OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# George Murray Smith

George Murray Smith (19 de març de 1824, Londres, Anglaterra - 6 d'abril de 1901, Byfleet, Surrey) va ser un editor d'origen escocès, fundador de The Cornhill Magazine, influent revista literària de l'època victoriana.
Era fill de l'editor George Smith (1789-1846), cofundador de l'editorial victoriana Smith, Elder & Co, juntament amb Alexander Elder (1789-1846).
Va prendre la direcció de l'editorial del seu pare el 1846. Va expandir les àrees de vendes i diversificar els productes per tot l'Imperi Britànic. La firma també subministrava un complet catàleg comercial de productes, dirigit als expatriats britànics. Sota la seva direcció l'empresa va publicar obres de famosos escriptors victorians com John Ruskin, Charles Darwin, William Makepeace Thackeray, Elizabeth Barrett Browning, Wilkie Collins, Matthew Arnold, Harriet Martineau, Anthony Trollope i Emily Brontë.
La seva més important publicació va ser la primera edició del Dictionary of National Biography de 66 toms (1885-1901).
El 1860 va fundar la revista literària il·lustrada The Cornhill Magazine, publicació de gran prestigi durant l'època victoriana, que als seus inicis va tenir com a editor William Thackeray. Aquesta revista es va caracteritzar per publicar novel·les per episodis d'autors com Anthony Trollope, Robert Browning, Arthur Conan Doyle, Alfred Tennyson, Henry James, Thomas Hardy, Thackeray, entre d'altres. També va fundar el periòdic literari Pall Mall Gazette, el 1865.
George Murray Smith és reconegut com la font d'inspiració del personatge de Graham Bretton a la novel·la de Charlotte Brontë Villette.
Des de 1890 fins a la seva mort, Smith va viure a la casa pairal «Somerset House», al carrer Park Lane a la Ciutat de Westminster, on abans hi havia residit Warren Hastings, primer Governador general de l'Índia. Va llogar-la de Lady Hermione Graham, filla d'Edward Seymour, 12è Duc de Somerset. L'edifici va passar a ser coneguda per la seva adreça: 40, Park Lane, enderrocada el 1913.

## Referències

* ↑ Lee, Sidney. «Memoir of George Smith». A: Dictionary of National Biography (en anglès). 1901 supplement.
* ↑ Eddy, Jr.. The Founding of The Cornhill magazine (pdf) (en anglès), 1997, p. ix-49.
* ↑ Smith, Oliver «The lost mansions of Park Lane» (en anglès). The Telegraph, 09-11-2019 [Consulta: 29 gener 2020].
# George Murdoch

George Murdoch (Paisley, Escòcia, 29 d'abril de 1850 - Calgary, Canadà, 2 de febrer de 1910) fou el primer caldade de Calgary, a la província d'Alberta (Canadà).
La família de Murdoch va emigrar cap al Canadà l'any 1854 i s'hi va establir a Saint John, a Nova Brunswick. Murdoch va passar la seva infància en aquest província: lloc on es casà amb Margaret i on va tenir els seus primers dos fills. En total, en varen tenir com a mínim 3, dos nois i dues noies.
El 13 de maig del 1883, Murdoch es va mudar a Calgary, només alguns mesos abans que el Canadian Pacific Railway hagués arribat a aquella comunitat, a l'agost. Allà mateix hi va muntar una botiga d'arnesos que va tenir bastant èxit. En aquell moment, la seva principal client era la policia de montana del Canadà. Hi va mantenir una bona relació fins i tot fins al punt d'aprendre a parlar la seva pròpia llengua.
El 4 de desembre del 1884 es converteix en el primer alcalde de la ciutat de Calgary. Hi va estar fins a l'octubre del 1886 quan va ser desqualificat de les eleccions d'aquell mateix any degut a manipulació de vots.

## Referències

* http://www.biographi.ca/en/bio.php?BioId=41070
# Glacera de Péclet

La glacera de Péclet és una glacera de França situat al massís de la Vanoise, a Savoia. És situat en el municipi de Belleville, sobre l'estació d'esports d'hivern de Val Thorens.
Petita glacera de circ, neix a la cara Oest de l'agulla de Péclet. Flueix cap a l'oest i després d'alguns centenars de metres, les seves aigües de fosa donen naixement al torrent de Péclet. L'aresta de Tête Ronde el divideix en dues masses de gel, la glacera de Péclet pròpiament dita al nord i la glacera Face Ouest al sud. A la part nord arriba un remuntador mecànic, el telecadira de la glacera, que ha permès fins a l'any 2001 practicar l'esquí d'estiu.

