2003. Larvae of Dactylopsaron dimorphicum (Perciformes: Percophidae) from oceanic islands in the southeast Pacific. Fishery Bulletin, vol. 101 (núm.3): 693-697. «Enllaç».
* ↑ Species in Sala y Gómez (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ Cheung, W. W. L., T. J. Pitcher i D. Pauly, 2005. A fuzzy logic expert system to estimate intrinsic extinction vulnerabilities of marine fishes to fishing. Biol. Conserv. 124:97-111.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
# Enigmatita

L'enigmatita és un mineral de la classe dels silicats que pertany i dona nom a l'anomenat grup de l'enigmatita. Va ser descoberta l'any 1865 a Narsaq, Groenlàndia (Dinamarca), sent nomenada així del grec aenigma (un enigma) en al·lusió a la seva incerta composició química.
Sinònims poc usats són: aenigmatita, cosyrita i kolbingita.

## Característiques químiques

És un silicat anhidre de sodi, ferro i titani. La seva estructura molecular és la d'inosilicat amb cadenes senzilles de període quatre.
Forma una sèrie de solució sòlida amb la wilkinsonita (Na(Fe$^{2+}$)₂Fe$^{3+}$O[Si₃O$_9$]), en la qual la substitució gradual del titani per ferro va donant els diferents minerals de la sèrie.
A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: alumini, manganès, magnesi, calci, potassi i clor.

## Formació i jaciments

Apareix com a constituent primari de roques volcàniques alcalines riques en sodi, en roques pegmatites i en altres roques ígnies pobres en sílice.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: egirina, augita, riebeckita, arfvedsonita, hedenbergita, faialita i ilmenita.

## Referències

* ↑ Breithaupt, A. «Mineralogische studien. 29. Kölbingit. Ainigmatit» (en alemany). Berg- und Huttenmannische Zeitung, 24, 1865, pàg. 397-398.
* ↑ Cannillo, E. «The crystal structure of aenigmatite» (en anglès). American Mineralogist, 56, 1971, pàg. 427-446.
* ↑ Jensen, B.B. «Solid solution among members of the aenigmatite group» (en anglès). Mineralogical Magazine, 60, 1996, pàg. 982-986.
* Enigmatita, mindat.org.
* Enigmatita, webmineral.com.
* Manual de enigmatita, Mineral Data Publishing.
# Enneapterygius niger

Enneapterygius niger és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Williams, J.T. i R. Fricke, 2001. Tripterygiidae. Triplefins. p. 3532-3535. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae), estuarine crocodiles.. FAO, Roma.
# Enneapterygius ornatus

Enneapterygius ornatus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Pitcairn.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enrique Rambal

«Enrique Rambal» té aquests significats:
* Enrique Rambal García (1896-1956), actor i director valencià
* Enrique Rambal Sacía (1924-1971), actor i director mexicà, fill del precedent
# Enrique Pérez Margarit

Enrique Pérez Margarit (Cocentaina, 28 d'abril del 1885 - ?) és considerat el músic contestà més destacat de la primera part del segle xx.

## Biografia

Fill d'Antonio Pérez Catalá, organista de l'església de Santa Maria de Cocentaina, estudià teoria, harmonia, piano i saxofon. Marxà voluntari el 1903 per tocar en la banda del Regiment d'Enginyers Número 2 de Madrid, i ampliar-hi la seva formació musical. Tornà a la seva població natal el 1906. A partir del 1908 portà la batuta de la Primitiva del Serpis, o Banda Vella succeint-hi Daniel Llopis Margarit; quan aquesta es fusionà amb la Banda Nova, Pérez Margarit va ser el primer director de la nou-nata Unió Musical Contestana, des del 1932 al 1952.
Enrique Pérez també fundà i dirigí la companyia lírica de la població i una acadèmia de solfeig i instruments, i acompanyà a l'orgue tota mena d'actes religiosos. Especialment fructífera va ser la seva activitat de professor de música a les escoles municipals, formant diverses generacions de músics (entre molts d'altres, Josep Insa, Gustau Pascual Falcó (de qui també en va ser amic personal), Santiago Reig Pascual, Josep Pérez Vilaplana, Miquel Picó Biosca i Enrique Torró Insa).
Cocentaina li dedicà el carrer "Músic Enrique Pérez".

## Referències

* ↑ «Història de la Unió Musical Contestana», 02-05-2014.

