OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isidoro Iglesias Beá

Mossèn Isidoro Iglesias Beá (Artesa de Lleida, 29 de juliol de 1896 - Artesa de Lleida, 2 de febrer de 1948) va ser un capellà i organista català que va escriure un cançoner anomenat Recull de cançons catalanes.
Va néixer a Artesa de Lleida el 29 de juliol de 1896. El 1907 entra al Seminari de Lleida. El 13 de juny de 1920, és ordenat sacerdot a la Catedral de Lleida, juntament, per exemple, amb Ricard Farré Masip fill dels Torms i assassinat el 25 de juliol del 1936. De forma paral·lela, cursa estudis de música que acaba cap al 1922 amb uns exàmens al Conservatori del Liceu de Barcelona. És qualificat com a "organista" poc temps després a nivell eclesiàstic.
Destaca per haver recollit l'"Aplec de Cançons populars catalanes", d'Artesa de Lleida el 1920.

## Referències

* ↑ Cebolla i Mor, Jordi «La «caixa» d'Artesa de Lleida: el fons musical de mossèn Isidoro Iglesias». shikar. Revista del Centre d'Estudis Comarcals del Segrià, Núm. 1, 2014, pàg. 96-101 [Consulta: 17 novembre 2017].
* ↑ Seminari de Lleida Revista ESPERANZA, 1920, pàg. 6.
* ↑ Diario de Lérida, 03-07-1915, pàg. 1.
* ↑ Arxiu CSIC, Fons Milà i Fontanals. Arxiu d'Etnologia i Folklore de Catalunya, plec 257.

## Bibliografia

* Revista ESPERANZA, 1918. pg 286
# Ibrahim Moustafa Reyadh

Ibrahim Moustafa Reyadh (àrab: مصطفى رياض) (Regne d'Egipte, 5 d'abril de 1941) fou un futbolista egipci de la dècada de 1960.
Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1964. with 8 goals.
Pel que fa a clubs, destacà a Tersana SC.

## Referències

* ↑ RSSSF Summary
* ↑ «Còpia arxivada». Sports Reference. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 7 agost 2019].
* ↑ Moustafa Reyadh Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Said, Tarek. «Egypt - All-Time Topscorers». RSSSF, 13-11-2004. [Consulta: 6 agost 2009].
# Itoya-machi

Itoya-machi (糸屋町) és un barri del districte urbà de Chūō, a la ciutat d'Osaka, capital de la prefectura homònima, a la regió de Kansai, Japó.

## Geografia

El barri d'Itoya-machi es troba localitzat a la part nord del districte de Chūō, a la ciutat d'Osaka. El terme del barri té forma rectangular i allargada, limitant al nord amb el barri d'Ōte-dōri, al sud amb Kita-Shin-machi i Minami-Shin-machi, a l'est amb Tani-machi i a l'oest, separat per l'avinguda Matsuyamachisuji amb Hon-machi-Bashi.

### Sub-barris

El barri compta amb dos sub-barris:
* Itoya-machi 1 chōme (糸屋町一丁目)
* Itoya-machi 2 chōme (糸屋町二丁目)

## Història

Es creu que el nom del barri, que traduït al català vol dir "poble de les botigues de fil" té el seu origen en les botigues de filatures que hi havia al barri en el passat. L'actual barri es creà l'any 1872 quan Matsuo-machi (松尾町), Minami-Kawaya-chō (南革屋町) i Uchi-Koshiya-machi (内骨屋町) es van fusionar per a crear l'actual barri d'Itoya-machi.

## Transport
### Ferrocarril

El barri no disposa de cap estació de ferrocarril. L'estació més propera és la de Tenmabashi, del Ferrocarril Elèctric Keihan i el metro d'Osaka.