## Referències

* ↑ «GeoNames.org». [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Glacier de Péclet» (en francès). [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «Aiguille de Péclet, one of the highest roads of Europe» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2020].
# Gonnesa

Gonnesa és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la província de Sardenya del Sud. L'any 2004 tenia 5.184 habitants. Es troba a la regió de Sulcis-Iglesiente. Limita amb els municipis de Carbonia, Iglesias i Portoscuso.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Pietro Cocco | L'Unione |

## Enllaços externs

* (italià) fotos de Gonnesa Arxivat 2008-07-04 a Wayback Machine.
# Georg Wittig

Georg Wittig (Berlín, Alemanya, 1897 - Heidelberg, 1987) fou un químic alemany guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1979.

## Biografia

Va néixer el 16 de juny de 1897 a la ciutat alemanya de Berlín. Va estudiar química a la Universitat de Tubinga, on es llicencià el 1924, i posteriorme realitzà el doctoarat a la Universitat de Marburg l'any 1926. A partir de l'any 1932 es dedicà a la docència de la química a la Universitat Tècnica de Brunsvic i posteriorment passà per les de Friburg i Heidelberg, on fou nomenat catedràtic de química orgànica l'any 1956, càrrec que ocupà fins a la seva jubilació.
Wittig morí el 26 d'agost de 1987 a la seva residència de la ciutat de Heidelberg, situada a l'estat alemany de Baden-Württemberg.

## Recerca científica

Especialista en química orgànica, realitzà la síntesi química dels alquens de la cetona i els aldehids usant la reacció de Wittig. Aquesta reacció suposà una nova via d'enllaç entre el carboni i el fòsfor, la qual cosa permet noves possibilitats per a la síntesi de substàncies actives.
L'any 1979 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química, compartit amb Herbert C. Brown, pel desenvolupament de les unions de bor i fòsfor en reaccions importants en el camp de la síntesi orgànica.

## Referències

* 1 2 «Georg Wittig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Georg Wittig» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Georg Wilhelm Richmann

Georg Wilhelm Richmann (en rus: Георг Вильгельм Рихман) (22 de juliol, del 1711 – 6 d'agost del 1753 fou un físic alemany que va desenvolupar la seva carrera a Rússia.
Membre d'una família d'alemanys del Bàltic, va néixer a Pernau (avui Pärnu, Estònia) al que en aquell moment era la Livònia sueca i que després de la Gran guerra del nord (1700-1721) passaria a integrar-se a l'Imperi Rus. El seu pare va morir de pesta abans del seu naixement, sa mare es tornaria a casar més tard. Els seus primers estudis es desenvolupen a Reval (avui Tallinn, la capital d'Estònia), després aniria a Alemanya i estudiaria a les universitats de Halle i Jena.
El 1741 va ser elegit membre de l'Acadèmia Russa de les ciències. Va desenvolupar treballs pioners en el camp de l'electricitat i l'electricitat a l'atmosfera, també va investigar en el domini de la calorimetria en col·laboració amb Mikhaïl Lomonóssov.
Es va electrocutar a Sant Petersburg el 6 d'agost del 1753 mentre intentava mesurar la resposta d'una tija aïllada durant una tempesta. Aquell dia Richmann era a una reunió a l'Acadèmia de les ciències quan va sentir els trons d'una tempesta i va tornar a casa per portar a terme el seu experiment acompanyat pel seu assistent, encarregat d'immortalitzar el moment. Se suposa que mentre es desenvolupava l'experiment va aparèixer un llamp globular que es va desplaçar al llarg de la tija fins a impactar amb el cap de Richmann provocant-li la mort. Segons els testimonis les seves sabates eren rebentades, la seva roba cremada, el marc de la porta era trencat, la porta desencaixada i l'assistent havia estat colpejat i era inconscient. L'accident va tenir una gran repercussió a la premsa de l'època i va posar en relleu els perills de l'experimentació amb tiges aïllades. Richmann hauria estat la primera persona de la història morta mentre feia un experiment amb electricitat.

