OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los buenos días perdidos

Los buenos días perdidos és una pel·lícula de comèdia espanyola del 1975 dirigida per Rafael Gil Álvarez i protagonitzada per Juan Luis Galiardo, Teresa Rabal, i Queta Claver. Està basada en l'obra de teatre homònima d'Antonio Gala.

## Sinopsi

Lorenzo arriba a un petit poble castellà, en el qual pretén exercir com a guàrdia urbà. Allí es retroba amb vells coneguts, com Cleofás, el sagristà, que viu a l'Església de San Tomé, amb la seva dona Consuelito i la seva mare Hortensia. Les relacions i vivències dels quatre personatges, faran que es regiri la consciència i valors de cadascun d'ells.

## Repartiment

* Juan Luis Galiardo - Lorenzo
* Teresa Rabal - Consuelito
* Queta Claver - Hortensia
* Manuel Galiana - Cleofás
* Erasmo Pascual - Don Remigio
* Mabel Escaño - Boticaria
* Eulalia del Pino - Genoveva
* Manuel Ayuso - Comerciant

## Premis

Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1975 va rebre el premi a la millor actriu (Teresa Rabal) i a la millor actriu principal (Queta Claver)

## Referències

* ↑ de España p.120
* ↑ Los buenos días perdidos a abc,es
* ↑ Los buenos días perdidos a Fotogramas
* ↑ Premios Sindicales cinematográficos 1975, ABC, 30 de gener de 1976

## Bibliografia

* de España, Rafael. Directory of Spanish and Portuguese film-makers and films. Greenwood Press, 1994.

## Enllaços externs

* Presentació de "Los días perdidos" a Historia de nuestro cine
# Love Life

Love Life és una pel·lícula dramàtica japonesa-francesa del 2022 escrita i dirigida per Koji Fukada. Ambientada al Japó contemporani, la pel·lícula està inspirada en una cançó homònima del músic Akiko Yano, publicada originalment el 1991. L'any 2000, la cantant Hitomi va llançar un àlbum homònim a AvexTrax Records. Gira al voltant de la Taeko i el seu marit Jiro enfrontant-se a "l'amor" i la "vida". S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser seleccionada en competició al 79è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on va competir pel Lleó d'Or i es va estrenar el 5 de setembre de 2022.

## Sinopsi

La pel·lícula segueix una dona casada, la Taeko, que viu feliç amb el seu marit, en Jiro. Decideix cuidar de l'enyorat Park, pare del seu fill Keita, quan en Park reapareix sord, malalt i sense una llar on viure.

## Referències

* ↑ «Eiga LOVE LIFE kōshiki saito» (en japonès). Stardust Pictures. [Consulta: 8 setembre 2023].
* 1 2 «Love Life» (en japonès). eiga.com. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ Elsa Keslassy. «Japanese Drama 'Love Life' From Cannes Prizewinning Koji Fukada Boarded by MK2 Films (EXCLUSIVE)». Variety, 22-02-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ «Love Life». Goita què fan, ara!. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «La Biennale di Venezia 2022 - Love Life». La Biennale di Venezia, 16-08-2022. [Consulta: 16 agost 2022].
* ↑ Vivarelli, Nick. «Venice Lines Up New Movies From Darren Aronofsky, Laura Poitras, Olivia Wilde, Alejandro G. Iñárritu, Florian Zeller – Full Lineup». Variety, 26-07-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
* ↑ Roxborough, Scott. «Venice Festival Picks Marilyn Monroe Drama 'Blonde,' New Timothee Chalamet, Olivia Wilde, Alejandro Gonzalez Inarritu Films». The Hollywood Reporter, 26-07-2022. [Consulta: 28 juliol 2022].
# Luo Zhichuan

Luo Zhichuan (xinès simplificat: 罗稚川; xinès tradicional: 羅稚川; pinyin: Luō Zhìchuān) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Yuan. D'aquest artista la informació procedeix de textos coreans i japonesos. No es coneixen les dates exactes del seu naixement i de la seva mort. Era originari de Qingjiang, província de Jiangxi. Luo i la seva escola van ser cèlebres. Com a paisatgista s'inspirà en Guo Xi.