### Carretera

* Autopista d'Osaka-Kobe (Hanshin)
* Matsuyamachisuji

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=27&city=1271280&cmp=1
* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=27&city=1271280&id=107582
* ↑ https://minchizu.jp/osaka/o-chuo.html
* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=27128&az=NA
# Ignasi Estivill i Cabot

Ignasi Estivill i Cabot (Barcelona, segle xix ) va ser un tipògraf i litògraf català.
En la història de l'art d'imprimir representa un iniciador i un perfeccionador dels elements integrants del llibre, en totes les seves ramificacions. Entre els anys 1826 i 1836 va aprendre l'ofici de caixista, adquirint alhora alguns coneixements de maquinista i litògraf, conforme als elements que comptava en aquella època l'art a Espanya. Va establir les seves primeres premses en les ruïnes del convent de santa Caterina de Barcelona, de Pares Dominics, i es va donar a conèixer per la netedat dels seus treballs.
En el ram de l'estamperia religiosa i profana va adoptar procediments desconeguts fins llavors a Espanya i des de 1836 van sortir de la seva impremta la major part de les obres de literatura popular o amena que van veure la llum a Barcelona. A partir de 1837 imprimia gairebé totes les obres del teatre popular català de Robrenyo, Renart, Sala i Sauri i Casanovas. La seva especialitat més assenyalada la van constituir la secció d'estampería i làmines litografiadas aplicat als gèneres religiosos, socials, professionals i polítics. En el ram d'enquadernació va produir moltes obres notables, amb daurats i ferros, que si emmalalteixen del mal gust de l'època, tenen el mèrit de manifestar-la amb tota claredat. En aquesta obra s'hi troben dades d'indumentària, armeria, mobiliari i fins i tot heràldica, que avui resulten de gran interès per a l'arqueologia.
A partir de 1855 va prosseguir la casa Estivill i Cabot les seves glorioses tradicions, especialment en l'àmbit de la tipografia i enquadernacions de luxe.
Fou succeït en el seu càrrec pel seu nebot Ignasi Estivill i Coll.

## Referències

* ↑ «Ignasi Estivill i Cabot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Isidre Pons Torras

Isidre Pons Torras (Esparreguera, segle xix - Reus, 1944) va ser un empresari i polític català.
Establert a Reus cap el 1915, va obrir una fàbrica de gorres i boines al carrer de Monterols, amb el nom de "Manufactura de Gorras Isidro Pons". Vinculat als sectors conservadors de la ciutat, era membre destacat del Partit Possibilista reusenc i va ser regidor a l'ajuntament diverses vegades. Va ser alcalde el 1920, quan va dimitir Lluís Rojo, però va renunciar al cap de poc temps i va pujar a l'alcaldia el mateix 1920 l'empresari Manuel Sardà. El 1930 va ser primer tinent d'alcalde en l'efímer mandat de Tomàs Pinyol. El 1935 va fer societat amb un altre industrial reusenc, també fabricant de gorres, anomenat Pallerols, fundant les "Manufacturas Pallerols i Pons" que es van dedicar a l'exportació de roba confeccionada als països del Magrib. Isidre Pons va morir a Reus el 1944.

## Referències

* ↑ Gras Salas, Francesc. Fets i gent de Reus. Reus: l'autor, 1997, p. 41 i 44.
# Illa Arey

Arey és una illa barrera que fa uns 11 km de llargada que es troba al nord de l'estat d'Alaska, Estats Units, a l'oest de l'illa Barter, entre la llacuna Arey i el mar de Beaufort. Està deshabitada i la major part del terreny és propietat privada de la Kaktovik Inupiat Corporation.

## Referències

* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 25 març 2024].
* ↑ «Carles Arctic National Wildlife Refuge» (en inglés). Arxivat de l'original el 2009-01-09. [Consulta: 11 juny 2011].
# Ittigen

Ittigen és un municipi del cantó de Berna (Suïssa), situat al districte de Berna.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Ittenheim

Ittenheim (en alsacià Ittene) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.904 habitants.
Forma part del cantó de Bouxwiller, del districte de Saverne i de la Comunitat de comunes del Kochersberg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 863 | 911 | 1.060 | 1.230 | 1.594 | 1.904 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gilbert Viola | |
# Intervenció d'Ottaviani

