OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa forta de Rocaspana

La Casa forta de Rocaspana és un casal medieval fortificat del municipi de Vilanova de Meià (Noguera) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està emplaçat al cim d'un turó, als contraforts septentrionals de la serra de Sant Mamet, a la part alta de la vall de Peralba i enfront del Montsec de Rúbies.

## Història

La quadra i la casa forta o torre de Rocaspana, malgrat que el nom indica una existència ja del segle X-XI no es documenta fins a l'any 1304, quan Arnau de Montclús i el seu fill vengueren a Guillem Camps, prior de santa Maria de Meià, el mas que tenien al castell i la vila de Rúbies i en els seus termes, que fou de Guerau de Rocaspana. El terme no apareix fins a l'any 1426, quan el rei Alfons IV vengué a Nicolau de Gralla diversos castells i jurisdiccions, entre els quals figurava Rocaspana. Les seves vicissituds foren les mateixes que les del castell de Peralba, en el terme del qual es trobava la quadra, cosa que es confirmà a mitjan segle xvii i que degué perdurar fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix.
Deia Roig i Jalpí a mitjan segle XVII: «En la quadra de Rocaspana hay una Torre grande quadrada sin poderse habitar».

## Arquitectura

Construcció de planta quadrada dividida per un envà orientat d'est a oest. Els quatre costats fan a l'interior uns 7,75 m. Els murs tenen un gruix de 80 cm. L'edifici es conserva amb una alçada d'uns 9 m. El primer trespol era d'uns 2 m i el segon uns 3,5 m és amunt, d'acord amb els forats de la cara interna de les parets. S'ha conservat força bé i només s'ha ensorrat la part sud-oest, on hi havia probablement la porta principal, situada al nivell del primer pis. DE la porta s'endevina el muntant oriental. Als murs perimetrals hi ha nombroses espitlleres. Per exemple, al mur nord n'hi ha sis al nivell inferior, una a l'angle nord-est, 5 al nivell principal i dues més al nivell superior. En aquesta paret nord hi ha un nínxol encastat al mur de 60 cm d'alt, 50 cm d'ample i 65 cm de fondària; recorda els del castell de Rubió i els de nombroses esglésies o cases pageses medievals. Al nivell superior de l'angle sud-est hi havia hagut, segurament, un colomar. Els murs són fets amb carreus de mida mitjana, ben alineats units amb morter de calç dur.
En principi, aquest edifici es pot datar al segle xiii. Seria una casa forta d'un membre de la noblesa local. Es pot comparar, dins de la comarca de la Noguera, amb moltes altres construccions com la de Vallfarines o la de la Santa Creu. Té planta quadrangular de mida considerable, no és sols una torre. Té més d'un pis i està proveïda de nombroses espitlleres. Cal destacar el fet que la porta fos situada en un nivell elevat, característica dels castells de l'època.

## Referències

* 1 2 3 Bolòs i Masclans, Jordi; Benet i Clarà, Albert. «Casa forta de Rocaspana». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 474-475 (Catalunya Romànica, XVII). ISBN 84-7739-811-9.

## Enllaços externs

* Inventari del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya
# Center City

Center City és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 582 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Center City tenia 582 habitants, 194 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 478,1 habitants per km².
Dels 194 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,5% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 23,7% no eren unitats familiars. En el 18% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,65 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 30,6% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 120,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.594 $ i la renda mediana per família de 51.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.205 $ mentre que les dones 30.156 $. La renda per capita de la població era de 17.774 $. Entorn del 0,7% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Center City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Center City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Casc Mk 7