## Bibliografia

* Discourses of Visual Learning in Yuan painting - the case of Luo Zhichuan's "Snowy River" de Shane McCausland. Journal of Song-Yuan Studies, 42 ((2012)). pp. 375-405.
* Arts of Korea.Metropolitan Museum of Art (New York.Pàgs. 242, 267 i 426.
* Trois mille ans de peinture chinoise de Yang Xin, Richard M. Barnhart, Nie Chongzheng, James Cahill, Lang Shaojun i Wu Hung.:Éditions Philippe Picquier.
* Dictionnaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'E. Bénézit.

## Referències

Algunes dades d'aquest article procedeixen dels corresponentS articles de la Wikipedia dedicats a Luo Sichuan en llengua anglesa i francesa.

## Enllaços externs

* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1014.php Arxivat 2014-07-25 a Wayback Machine.
* http://metmuseum.org/collection/the-collection-online/search?&when=A.D.+1000-1400&ft=*&deptids=6&who=Luo+Zhichuan&pg=1
# Lychnopsis bofilli

Lychnopsis bofilli Vidal, 1917 és una espècie de caragol terrestre extingida i endèmica de l'Eocè i l'Oligocè de Mallorca (Illes Balears, Mediterrània occidental).

## Referències

* ↑ Vidal, Luis Mariano «Edad geológica de los lignitos de Selva y Binisalém (Mallorca) y descripción de algunas especies fósiles». Memorias de la Real Sociedad Española de Historia Natural, 10, 7, 1917, pàg. 343-358.
# Ludwig Schlesinger

Ludwig Schlesinger (Trnava, 1 de novembre de 1864 - Giessen, 16 de desembre de 1933) va ser un matemàtic alemany nascut a Trnava (avui Eslovàquia, però pertanyent al Regne d'Hongria quan ell va néixer). Va ser coeditor del Journal für die reine und angewandte Mathematik des del 1929 fins a la seva mort el 1933.

## Vida i obra

Schlesinger va fer els seus estudis secundaris a Bratislava abans de matricular-se a la universitat de Berlín on va obtenir el doctorat el 1887 amb una tesi sobre les equacions diferencials lineals de quart ordre. Des de 1889 fins a 1897 va ser professor a la universitat de Berlín. Després d'una breu estança com a professor visitant a la universitat de Bonn, va ser professor titular a la universitat de Kolozsvár (en alemany, Klausenburg; actualment Cluj-Napoca, Romania) fins al 1911. A partir d'aquest any i fins a la seva jubilació el 1930 va ser professor de la universitat de Giessen.
Schlesinger, que era gendre de Lazarus Fuchs, es va especialitzar en l'estudi de les equacions diferencials lineals, tema sobre el que va ser un dels principals autors. El seu tractat sobre el tema, Handbuch del Theorie der linearen Differentialgleichungen (1895-1898), d'unes 1500 pàgines en dos volums, exposava tots els resultats clàssics des d'Euler fins a Fuchs, icloent les seves pròpies aportacions al tema. Va ser el editor de les obres escollides del seu sogre, Lazarus Fuchs (conjuntament amb el seu fill Richard Fuchs, i autor d'una biografia de Gauss. A partir de 1920, va inclinar les seves recerques cap els problemes geomètrics plantejats per la teoria de la relativitat.
Des de 1929 fins a la seva mort va ser editor, juntament amb Kurt Hensel i Helmut Hasse, de la coneguda revista de matemàtiques Journal de Crelle.

## Referències

* ↑ Merzbach, 2018, p. 269.
* ↑ Szenkovits, 2014, p. 423 i ss.
* ↑ Grattan-Guinness, 2008, p. 345 i ss.
* ↑ Purkert, 2012, p. 153.

## Bibliografia

* Grattan-Guinness, Ivor «Differential equations and linearity in the 19th and early 20th centuries» (en anglès). Archives Internationales d'Histoire des Sciences, Vol. 58, Num. 160-161, 2008, pàg. 343-351. DOI: 10.1484/J.ARIHS.5.101514. ISSN: 0003-9810.
* Merzbach, Uta C. Dirichlet: A Mathematical Biography (en anglès). Birkhäuser, 2018. ISBN 978-3-030-01071-3.
* Purkert, Walter. «Writings». A: Birgit Bergmann, Moritz Epple, Ruti Ungar (ed.). Transcending Tradition: Jewish Mathematicians in German Speaking Academic Culture (en anglès). Springer, 2012. ISBN 978-3-642-22463-8.
* Szenkovits, Ferenc «Remarkable Hungarian mathematicians at the Cluj University» (en anglès). Studia Universitatis Babeș-Bolyai. Mathematică, Vol. 54, Num. 4, 2014, pàg. 419-433. ISSN: 0252-1938.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ludwig Schlesinger» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Kozák, Péter. «Lajos Schlesinger». Névpont, 2019. [Consulta: 2 febrer 2019]. (hongarès)
# Loïs Belaud de la Belaudièra