## Enllaços externs

* Resum biogràfic (castellà)
# Erilusa

Erilusa és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Erilusa croceipes C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875
* Erilusa leucoplagalis (Hampson, 1899)
* Erilusa secta

## Espècies antigues

* Erilusa nitealis C. Felder, R. Felder & Rogenhofer, 1875

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Enric de Luxemburg

Enric de Luxemburg és el nom dels següents personatges:
* Enric I de Luxemburg o Enric V de Baviera (?- 1026), comte a Luxemburg (998 -1026) i duc de Baviera (1004 -1009 i 1017 -1026)
* Enric II de Luxemburg o Enric VII de Baviera (? - 1047), comte de Luxemburg (1026 -1047) i duc de Baviera (1042 -1047)
* Enric III de Luxemburg, (?- 1096), va ser comte a Luxemburg (1086-1096)
* Enric IV de Luxemburg (~1112 - Echternach, 1196), Comte de Luxemburg (1136 -1189) i Comte de Namur (1139 -1189)
* Enric V de Luxemburg comte 1247 - 1281
* Enric VI de Luxemburg 1281 - 1288
* Enric VII de Luxemburg 1288 - 1313
* Enric I de Luxemburg, (Castell de Betzdorf, Luxemburg, 1955), Gran Duc de Luxemburg i membre de la dinastia dels Borbó-Nassau.
# Enric de Mecklenburg-Schwerin

Enric de Mecklenburg-Schwerin (Schwerin, 1876 - La Haia, 1934) fou un duc de Gran Ducat de Mecklenburg-Schwerin que fou elevat a la categoria de príncep dels Països Baixos amb el tractament d'altesa reial l'any 1901 amb motiu de les seves noces amb la reina Guillermina I dels Països Baixos.
Nascut a la ciutat de Schwerin, capital del Gran Ducat de Mecklenburg-Schwerin, el dia 19 d'abril de 1876. Era fill del gran duc Frederic Francesc II de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Maria de Schwarzburg-Rudolstadt. Alhora era net per via paterna del gran duc Pau Frederic I de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Alexandrina de Prússia.
Educat a la conservadora cort de Schwerin, era germà de la gran duquessa Maria de Mecklenburg-Schwerin i oncle de la reina Alexandrina de Dinamarca i de la princesa hereva Cecília de Prússia.
Casat el dia 7 de febrer de 1901 amb la reina Guillermina I dels Països Baixos, la seva fou una unió dinàstica, lluny d'un enamorament, la qual cosa provocà un matrimoni completament buit de felicitat. La parella tingué una única filla: SM la reina Juliana I dels Països Baixos, nada a La Haia el 1909 i morta al Palau de Soestdijk el 2004. Es casà l'any 1937 amb el príncep Bernat de Lippe-Biesterfeld.
Malgrat que les aparicions de la parella fossin constants sempre que ho requerís el protocol, la parella visqué pràcticament separada des del primer moment la qual cosa explica el fet que triguessin tants anys a produir un hereu.
Sembla evident que el duc Enric pressionà fortament a la seva muller perquè acceptés en territori holandès al kàiser Guillem II de Prússia i el seu fill, el príncep hereu Guillem de Prússia, casat amb una seva neboda, després de l'abdicació firmada el novembre de 1918. La residència del kàiser s'establiria a Haus Doorn.
Enric realitzà una carrera militar a l'exèrcit holandès assolint el grau de general. El duc Enric morí el dia 3 de juliol de 1934 a la ciutat de La Haia a l'edat de 58 anys. La seva muller li sobreviuria fins a l'any 1962.
# Enya (desambiguació)

«Enya» té aquests significats:
* Llengua: Enya (lletra) és el nom de la quinzena de lletra de l'alfabet castellà.
* Música: Enya és el pseudònim de Eithne Patricia Ní Bhraonáin, cantant i compositora de música New Age.
* Astronomia: 6433 Enya és un asteroide descobert el 18 de novembre de 1978. vegeu: Llista d'asteroides (6001-7000)
# Enyocera

Enyocera és un gènere d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Enyocera latilimbalis, que es troba a Sumatra.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 23 desembre 2018].
# Ensdorf (Saarland)

Ensdorf és un municipi del districte de Saarlouis a l'estat federat alemany de Saarland. Està situat a la riba dreta del riu Saar, enfront de Saarlouis, i aproximadament 20 km al nord-oest de Saarbrücken.
Antiga localitat dels Tres Bisbats i de la Batllia de Saarlouis el 1789, va ser ciutat principal del cantó de Saarlouis. Després es va unir a Lisdorf, per decret del 19 d'abril de 1811, i finalment cedida per França a Prússia al 1815.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine.
# Esteve d'Alexandria