## Referències

* ↑ Clarke, Ronald W. Benjamin Franklin, A Biography. Random House (1983) pàg. 87
* ↑ Physicists create great balls of fire - fundamentals - 07 June 2006 - New Scientist
# Gofna

Gophna o Gofna fou una ciutat de Palestina al territori de la tribu de Benjamí, capital d'una de les deu toparquies (Toparquia Gofnítica). Josefus l'esmenta com la segona en importància després de Jerusalem. El seu nom vol dir "un vi". Era a uns 22 km de Jerusalem en direcció a Neàpolis o Nablús.
Fou una de les quatre ciutats conquerides per Cassius però fou declarada lliure per Marc Antoni després de la batalla de Philippi.
Fou conquerida per Vespasià a la darrera campanya a Palestina i quan Titus marxà cap a Jerusalem per Cesarea i Samària passà per la ciutat.
És l'actual Jufna.
# Gibbs

«Gibbs» té aquests significats:
* Gibbs (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
* Biografies:
** Armstrong Gibbs (Chelmsford, Essex, 1889 - 1960), compositor i professor de música
** Josiah Willard Gibbs (1839 -1903), físic, químic, professor i matemàtic nord-americà
** Kieran Ricardo Gibbs (1989), futbolista anglès
* Miscel·lània:
** Efecte de Gibbs-Donnan, distribució desigual entre els ions que poden travessar una membrana cel·lular i els que no són capaços de fer-ho
** Energia de Gibbs o energia lliure de Gibbs, funció d'estat extensiva, que dona la condició d'equilibri i d'espontaneïtat per una reacció química
** Equació de Gibbs-Duhem, equació termodinàmica que relaciona entre si els potencials químics d'un sistema de diversos components
** Fenomen de Gibbs
** Regla de les fases de Gibbs, descriu el nombre de graus de llibertat (F) en un sistema termodinàmic tancat en equilibri
# Gridley

Gridley és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2009 tenia 6.250 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gridley tenia 5.382 habitants, 1.841 habitatges, i 1.266 famílies. La densitat de població era de 1.323,6 habitants/km².
Dels 1.841 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 15,3% dones solteres, i en un 31,2% no eren unitats familiars. En el 26,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,1% tenia menys de 18 anys, un 10% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 18,6% de 45 a 60 i un 15,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.368 $ i la renda mediana per família de 29.957 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.347 $ mentre que les dones 24.444 $. La renda per capita de la població era de 12.267 $. Entorn del 19,5% de les famílies i el 23,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gridley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gridley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Govern de Catalunya 2012

«Govern de Catalunya 2012» té aquests significats:
* Govern de Catalunya 2010-2012
* Govern de Catalunya 2012-2016
# Govern de Defensa Nacional

El Govern de Defensa Nacional (francès: Gouvernement de la Défense nationale) va ser el primer govern de la Tercera República Francesa des del 4 de setembre de 1870 al 13 de febrer de 1871 durant la Guerra Franco-Prussiana. Es va formar després que l'Emperador Napoleó III fos capturat per l'exèrcit prussià a la batalla de Sedan amb el seu exèrcit, mentre l'altre exèrcit quedava assetjat a Metz. Aquest govern va estar encapçalat pel General Louis Jules Trochu, sota el setge prussià de París. A finals de gener aquest govern es va rendir als prussians. Dues setmanes després va ser substituït pel nou govern d'Adolphe Thiers i finalment va tenir lloc la revolució de la Comuna de París.

## Membres notables

Malgrat les esperances dels revolucionaris radicals d'esquerres de París, el govern de Defensa Nacional estava format completament per homes conservadors de la classe mitjana tots ells diputats de l'Assemblea Nacional. Quan es va oferir la presidència a Jules Trochu acceptà sota la base de la promesa que l'Assemblea "defensaria la religó, la propietat i la família".
* General Louis Jules Trochu, President del Govern
* Léon Gambetta, Ministre de l'Interior i Ministre de Guerra
* Jules Favre, vicepresident, ministre d'Afers Estragers
* Ernest Picard, Ministre de Finances
* Almirall Fourichon, Ministre de l'Armada
* Jules Ferry, Prefecte del Seine
* Jules Simon, Ministre d'Educació
* Gaston Crémieux, Ministre de Justícia
* Étienne Arago, Alcalde de Paris
* Gustave Dorian, Ministre de Producció d'Obres i Armaments
* Henri Rochefort, Ministre sense cartera
Aquest govern no va rebre el reconeixement per part de Prússia. El canceller prussià, Otto von Bismarck, estava preocupat pel fet que aquest govern estava només constituït per persones de París, sense cap consideració per la resta de França.

## Referències

* ↑ Guillemin, Henri. «L'héroïque défense de Paris (1870-1871)». A: Les origines de la Commune (en francès). Gallimard, 1959, p. 430.
* ↑ Michel Winock, Clemenceau, éditions Perrin, 2007, chap. I, p. 16
# Grifó blau de Gascunya

El Grifó blau de Gascunya (Griffon Bleu de Gascogne, FCI No.32) és una raça de gos de tipus rastrejador originària de la regió francesa de Gascunya.
Es tracta d'un gos de caça versàtil, per a caça menor i major, en gossades o de forma individual. Té un pelatge clapejat i aspre.