Breu examen crític del Novus Ordo Missæ és la intervenció que els cardenals Alfredo Ottaviani i Antonio Bacci van presentar davant Pau VI el 25 de setembre de 1969. El text va ser escrit sota la direcció de l'arquebisbe Marcel Lefebvre amb altres 12 teòlegs, entre ells Guérard da Lauriers O.P.
El tema de l'anàlisi, dividit en vuit capítols, fou la reforma litúrgica preparada després del Concili Vaticà II. Com s'indica en el títol no seria un examen a fons, però només pretén posar en dubte alguns relleus i punts de forta crítica a la reforma i les seues bases teològiques.
Teològicament, els autors de la reforma reduirien el Sacrifici de la Missa a un "memorial", és a dir, a una simple commemoració o celebració del sacrifici del Calvari, i dilueixen la important presència real de Jesucrist sota les aparences del pa i del vi a una presència només moral. No hi ha una renovació del sacrifici de Crist de forma incruenta sinó una celebració de la Passió, Mort i Resurrecció.

## Referències

* ↑ Routhier, Gilles. Cinquante ans après Vatican II - que reste-t-il à mettre en oeuvre ?. Editions du Cerf, 2014, p. 111.

## Enllaços externs

* Breu examen crític del Novus Ordo Missæ Arxivat 2010-01-21 a Wayback Machine.
# Ilze Viņķele

Ilze Viņķele (Rēzekne, Letònia, 27 de novembre de 1971) és una política letona. Membre del partit liberal centrista Kustība Par!, és actualment ministra de Salut del país d'ençà del 23 de gener del 2019. Havia estat anteriorment ministra de Benestar social entre 2011 i 2014.
# Jaume Perona

Jaume Perona, o Jacques Pérone, (Pesillà de la Ribera, 1747 - 1811) va ser un sacerdot nord-català, conegut per l'episodi de les Santes Hòsties de Pesillà.

## Biografia

Va ser ordenat el 1775 i tota la seva carrera transcorregué a la parròquia de Sant Feliu del seu poble natal. L'any 1792, la Revolució francesa feu que s'hagués d'exiliar a Tordera, de primer, i a Albacete, després. Tornà a Pesillà amb les tropes espanyoles de la Guerra Gran, per haver d'enfugir-se'n novament en retirar-se aquestes.
És famós per haver estat el consagrador de les "Santes Hòsties" que van ser amagades el 1793 per protegir-les de la profanació per part dels revolucionaris, i que no reaparegueren fins al 1800, quan hom en descobrí l'amagatall.

## Bibliografia

* E. Cortade Un prétre dans la Révolution française, article a Confelnt 184 (1993), p. 31
* E. Cortade Pezilla-de-la-Riviére notes històriques, Perpinyà, 1975
* Ramon Corts, Joan Galtès, Albert Manent, dirs. Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya vol. III Barcelona: Generalitat de Catalunya-Editorial Claret, 2001

## Enllaços externs

* Descripció literària del miracle de les Santes Hòsties (francès)
* El miracle de les Santes Hòsties Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine. (castellà)
# Jaume Pere (d'Aragó i Nicolau)

Jaume Pere (en aragonès: Jaime Pérez) (v. 1258-1308) fou almirall de l'Armada Reial del senyor rei d'Aragó i senyor de Sogorb.

## Ascendents

Fill natural del rei Pere el Gran i d'una dama anomenada Maria Nicolau; aquesta relació tingué lloc abans del matrimoni del rei amb Constança de Sicília. Era germà de Joan Pere i Beatriu Pere.

## Matrimoni i descendents

* 1. ∞ Sança Fernández, filla de Fernando Díaz.
** 1. Constança Pérez Fernández. Casada amb Artal de Luna y Urrea, 8è Senyor de Luna

## Senyor de Sogorb

El seu pare el rei en Pere III d'Aragó creà el 21 de novembre de 1279 la Senyoria de Sogorb, concedint-la en feu al seu fill Jaume Pere, però retenint el domini directe: si moria sense successió, retornaria a la Corona. Vers aquesta època Sogorb fou colonitzada sota furs catalans, que foren abandonats el 1283.