El casc Mk.VII o Mk.7 es el model actual de casc de combat de les forces armades britàniques, els quals són aprovisionats per la companyia de NP Aerospace. El casc es coneix oficialment con el casc de combat GS (General Service) Mark 7. Aquest casc, va reemplaçar la sèrie de cascos de combat Mk.6, amb la seva edició més moderna sent el Mk.6A, el qual es va introduir en 2005, i el model original va entrar en servei en 1982 (el Mk.6).
El casc Mk.7 va entrar en servei, sent introduït de manera oficial en 2009 El casc Mk 7 es el casc de combat de dotació oficial de les Forces Armades britàniques; aquests sistemes de defensa individual estan subministrats per la companyia de NP Aerospace. Conegut oficial-ment com el GS Mark 7 combat helmet (casc de combat de servei general model 7). Aquest nou model de casc està rellevant del servei a models més antics, com poden ser els Mk.6, introduïts en 1986 (tant en el seu model original Mk 6, com en la modificació Mk 6A, introduït en 2005).
El casc Mk 7 va ser introduït de manera oficla en Juny de 2009, com un UOR (Requeriment Operacional d'Urgència). El nou casc disposa de la mateixa protecció balística que el model Mk 6, però amb la gran diferència de que aquest model de casc, permet als soldats disparar a la vegada que es troben estirats al terra, sense que els extrems del casc destorbessin el seu camp de visió al xocar amb els ulls i el seu equipament de protecció corporal.
El casc Mk 7és més lleuger que els seus predecessors, pesant només 1 kg, en comparació al 1,5 kg del Mk 6. Disposa també de millors sistemes de retenció i seguretat del casc. El model 7, es produït en un nou color, en tan, al contrari que el negre del Mk 6A o el verd oliva del Mk 6. El Mk 7 ha entrat en combat per primera vegada en la Guerra de l'Afganistan.
La protecció balística es mesurada en V$_{50}$ i en el Mk 7, ronda els 650 m/s. (V$_{50}$ es la velocitat esperada de penetració. A aquesta velocitat, s'espera que la meitat (50%) dels projectils puguin penetrar el casc.)
El casc Mk 7està començant a ser reemplaçat pel nou model de casc Revision Military Batlskin Cobra Plus, com a part del programa Virtus.
En Ucraïna, en 2014, com a conseqüència de la falta d'equipament de protecció de les seves forces armades que participaven en la Guerra al Donbàs, centenars de cascos Mk 7 van ser comprats al Regne Unit, i utilitzats per les forces Ucraïneses; juntament amb els models anteriors, els Mk 6 i Mk 6A. El Mk 7 va convertir-se en un casc extremadament popular dintre de les forces militars Ucraïneses, el que va generar una gran demanda en aquest model de casc.

## Referències

* ↑ «[ARCHIVED CONTENT Ministry of Defence - New helmets and armour for troops in Afghanistan]». Arxivat de l'original el 2012-11-01. [Consulta: 10 novembre 2010].
* ↑ «Revision to Supply State-of-the-Art Cobra Plus Head Protection System for UK Troops». Arxivat de l'original el 2015-09-18. [Consulta: 18 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Personal Armour at army.mod.uk
* New helmets 'save' three NI soldiers in Helmand
* BBC - UK troops to get new body armour
# Central hidroelèctrica de Porjus

La central elèctrica de Porjus (en suec: Porjus kraftverk) és una de les centrals elèctriques més antigues i la tercera més gran de Suècia. Està situada prop de Porjus i és propietat de la multinacional elèctrica Vattenfall. Té una capacitat elèctrica de 417 MWe, a més d'un CA de tres fases. La planta fou construïda originalment entre el 1910 i el 1915 per al subministrament elèctric de la línia ferroviària de la Malmbanan, utilitzada per al transport de mineral de ferro.
La construcció de la central elèctrica de Porjus en una ubicació tan aïllada encara es considera tota una fita. El material per a l'obra havia de ser transportat amb motxilles per camins improvisats des de Gällivare, a 50 quilòmetres de distància. A principis de la dècada dels setanta, es va construir una nova central elèctrica. Tot i així l'edifici original s'ha conservat amb la major part de la maquinària intacta, i avui en dia és una atracció turística, amb visites guiades a l'estiu. La planta és la tercera més gran del país. El 2016, el seu generador de 10 MW es va actualitzar amb un rodament magnètic.
Just aigües avall se situa la central hidroelèctrica de Harsprånget, la més gran de Suècia.

## Referències

* 1 2 «Porjus» (en anglès; també disponible en suec i alemany). Vattenfall. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Vattenkraften ska effektiviseras med magnetkraft» (en suec). Ny Teknik. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Tredje gången gillt för Harsprånget» (en suec). Erik Mellgren, 28-07-2012. [Consulta: 14 juliol 2022].
# Castell d'Ardesa

El Castell d'Ardesa és un edifici de Rubió (Anoia) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es desconeix la ubicació exacta d'aquest castell, el qual se situaria en la zona on hi ha l'església de Sant Pere d'Ardesa, al puig de Sant Miquel. Allà resten petits fragments de murs, alguns d'ells amb argamassa.

## Història

És un castell termenat, documentat per primera vetada el 1192.