Loïs Belaud de la Belaudièra (Grasse, Provença 1543 - 1588) fou un poeta occità. Fou enrolat a l'armada reial francesa i va lluitar contra els hugonots. Del 1572 al 1574 fou empresonat a Moulins-sur-Allier i allí va escriure una part de la seva poesia, que fou publicada l'any 1595 a Marsella. Utilitzava un llenguatge ric, irònic i sovint obscè, amb sonets on canta a vegades la nostàlgia de l'exili (provocat pel tancament) i a vegades l'alegria de viure provençal.

## Obres

* Òbras e rimas provençalas
* Dondon infernau
* Passa-temps
# Límit d'exposició professional

El límit d'exposició professional (LEP) d'una substància química és el nivell màxim al qual un treballador pot estar exposat durant tota una vida laboral i sense efectes adversos per a la salut. En sentit estricte, el LEP és un terme reservat de l'American Conference of Governmental Industrial Hygienists (Conferència Americana d'Higienistes Industrials Governamentals o ACGIH). No obstant això, de vegades s'utilitza lliurement per referir-se a altres conceptes similars utilitzats en salut ocupacional i toxicologia. El LEP, juntament amb els índexs d'exposició biològica, es publiquen anualment per l'ACGIH.
El LEP és una estimació basada en la toxicitat coneguda en humans o animals d'una substància química donada, i la fiabilitat i la precisió de l'última presa de mostres i mètodes analítics. No és una definició estàtica i una nova investigació sovint pot modificar l'avaluació del risc de les substàncies i un nou mètode laboratori o d'anàlisi instrumental pot millorar els límits de detecció analítics. Els LEP són recomanacions de la ACGIH, en una sola guia. Com a tal, no s'ha de confondre amb els límits d'exposició que té una situació reglamentària, com les publicades i executades per la Occupational Safety and Health Administration (Administració de Seguretat i Salut Ocupacional o OSHA). L'exposició reguladora de l'OSHA es limita als límits permissibles d'exposició publicats en 29CFR 1910.1000 Taula Z1, estan basades en les recomanacions formulades per la ACGIH en 1968, encara que altres límits d'exposició han estat adoptats més recentment. Així molts dels límits d'exposició de l'OSHA no són considerats per la comunitat d'higiene industrial en no ser uns nivells prou protectors, ja que la base toxicològica per a la majoria dels límits no s'han actualitzat des de la dècada de 1960. El National Institute for Occupational Safety and Health (Institut Nacional de Seguretat i Salut Ocupacional o NIOSH) publica els límits d'exposició recomanat, que l'OSHA té en compte en lloc promulgar nous límits d'exposició reglamentaris.

## Vegeu també

* Ingesta diària admissible
# Lurøy

Lurøy és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 1,920 habitants (2018) i la seva superfície és de 264.55 km². El centre administratiu del municipi és la població de Lurøy, situada a l'illa de Lurøya. Les altres poblacions de Lurøy són Aldra, Haugland, Konsvikosen, Lovund, Sleneset/Solværøyene, Stokkvågen, i Tonnes.
Lurøy està situat a la costa occidental de Helgeland. La petita franja continental de Lurøy va des de Tonnes al nord al llarg de la Carretera comtat noruega 17 fins a Stokkvågen al sud, al llarg del fiord de Sjona. La resta del municipi es troba en 1.375 illes situades a l'oest del continent. Les principals illes són inclouen Aldra, Lurøya, Onøya, Stigen, Solvær i Lovund. També hi ha dues illes a la part nord de Lurøya que es reparteixen entre Lurøy i el municipi veí de Rødøy: Nesøya i Hestmona.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Macbor

Macbor és una marca catalana de motocicletes i quads fabricats a Rubí, Vallès Occidental, per l'empresa Motos Bordoy, SA (grup barceloní que creà aquesta marca el 1999 per tal de cobrir el mercat infantil i juvenil). Macbor té la seu a l'Avinguda Castellbisbal de Rubí.