## Almirall de la flota

Amb data 21 d'agost del 1280 hi ha un document on el rei en Pere el Gran parla del seu fill que ja tenia el càrrec d'almirall.

## Guerra de Sicília

Durant la revolta nobiliària contra Pere el Gran lluità al Setge de Balaguer (1280) i aquell mateix any fou nomenat almirall. Amb aquest càrrec participà en la guerra de Sicília (1282-1289) i lluità en la Combat de Nicòtena (1282); el 1283 però, fou destituït pel seu pare el rei en Pere III d'Aragó per no haver seguit puntualment les seves ordres en la incursió a Calàbria (1283), on perdé algunes naus i almogàvers. Fou succeït en el càrrec d'almirall per Roger de Llúria.

## Alcaid de Tremissèn

Segons l'acord entre Pere el Gran i Abu-Saïd Uthman I de Tremissèn, la Corona d'Aragó tenia permís per establir una companyia d'armes, un alcaid i un almoixerif per tal de vigilar el seu comerç. En data indeterminada Jaume Pere fou enviar pel seu pare com a alcaid de Tremissèn al capdavant de la companyia d'armes allí establerta. El seu pare el rei Pere el Gran morí el 1285 i durant el regnat d'Alfons el Franc continuà com a alcaid de Tremissèn.

## Campanya de Múrcia

El 1291 començà el regnat de Jaume el Just, el seu germanastre. Sembla que participà en la campanya de Múrcia (1296), d'on el rei l'hauria nomenat procurador i governador reial.

## Referències

* ↑ «Jaume Pere (d'Aragó i Nicolau)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Fundación Medinacelli: Jaime Pérez Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* «Jaume Pere (d'Aragó i Nicolau)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# In-N-Out Burger

In-N-Out Burgers, Inc. és una cadena de restaurants de menjar ràpid amb ubicacions al sud-oest dels Estats Units.
# Ineb Hedj

Ineb Hedj (La fortalesa blanca) fou el nom del nomós I del Baix Egipte. La capital fou Inebhedj (Ineb Hedj) o Mennefer (Memfis, avui Mit Rahim). El nomós ja existia vers el 3000 aC i va subsistir fins al nou regne. La seva capital, fou un centre administratiu destacat a través dels segles. El nom volia dir "Muralles blanques". El nom grec Memfis fou una deformació del nom egipci de la piràmide de Mennefer (del rei Pepi I). En copte el nom va esdevenir Menfe. Un altre nom egipci, durant l'Imperi mitjà, fou Ankh Tawy (la que equilibra les dues terres) per la seva posició estratègica entre el Baix i l'Alt Egipte
Els déus principals foren Ptah, Hathor, (cadascun amb un temple dedicat a la capital, el de Ptah anomenat Hi-Ka-Ptah que vol dir Temple del Ka de Ptah, i aquest nom, deformat pels grecs hauria acabat com Aegyptos donant nom al país), Sokar i Apis. Altres cultes destacats foren el de la deessa Sakhmet i el seu fill Nefertum (que amb Ptah formaven l'anomenada triada memfita). Un centre de culte de Sokar (o Sokaris) es trobava a Saqqara.
El nomós ocupava la part esquerra del riu entre Guiza al nord i Dashur al sud (per tant al sud-oest de la moderna ciutat del Cairo) i eren part del seu territori les modernes Saqqara i Mit Rahim entre d'altres. Els limits no són prou definits però sembla que Memfis ocupava una posició central dins el territori.
# Jaume González Padrós

Jaume González Padrós (Sabadell, 1960) és un liturgista català. Ha estat vinculat a totes les institucions litúrgiques catalanes i actualment és assessor de litúrgia del Vaticà. Doctorat en Teologia pel Pontifici Ateneu Sant Anselm de Roma, el 2017 era rector de la parròquia de Sant Llorenç de Barcelona. És president de l'Associació Espanyola de Professors de Litúrgia, membre del Centre de Pastoral Litúrgica i des del 14 de gener del 2017 consultor de la Congregació pel Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments. Va ser director de l'Institut Superior de Litúrgia de Barcelona del 2010 al 2016.