## Referències

* 1 2 «Castell d'Ardesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Castell d'Arbul

El Castell d'Arbul pertany al terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà, a l'antic poble d'hàbitat disseminat d'Arbul.
Es tracta de les restes d'un castell medieval, d'època romànica situat a l'extrem sud-oest de la carena que baixa de Montllobar, al sud-oest també del poble de Fígols de Tremp.
Esmentat ja el 1077, el comte Arnau Mir de Pallars Jussà llega en el seu testament el castell i terme d'Arbul als hospitalers de la Comanda de Susterris.
Entre el castell i la Mare de Déu d'Arbul es poden veure restes d'un despoblat medieval, amb característiques de fortificació i de castell defensiu.

## Etimologia

Arbul és un dels topònims més controvertits de tot el Pallars. Segons Joan Coromines, no ha de ser Arbull, sinó Arbul o Erbul. Segons aquest lingüista, sens dubte la màxima autoritat en lexicologia històrica del català, aquest topònim prové de les arrels basques erb- (llebre) i lohi (llot), que hauria format el mot Erbuloi (llot de la llebre o aiguamoll de la llebre), que vindria a coincidir amb els topònims romànics Fontllebrera o Vall-llebrera.
El topònim aprovat en el nomenclàtor de toponímia major de Catalunya és Arbul.

## Bibliografia

* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Moror". Dins Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* ROIG I DEULOFEU, Albert. "Despoblat de l'Arbull". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Arboló". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. II A-Be. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1994. ISBN 84-7256-889-X
* ↑ http://www10.gencat.net/ptop/AppJava/cat/documentacio/llengua/toponimia/nomenclator/pjussa.jsp Arxivat 2010-07-05 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Castell d'Arbul al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cim de Pla de Pujalts

El Cim de Pla de Pujalts o Costa Pubilla és una muntanya de 2.056 metres que es troba entre els municipis de Gombrèn, Planoles i Toses, a la comarca catalana del Ripollès. Forma part de la serra de Montgrony.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 287083001).
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Cheick N'Diaye

Cheick N'Diaye (Dakar, 15 de febrer de 1985) és un exfutbolista senegalès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol del Senegal. Pel que fa a clubs, destacà a Stade Rennais FC i CS Sedan Ardennes.

## Referències

* ↑ «Mercato : Un gardien international signe au CSSA» (en francès). cssedan.com, 02-06-2015 [Consulta: 4 juliol 2015]. Arxivat 5 de juliol 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-07-05. [Consulta: 20 agost 2019].
* ↑ Cheick N'Diaye foot-national.com Profile
* ↑ Cheick N'Diaye, Fitxa a Soccerway
# Cheikh Lô

Cheikh Lô (Bobo Dioulasso, Burkina Faso, 1959) és un cantant establert al Senegal. Va començar a tocar inicialment música pop cubana i congolesa, i alhora música tradicional burkinabesa amb l'Orchestre Volta Jazz abans d'endinsar-se a l'univers del mbalakh quan s'instal·là al Senegal el 1978. La seva música és una barreja de mbalakh amb reggae i algunes influències sukus.

## Discografia

* Ne La Thiass (1996)
* Bambay Gueej (1999)
* Lamp Fall (2005)
* Jamm (2010)

## Enllaços externs

* http://www.leopardmannen.no/l/lo.cheikh.asp?lang=gb
* http://www.coraconnection.com/pages/cheikh_profile.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.bostonphoenix.com/archive/music/97/08/21/CHEIKH_LO.html
# Chocolate (Masters of Horror)

"Chocolate" és el cinquè episodi de la primera temporada de Masters of Horror. Es va emetre originalment a Amèrica del Nord el 25 de novembre de 2005. Va ser dirigit per Mick Garris i basat en la seva història curta.

## Trama

Un jove divorciat Jamie (Henry Thomas) que desenvolupa sabors artificials comença a presenciar i experimentar les vistes, les olors i els sons d'una dona que mai ha conegut començant pel gust de la xocolata a la boca. Preocupat per aquestes experiències sobtades, aviat és testimoni de la dona que assassina la seva antiga amant artista apunyalant-li i tallant-li el pit. Decidit a trobar la seva misteriosa parella, la seva recerca porta a Catherine (Lucie Laurier), una bella dona canadenca que sospita de les seves accions. S'apropen fins que Catherine intenta assassinar-lo a causa de les experiències psicològiques i psicosexuals que ella també sent i no gaudeix del fet que algú que no coneix pugui sentir el que pot. En un intent de salvar-se, de sobte veu a través dels ulls de Catherine en el moment equivocat, matant-la quan li dispara a l'atzar.
Tot l'episodi gira al voltant de la història de Jamie sobre les circumstàncies als policies que l'interroguen sobre els esdeveniments que van conduir a l'assassinat. Afirma que "sabia el que se sentia morir" quan ho va fer Catherine i que tot va passar perquè la seva vida estava tan buida i la seva tan plena.