## Història

Motos Bordoy fou fundada el 1971 a Barcelona per Jaume Bordoy, ex-pilot professional que havia competit en curses de velocitat, ral·lis, enduro i trial, havent estat campió d'Espanya de resistència amb Bultaco el 1961. Dirigida actualment pels seus fills Albert i Jordi, l'empresa es dedica a la importació i distribució en exclusiva de marques internacionals com ara SYM, MV Agusta, Cagiva, Husqvarna, Hyosung o Ducati.
Veient que li mancava abastar el sector de clientela més jove, l'empresa fundà Macbor el 1999. El 2000 llançà els seus primers models al mercat: la XC 510 i la XC 512. Un any després, aparegué la XC 515 amb motor dotat de canvi de marxes.
El 2002, Macbor renova completament la seva gamma llançant la segona família de producte amb una part cicle totalment nova, nova carrosseria i uns nous motors S-6 de Morini. La gamma la formaven la XC 510 S, XC 512 S i la XC 512 T. En el seu primer any de vida, de la nova família de motos Macbor se'n fabriquen més de 1.000 unitats. Cap a finals del 2002, Macbor s'introdueix en el món del quad amb dos models de 50 i 100 cc.
El 2003, la marca presenta quatre nous models (una línia de competició amb tres models diferents i una tercera línia de producte, la de les motos amb canvi de marxes). Pel que fa als quads, aquell any se'n presenten dues noves versions -també en 50 i 100 cc- que incorporen fre de disc posterior i marxa enrere. Al desembre n'apareix un model destinat als més petits amb motor de quatre temps.

## Referències

* ↑ Orengo, Joan Carles; Herreros, Francisco. «Marques fabricades a Catalunya». A: Soler, Cristina (coord.). La moto catalana. 1905-2010, Història d'una indústria capdavantera (Guia de l'exposició del Museu de la Moto de Barcelona). Bassella: Fundació Museu de la Moto Mario Soler, agost 2011, p. 66. D.L. B 29846-2011.
* ↑ «Identificación de la empresa» (en castellà). motosbordoy.com, 2014. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
* 1 2 «Home» (en castellà). macbor.com, 2014. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2015. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ «Legal info» (en castellà). macbor.com, 2014. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2015. [Consulta: 20 desembre 2014].
* ↑ «Empresa» (en castellà). motosbordoy.com, 2014. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
* 1 2 3 «Historia» (en castellà). macbor.com, 2014. Arxivat de l'original el 17 de juliol 2015. [Consulta: 20 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Macbor - Lloc web oficial (anglès) (castellà)
# Léninskoie (Leningrad)

* Per a altres significats, vegeu «Léninskoie».
Léninskoie (en rus: Ленинское) és un poble (possiólok) de l'óblast de Leningrad, a Rússia, que el 2017 tenia 1.435 habitants, pertany al districte de Víborgski. Fins al 1948 la vila es deia Khàppala.

## Referències

* ↑ Административно-территориальное деление Ленинградской области. — Лениздат, 1990, ISBN 5-289-00612-5, стр. 58
* ↑ https://www.komandirovka.ru/cities/gorkioku/
# Línia Jireček

La Línia Jireček és una línia imaginària sobre la Península dels Balcans que dividiria les dues àrees d'influència més importants de la regió a l'època clàssica fins al segle iv; d'una banda l'àrea del llatí (al nord) i la del grec (al sud). Aquesta línia partiria des de prop de la ciutat de Laçi a l'actual Albània fins a Sàrdica (actualment Sofia, a Bulgària), d'ençà segueix la Serralada dels Balcans fins al mar Negre. L'historiador txec Konstantin Jireček l'any 1911 va definir aquesta línia per primera vegada en el seu estudi sobre la història dels pobles eslaus. Tot i això, la divisó no era absoluta, perquè hi ha proves que s'han mantingut «illes lingüístiques» de les llengües originals que no es van ni llatinitzar, ni hel·lenitzar.
El traçat de la línia està basat en tot un seguit de troballes arqueològiques: la majoria de les inscripcions trobades al nord d'aquesta línia estan escrites en llatí, mentre que en les trobades al sud predomina el grec. Aquesta línia és important per establir el lloc on els pobles romanès, meglenoromanès i aromanès es van formar, ja que es considera bastant improbable que un poble llatí es formés al sud de la línia.
Altres autors han revisat aquest concepte. Kaimio col·loca Dalmàcia i Mèsia Superior a l'àrea llatina i Mèsia Inferior en l'àrea d'influència grega. Segons MacLeod hi pot haver hagut «una política de llenguatge oficial per a cada aspecte de vida per part de les autoritats romanes» excepte en aquells casos on «oficials romans individuals prenien decisions ad hoc». També diu que «fins i tot a l'àrea grega … el llatí era el llenguatge dominant a les obres públiques, les inscripcions, les fites i a l'exèrcit».