## Aparença

Aquest grifó blau té una grandària mitjana de 50 a 57 cms fins a la creu, amb un mantell aspre que el caracteritza (com a grifó que és) de color clapejat blavós, orelles caigudes menys llargues que altres gossos de caça i una cua cap amunt i lleugerament corbada.
El color del mantell del Grifó blau de Gascunya és el mateix que el del Gran rastrejador blau de Gascunya, blanc clapejat amb negre, que li dona una aparença blavosa. Té taques negres a cada costat del cap amb una àrea blanca a la part superior i, en ella, un petit oval negre. Té marques marrons clares similars a les ulleres a cada ull, la qual cosa li dona un efecte "quatre ulls", i del mateix color a les galtes, a dins de les orelles, a les potes i a sota de la cua. La textura del seu mantell serà dura i rude, una mica més curt al cap que a la resta del cos.
Faltes en el seu estàndard són desviacions en aquesta aparença o temperament, que tindran efectes sobre la salut i habilitats del gos, així com l'absència de colors esperats, estructura o talla que indiquin que no és de pura raça.

## Història

El Griffon Bleu de Gascogne descendeix d'encreuament de races entre el Bleu de Gascogne i el Griffon Nervais i, possiblement també amb el Gran grifó vandeà. Aquesta raça ha anat declinant durant molts anys, però últimament ha experimentat una certa millora.
La raça té un bon nas i una bona veu, és molt bo i està molt alerta com a gos de tota mena de caça. S'han exportat exemplars d'aquesta raça per tot el món promocionant-lo com una raça poc freqüent en alguns països.

## Referències

* ↑ «Breed Standard». Arxivat de l'original el 2009-04-24. [Consulta: 6 gener 2014].
* ↑ Clark, Anne Rogers; Andrew H. Brace (1995). The International Encyclopedia of Dogs. Howell Book House. pp. 252. ISBN 0-87605-624-9.

## Enllaços externs

* Search The Open Directory Project (DMOZ) links for clubs and information about the Griffon Bleu de Gascogne
# Gos de muntanya dels Pirineus

El gos de muntanya dels Pirineus, també conegut per Muntanya dels Pirineus i Gran Pirineu (en occità: paton), és una raça de gos grossa i majestuosa, emprada tradicionalment per a la protecció del bestiar (gos pastor de guarda, gos ramader o ca de bestiar) a les pastures del Pirineu (especialment ovelles), i com a gos guardià. No s'ha de confondre amb el mastí del Pirineu, similar en nom i característiques, però que forma una raça totalment diferent.

## Mida i característiques físiques

Es considera un gos molós, per bé que de trets més estilitzats i no tan arrodonits com és habitual en aquest tipus. És una de les races de gos més grossos existents. Els mascles adults pesen entre 50 i 60 kg, i solen fer entre 70 i 80 cm d'alçada fins a la creu. Les femelles són una mica més petites, entre 40 i 50 kg de pes i de 65 a 75 cm d'alçada. El pelatge és molt gruixut, de color majoritàriament blanc amb taques grises o de color crema a cara, potes i de vegades el cos. Només un de cada quatre presenta un pelatge totalment blanc.
No sol superar els 10-11 anys de vida.
Una altra de les seves característiques diferenciadores és la presència de sis dits a les potes del darrere en comptes dels cinc habituals, tret suposadament cercat pels criadors originals per millorar la tracció en terrenys nevats.

## Origen i història

El Muntanya dels Pirineus és una de les races més antigues documentades, emprada al llarg de gairebé un mil·lenni pels pastors bascos, sobretot a la zona del sud de França, el vessant nord dels Pirineus, d'on va rebre el nom. Degut a la seva grandària i aspecte, va ser el gos oficial de la casa reial francesa fins a la seva desaparició arran de la Revolució Francesa.
Avui dia l'espècie ha superat amb escreix el seu àmbit geogràfic d'origen, i és especialment valorada a Austràlia i els Estats Units d'Amèrica com a gos pastor i guardià en grans extensions de praderia.