## Repartiment

* Henry Thomas com a Jamie
* Lucie Laurier com a Catherine
* Stacy Grant com a Vanessa
* Leah Graham com Elaine
* Matt Frewer com a Wally

## DVD i Blu-ray

El DVD va ser llançat per Anchor Bay Entertainment el 9 de maig de 2006. L'episodi va ser el cinquè episodi i el quart a ser llançat en DVD. L'episodi apareix al quart volum de la compilació Blu-ray de la sèrie.

## Referències

* ↑ Chocolate at Dread Central
* ↑ Chocolate at Slant Magazine
* ↑ DVD Review: MASTERS OF HORROR: CHOCOLATE a Fangoria

## Enllaços externs

* Chocolate a Dailymotion
# Cistérniga

Cistérniga és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Renedo de Esgueva, al sud amb Laguna de Duero, a l'est amb Tudela de Duero i a l'oest amb Valladolid.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1970 | 1982 | 1992 | 1996 | 1998 | 2000 | 2006 |
| 1086 | 1119 | 1346 | 1062 | 1123 | 1774 | 2488 | 2725 | 3780 | 6680 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Fernando Peñas Prieto | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Dionisio García Arranz | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Mariano Suárez Colomo | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Mariano Suárez Colomo | PSOE | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Cistérniga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ajuntament de La Cistérniga
* Callejero de La Cistérniga Arxivat 2008-02-18 a Wayback Machine.
# Cine Alcázar

Alcázar va ser el nom que va elegir l'empresa Férmina per al cine que abans s'havia anomenat Pathé Cinema (1922), Lido (1929) i Actualidades (1933). Obrí el 16 de setembre de 1939 amb una capacitat de 1600 localitats. Tornant a les pel·lícules de llarg metratge i projectant films de reestrena. El primer programa que es va projectar va ser: La voz que acusa i Marieta.
El 15 de novembre de 1948, Balañá es va fer amb la direcció del cinema. El juliol del 1965 va tancar fer reformes, entre aquestes en va destacar la variació de pendent de la sala i es van reduir el nombre de butaques a 858. Reobrí el 10 d'abril de 1966 amb la projecció d'estrena de My Fair Lady de George Cukor.
Durant tots aquests anys, la temàtica que va projectar més va ser la de film còmic o familiar i de dibuixos animats. Entre aquestes destaquen les nombroses obres de Cantinflas i de Walt Disney.
El 31 de desembre de 2005, s'hi va fer l'última projecció. Posteriorment es va convertir en una botiga de roba (Musgo) i també en una llibreria.

## Referències

* 1 2 3 Munsó Cabús, Joan. El cinemes de Barcelona. Barcelona: Edicions Proa, 1995. ISBN 9788482560632.
* ↑ «El barcelonés cine Alcázar cierra mañana sus puertas». La Vanguardia p. 42, 31-12-2005.

## Enllaços externs

* Blog de Cines olvidados (castellà)
# Chusquea delicatula

La Chusquea delicatula és una espècie de bambú, del gènere Chusquea de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.
Creix a Sud-amèrica, en els Andes del Perú, incloent-hi la zona del Machu Picchu. Es tracta d'un bambú molt vincladís, ja que el seu tall recorda al de la parra, i l'extrem superior de la planta sovint arriba a tocar el terra. Les branques, de fulles petites, creixen en totes direccions formant un dibuix d'estrella. La planta adulta acostuma a tenir uns tres metres de llargada, però pot arribar als quatre.

## Enllaços externs

* Brevíssima descripció Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* La Chusquea delicatula a la GrassBase (anglès)
# Cinquè Regiment

El Cinquè Regiment de Milícies Populars va ser un cos militar de voluntaris de la II República Espanyola durant els primers mesos de la Guerra Civil espanyola. Va ser un cos d'elit de l'exèrcit republicà encara conformat només per milícies, que es va forjar per iniciativa del Partit Comunista d'Espanya.