## Referències

* ↑ Llisterri, Jordi «El liturgista González Padrós, nou consultor de la Congregació per al Culte Diví». Catalunya Religió, 15-01-2017 [Consulta: 27 gener 2017].
* ↑ «González Padrós, consultor de la Congregació per al Culte Diví». Ràdio Estel, 16-01-2017 [Consulta: 27 gener 2017]. Arxivat 3 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-03. [Consulta: 27 gener 2017].
* ↑ «Nomina di Consultori della Congregazione per il Culto Divino e la Disciplina dei Sacramenti». Rinunce e nomine, 14.01.2017. Vaticà. [Consulta: 27 gener 2017].
* ↑ «Dr. Jaume González-Padrós». Els nostres professors. Ateneu Universitari Sant Pacià. [Consulta: 27 gener 2017].

## Enllaços externs

* Entrevista a TV3
* Conferència a les Jornades Castelldaura
# Jaunpils

El municipi de Jaunpils (en letó: Jaunpils novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat a l'oest del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Jaunpils. El municipi va ser creat l'any 2009 després de la reorganització territorial.

## Ciutats i zones rurals

* Jaunpils pagasts (zona rural)
* Viesatu pagasts (zona rural)

## Població i territori

La seva població està composta per un total de 2.814 persones (2009). La superfície del municipi té uns 210,2 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 13,39 habitants per kilòmetre quadrat.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 14 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-02-16. [Consulta: 14 gener 2015].
# Jaureguiberry (Uruguai)

Jaureguiberry és un balneari del sud de l'Uruguai ubicat al departament de Canelones. Forma part de la Costa de Oro.

## Geografia

Jaureguiberry es troba a l'est del departament de Canelones. És el balneari més oriental de la Costa de Oro. Al sud té platges sobre el Riu de la Plata; a l'est limita amb el departament de Maldonado, i a l'oest amb Balneario Argentino.
El balneari s'ubica al km 79 de la Ruta Interbalneària.

## Població

D'acord amb les dades del cens de 2004, Jaureguiberry tenia una població aproximada de 287 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 71 |
| 1975 | 138 |
| 1985 | 122 |
| 1996 | 202 |
| 2004 | 287 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 19 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2012-05-25 a Wayback Machine. (DOC)

## Enllaços externs

* Mapa de Jaureguiberry (PDF; 116 kB)
# Jeroni Alomar Poquet

Jeroni Alomar Poquet era un prevere natural de Llubí (1894), ex vicari de Son Carrió i d'Esporles, era condeixeble del canonge Andreu Caimari i del que fou rector de Santa Eulàlia de Palma, i de Jaume Sampol Antich, que seria Secretari del Seminari Diocesà, i no obstant fou empresonat, conjuntament amb altres persones, entre les quals hi havia el sacerdot Antoni Rosselló Sabater, durant uns mesos i assassinat al cementiri de Palma el 7 de juny de 1937.
Es diu que el prevere en el moment funest es lleva la sotana perquè no volia que es tacàs de sang, i just abans dels tirs cridà "¡Viva Cristo Rey!". La reacció dins el clergat mallorquí de l'època davant aquest afusellament fou molt escassa, i la por s'apoderà dels qui vestien sotana o hàbit, que era el que volien amb aquella mort els que governaven l'illa. Aquesta por durà molt de temps, sinó dura encara, tal com assenyalà el bisbe Teodor Úbeda en un sermó que feu l'any 1995, en un acte a l'església dels caputxins al mateix temps que l'arquitecte Gabriel Alomar feia una clara defensa de la bonhomia, l'honor, i l'esperit cristià del seu cosí afusellat feia 58 anys. Es diu que l'empresonament es produí per la xerrameca d'un tal Oliver de Sencelles i de don Andreu Caselles que titllaren al prevere, i alguns diuen que efectivament hi fou trobat, de recollir republicans i enviar-los a Menorca a fi que salvassin la seva vida.