## Referències

* ↑ «Great Pyrenees» (en anglès). American Kennel Club. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2009. [Consulta: 24 desembre 2009].
* ↑ «Pyrenean Mountain Dog Breed Standard» (en anglès). the kennel club. Arxivat de l'original el 23 d’abril 2008. [Consulta: 24 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Club Español del Perro de Montaña de los Pirineos Arxivat 2006-08-13 a Wayback Machine.
* Institut Pirinenc del Gos de Muntanya
# Gos de trineu

S'anomena gos de trineu a una sèrie de races nòrdiques seleccionades i usades per al tir de trineus a la neu. Totes les races de trineu tenen gran semblança entre elles i amb el llop, són animals que posseeixen un espès pelatge que els aïlla de les baixes temperatures que han de suportar durant els seus desplaçaments, de gran sociabilitat amb altres gossos, ja que estan acostumats a treballar i viure en gossades, però amb una marcada jerarquia.

## Història

Els gossos de trineu són descendents propers dels llops de les regions polars, seleccionats per les tribus nòmades que habitaven aquestes regions properes al Cercle polar àrtic per tirar dels seus trineus i ajudar a la caça. Els gossos de trineu van tenir gran importància durant la febre de l'or a Alaska i com a mitjà de comunicació entre poblacions australs abans de la invenció dels motors d'explosió. En l'actualitat són utilitzats com a gossos de companyia i per a la pràctica del múixing.

## Races

La Federació Cinològica Internacional només reconeix 4 races de trineu, i les inclou en el grup V, secció 1. - Gossos nòrdics de trineu.
| Gos de Grenlàndia. | Husky siberià. | Samoiede. | Malamut d'Alaska. |
Existeixen també altres races no reconegudes per la FCI però bastant conegudes dins del món del trineu de gossos com són:
| Gos esquimal canadenc. | Husky d'Alaska. | Chinook. |
| Eurohound. | Seppala Siberian Sleddog. |

## Referències

* L'ús de gossos per tirar dels trineus es remunta segles enrere

## Enllaços externs

* Fotos de gossos de trineu en acció.
# Gottesheim

Gottesheim (en alsacià Gottsne) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 301 habitants.
Forma part del cantó de Saverne, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Pays de Saverne.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 312 | 324 | 314 | 297 | 287 | 301 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gérard Krieger | |
# Geversita

La geversita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la pirita. Rep el nom en honor de Traugott Wilhelm Gevers (23 d'abril de 1900, Nova Hannover, Natal (actual Sud-àfrica) - 1991), geòleg que va treballar a Namíbia per a l'Estudi Geològic de Sud-àfrica i posteriorment professor de la Universitat Witwatersrand.

## Característiques

La geversita és un sulfur de fórmula química PtSb₂. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1961. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la geversita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaïta, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, hauerita, insizwaïta, krutaïta, laurita, penroseïta, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, villamaninita, dzharkenita, gaotaiïta, al·loclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoïta, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiïta, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jol·liffeïta, krutovita, maslovita, michenerita, padmaïta, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, wil·lyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaïta, milotaïta, urvantsevita i reniïta.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al: national school of mines, paris, france.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Driekop, a la localitat de Burgersfort (Limpopo, Sud-àfrica). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Geversite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2021].
# Guerra de les farines

La guerra de les farines (1775) fou un motí causat per l'excessiu preu del pa a França, abans de la Revolució Francesa. A la França de l'Antic Règim, el pa era la principal font d'alimentació dels camperols pobres i el rei estava obligat a garantir el subministrament d'aliments dels seus súbdits, sent sobrenomenat afectuosament "el primer forner del regne".
La Guerra de la Farina va formar part d'una crisi social i política més àmplia durant l'Antic Règim. Les anàlisis recents tendeixen a tractar aquest esdeveniment no només com una revolta provocada per la fam, sinó també com un preludi de la Revolució Francesa.
Durant el període previ a la collita de primavera de 1775, les reserves de cereals es van esgotar mentre encara no havia arribat la nova collita. A la primavera de 1775, la fam va sorgir en aquest nou context: abans de l'edicte de Turgot, cada regió s'enfrontava a la seva pròpia escassetat, de manera que algunes haurien patit una autèntica fam, mentre que d'altres s'haurien estalviat totalment i s'havien proveït a través de preus estables; s'hauria demanat, i sens dubte obtinguda, una intervenció reial per assegurar l'abastament de les regions més afectades. Amb la liberalització, els cereals podrien deixar les regions estalviades per anar a les zones més afectades, provocant augments significatius de preus i escassetats a tot arreu que afectin més gent més ràpidament.

## Referències

* 1 2 Bourguinat, Nicolas «L'État et les violences frumentaires en France sous la Restauration et la Monarchie de Juillet». Ruralia, 01, 01-01-1997 [Consulta: 26 febrer 2014].
* ↑ "Labyrinthe, Numéros 20 à 22", 2005, p. 58
* ↑ food prices were very unstable, collapsing very quickly in the case of abundance and vice versa