## Història

El 23 de juliol de 1936 els milicians del novell Cinquè Regiment, després de la presa del Cuartel de la Montaña, van ocupar el col·legi-convent dels salesians a Francos Rodríguez, donant instrucció militar a obrers, camperols i altres. Va intervenir en els combats de la Sierra. Va participar també en la batalla de Madrid i en l'evacuació del Museu del Prado a València. Se li van dedicar algunes cançons populars (folklòriques). Només va actuar fins a la creació de l'Exèrcit Popular Republicà, moment en què va deixar de funcionar definitivament el 22 de gener de 1937. Vittorio Vidali, un dels seus comandants, va proclamar aquest dia: "El Cinquè Regiment ha mort! Visca l'Exèrcit Popular!"
La 11a Divisió d'Enrique Líster va sortir d'aquí, amb la seva companyia de metralladores que "cantava" La Internacional amb les seves ràfegues. Una de les seves actuacions més famoses i importants fou al Maestrat el 1938, on se li va assignar la missió de resistir per tots els mitjans el setge de l'exèrcit rebel, car la República s'havia resignat a guanyar la guerra pels seus propis mitjans. L'estratègia era: resistir fins que esclatés a Europa la guerra entre el feixisme i el comunisme, per a així forçar d'altres països a entrar en el conflicte. No va tenir èxit, car no va aconseguir aguantar tant temps, encara que va causar grans baixes a l'exèrcit nacional (gràcies sobretot als nius de metralladora). Grups anarquistes, i altres faccions polítiques es queixaven contínuament que la República assignava més armament militar als comunistes que a ells.

## Estructura

A pesar del seu origen comunista l'allistament en el Cinquè Regiment era molt freqüent entre defensors de la República de totes les ideologies a causa del seu bon funcionament. Els soldats podien escollir als seus sergents i oficials de menor rang, però després no podien discutir les ordres com ocorria freqüentment en altres unitats republicanes i havien d'acatar les ordres. La seva bona organització, la bona instrucció i el fet que molts dels seus membres sabessin almenys una mica del maneig del fusell va fer que aviat es convertís en un cos d'elit. El seu portaveu periodístic va ser Milicia Popular. Els seus fundadors foren entre d'altres: Enrique Castro Delgado, Vittorio Vidali i Valentín González.
# Cinquena legislatura de les Illes Balears

La Cinquena legistatura de les Illes Balears fou la cinquena legislatura autonòmica de les Illes Balears i va abastar el període de 4 anys entre 1999 i 2003. La sessió constitutiva se celebrà el 12 de juliol de 1999, en què Antoni Diéguez Seguí del Partit Socialista fou elegit President del Parlament. El dia 23 de juliol, Francesc Antich Oliver del Partit Socialista fou elegit President del Govern amb 31 vots a favor i 28 en contra.

## Eleccions

Set formacions polítiques obtingueren representació al Parlament de les Illes Balears en la Cinquena Legislatura.
| Candidatures | Vots | % Vot | Escons |
| Partit Popular (PP) | 160.545 | 44,01 | 28 |
| Partit Socialista de les Illes Balears (PSIB-PSOE) | 80.327 | 22,02 | 13 |
| Pacte Progressista d'Eivissa (PACTE) | 16.161 | 4,43 | 6 |
| Partit Socialista de Mallorca(PSM-EN) | 42.748 | 11,72 | 5 |
| Unió Mallorquina (UM) | 26.682 | 7,31 | 3 |
| Esquerra Unida-Els Verds (EU-EV) | 19.793 | 5,43 | 3 |
| Coordinadora d'Organitzacions Progressistes de Formentera (COP) | 1.536 | 0,42 | 1 |

## Govern

En aquesta legislatura el Govern de les Illes Balears va ser un govern multipartit presidit pel PSIB i possible gràcies al Pacte de Progrés signat amb el PSM-NM, UM, EU, Els Verds i la COP. En aquests 4 anys el govern va estar encapçalat Francesc Antich ocupant el càrrec de President del Govern.

## Referències

* ↑ Diari de Sessions del Ple del Parlament de les Illes Balears - Sessió d'Investidura del Candidat a President de les Illes Balears
* ↑ Incloent el PSM de Menorca

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions al Parlament de les Illes Balears (1983 - 2011)