Esteve d'Alexandria (en llatí Stephanus, en grec Στέφανος) fou un alquimista grec d'Alexandria, que va escriure un tractat d'alquímia. L'escriptor era un home religiós que utilitza nombroses citacions del Nou Testament. També fa referència als Llibres sibil·lins i cita sis versos enigmàtics d'un oracle, de difícil interpretació. Alguns autors creuen que aquest Esteve podria ser el mateix que l'Esteve comentarista de les obres d'Hipòcrates i Galè, però segurament eren persones diferents.
Va viure vers la primera part del segle vii, ja que el seu treball és dirigit a l'emperador Heracli (610-641). L'obra estava formada per nou lectures (πράχεις) la primera de les quals es titulava Στεφάνου Ἀλεχανδρέως οἰκουμενικοῦ φιλοσόφου καὶ διδασκάλου τῆς μεζάλης καὶ ἱερᾶς τέχνης περὶ Χρυσοποιἷας πρᾶχις σὺν Θεῷ πρώτη. El títol de l'obra podria ser Περὶ Χρυσοποιἷας, De Chrysopoeia, que també podria ser només el títol d'una secció.

## Referències

* ↑ 3. Stephanus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 906
# Fuga (desambiguació)

«Fuga» té aquests significats:
* Música: Fuga, tipus de composició polifònica d'estil contrapuntístic imitatiu monotemàtica o pluritemàtica.
* Biografia: Ferdinando Fuga (1699-1781), arquitecte italià
* Toponímia: Illa Fuga, illa filipina de la Vall de Cagayan
# Victorí de Petàvia

Victorí de Petàvia (Pannònia, 250 - 2 de novembre de 304), en llatí Victorinus Petavionensis --o per error Pictaviensis per haver-lo suposat de Pictavium, Poitiers, en comptes de Petavium, a Pannònia— va ser un bisbe de Petàvia (l'actual Ptuj al nord Eslovènia, en la riba del Drave, a la regió d'Estíria), que va florir al final del segle iii i va patir martiri sota Dioclecià cap a l'any 303. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Nascut probablement a Grècia o a Poetovium (Ptuj), Victorí parlava millor el grec que el llatí: això explica que Sant Jeroni jutgi les seves obres llatines més remarcables pel contingut que per l'estil. Va ser el primer teòleg que va fer servir el llatí en obres exegètiques. Com molts altres contemporanis seus, va seguir el premil·lenarisme, per la qual cosa la seva obra es va incloure entre els apòcrifs al decret atribuït a Gelasi I.
Va morir en les persecucions de Dioclecià.

## Obres

Sant Jeroni diu que va escriure comentaris sobre els llibres bíblics:
* In Genesin
* In Exodum
* In Leviticum
* In Iesaiam
* In Ezechielem
* In Abacue
* In Ecclesiasten
* In Cantica Canticorum
* In Apocalypsin Joannis adversus omnes haereses
* Commentarius in Apocalypsis (dubtosa)
A més, el tractat Adversus Marcionem en cinc llibres. Tradicionalment se li han assignat dos poemes: De Jesu Christo en 137 hexàmetres i Hymnus de Pascha Domini s. De Ligno Vitae en 70 hexàmetres, però no són obra seva.
Només se n'han conservat, però:
* Commentarii in Apocalypsim Ioannis (Comentatri a l'Apocalipsi de Joan), on es veu la seva tendència al mil·leranisme;
* De fabrica mundi (La creació del món), també clarament mil·lenarista.

## Doctrina

La seva doctrina està molt influïda per Joan l'Evangelista, la qual cosa es deixa veure a la seva teologia, les seves obres i la litúrgia emprada a la comunitat de Poetovium. També hi ha influència occidental, de l'escola d'Aquilea. La seva obra és mil·lenarista, que, en aquell moment, es podia dir que era una tendència d'avantguarda.

## Notes

* ↑ Pensava que Crist tornaria per a regnar a la Terra durant mil anys.

## Veneració

La seva festivitat litúrgica és el 3 de novembre. Fins al segle xvii va ser confós amb el retòric llatí Victorí Africà.

## Bibliografia

* Berthold Altaner, Patrologia, Roma, 1997.
* Martine Dulaey, Victorin de Poetovio, le premier éxègete latin, Paris, 1993.
* Enrique Molinè, Los Padres de la iglesia: una guía espiritual, Madrid, 1982.
# Cal Ferro (Rubí)

Cal Ferro és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local des del 2004. És una construcció situada al número 32 del carrer Sant Cugat del municipi.

## Referències

* ↑ «Cal Ferro». Gencat. Gencat. [Consulta: 23 abril 2015].