## Enllaços externs

* Plana que esmenta el Diccionari Vermell de Llorenç Capellà(català)
* El Bisbe Miralles i la Guerra Civil(català)
# Joan Oumari

Joan Oumari (19 d'agost de 1988) és un futbolista alemany.

## Selecció del Líban

Va debutar amb la selecció del Líban el 2013. Va disputar 23 partits amb la selecció del Líban.

## Estadístiques

Selecció del Líban :
| Anys | Partits | Gols |
| 2013 | 1 | 0 |
| 2014 | 0 | 0 |
| 2015 | 8 | 2 |
| 2016 | 4 | 0 |
| 2017 | 2 | 0 |
| 2018 | 3 | 0 |
| 2019 | 5 | 0 |
| Total | 23 | 2 |

## Referències

* ↑ Joan Oumari a National-Football-Teams.com (anglès)
# Jaume Moragues de Oleza

Jaume Moragues de Oleza (Palma, - Ídem, novembre de 2010) fou un capellà i missioner mallorquí.
Moragues va estudiar en el Seminari diocesà de Mallorca. Guiat pel seu impuls missioner va entrar a la Congregació de Pares Blancs, i com a tal va arribar a Burundi el dia de la festa de Sant Josep de l'any 1951. Segons els capellans diocesans mallorquins a Burundi, el pare Moragues i el pare Estrany, varen ser durant molts d'anys els seus patriarques.
Va deixar la Congregació dels Pares Blancs i a incardinar-se com si fos un capellà natiu més, per anar allà on el bisbe l'enviàs. Per tant, en la seva trajectòria en Jaume Moragues va conviure amb comunitats de pares blancs, també amb capellans natius, va estar tot sol a parròquies, va ser professor del Seminari de l'assignatura que fos. Era un tot terreny. Se creu que, de fet, va servir com a capellà a totes les diòcesis de Burundi, que hi havia en el seu temps. Els bisbes i els capellans de Burundi el consideraven com un capellà natiu, però de pell blanca, tots els religiosos que viuen a Burundi el consideren com un germà major. El seu company el capellà Miquel Parets també estava a Burundi.
Residia a Mallorca des de l'any 1992 segons les seves paraules si se posava malalt a Burundi seria una càrrega i a Mallorca encara va poder esser capellà devuit anys més. En Jaume Moragues era un home senzill i totalment disponible a fer el que fos. Aquest esperit de servei incondicional.
Va donar suport a la candidatura de Juan Carrero al Premi Nobel de la Pau 2000
A la pregunta, ¿perquè Burundi i no un altre país? Ell contestava que Burundi era el país més pobre del món (en aquell moment). Els que estaven a Burundi conten que el dia que Jaume Moragues, el pare Moragues va morir, no era dia de dol oficial, però se va sentir com dia de dol a tot el país. A Mallorca, el seu funeral va ésser molt emotiu, perquè se va celebrar a la seva parròquia, allà gent de tot tipus va poder acomiadar-se d'ell.

## A la ficció

És el protagonista de la novel·la, Pregúntale a la noche d'Eduardo Jordá, totalment de ficció i on Jaume Moragues és el Pare André Gevaert, un missioner belga.

## Referències

* 1 2 Salom, Sebastià. «Tribuna - A la memòria de Jaume Moragues, missioner d´Àfrica». Diario de Mallorca, 30-11-2010. [Consulta: 13 maig 2020].
* 1 2 «Eduardo Jordá asegura que Burundi le resulta más familiar que Menorca» (en castellà). Público. Dispaly Connector S.L., 13-10-2007. [Consulta: 13 maig 2020].

## Enllaços externs

* Domund, cinquanta anys de missioner