## Referències

* ↑ Jireček, 1911.
* ↑ Matzinger, Joachim. «Die altbalkanischen Sprachen» (pdf) (en alemany), 2016.
* ↑ Henning, Joachim (editor). Post-Roman towns, trade and settlement in Europe and Byzantium. Vol. 2, Byzantium, Pliska, and the Balkans (en anglès). Berlín: W. de Gruyter, 2007. ISBN 978-3-11-021883-1.
* ↑ Kaimio, Jorma «The Romans and the Greek Language» (en anglès). Commentationes Humanarum Litterarum. Societas Scientiarum Fennica [Helsinki], 64, 1979.
* ↑ MacLeod, M.D. «The Romans and the Greek Language». The Classical Review, 32, 2, 1982, pàg. 216–218. ISSN: 0009-840X.

## Bibliografia

* Jireček, Konstantin. Geschichte der Serben (en alemany). fàcsimil de 2019. Gotha: F.A. Perthes, 1911. ISBN 978-0353704763.
# Maja Schöne

Maca Schöne (Stuttgart, Alemanya, 1976) és una actriu alemanya.
Tot i haver participat en diversos papers teatrals, televisius i cinematogràfics, va guanyar popularitat internacionalment per interpretar el paper de Hannah Kahnwald a la sèrie de Netflix Dark.

## Filmografia
### Cinema i televisió

* 2001: Schluss mit lustig!
* 2004: Cowgirl
* 2004: Der Traum vom Süden
* 2005: Tatort
* 2007: Polizeiruf 110
* 2008: Buddenbrooks
* 2008: 1. Mai
* 2009: Zarte Parasiten
* 2009: Wanna Be
* 2009: Summertime Blues
* 2010: KDD
* 2011: Polizeiruf 110
* 2011: Der Brand
* 2012: Stralsund
* 2013: Bella Block: Hundskinder
* 2014: Sternstunde ihres Lebens
* 2015: Blochin
* 2017: Neu in unserer Familie
* 2017: Dark

## Referències

* ↑ «"Medea und Jason": Abgründe im Thalia Theater» (en alemany). www.ndr.de. [Consulta: 30 juny 2019].
# Macari Deixeble

Macari Deixeble o Macari de Pispir (en llatí Macarius, en grec antic Μακάδριος) va ser deixeble d'Antoni Abat.
Pal·ladi a la Historia Lausiaca esmenta dos deixebles de Sant Antoni: Macari i Amates, que vivien amb el sant al Mont Pispir (també Pispiri o Pisperi) i que el van enterrar després de la seva mort. Segurament Macari i Amates són els dos germans que menciona Atanasi d'Alexandria, i diu que van estar amb el vell eremita durant quinze anys fins que el van enterrar. Teodoret de Cir i altres autors el van confondre amb Macari d'Alexandria.
Va deixar escrit suposadament una homilia i un opuscle sobre Macari Major.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed,). «Macarius Antonii Discipulus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 29 desembre 2022].
# Macari Escriptor de Martiris

Macari Escriptor de Martiris (en llatí Macarius, en grec Μακάδριος) va ser un escriptor grec.
L'Acta Proconsularia Beatorum Martyrum Tharaci Probi et Andronici, esmentada per Baronius als seus Annales Ecclesiastici, hauria estat redactada per Macari, Fèlix i Ver que haurien presenciat personalment el martiri de Taraci i Andrònic. No obstant l'acta original li dona el nom de Marció (Marcion, Μαρκίων) i no Macarius.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/887?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=MacariusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 877. ]
# MXML

MXML és un llenguatge descriptiu desenvolupat inicialment per Macromedia fins al 2005 per a la plataforma FLEX d'Adobe.
MXML es basa en XML i el seu acrònim és "Multimedia eXtensible Markup Language".
Llenguatge que descriu interfícies d'usuari, crea models de dades i té accés als recursos del servidor, del tipus RIA (Rich Internet Application).
MXML té una major estructura sobre la base d'etiquetes, similar a HTML, però amb una sintaxi menys ambigua, proporciona una gran varietat i inclusivament permet estendre etiquetes i crear els seus propis components.

## Exemple de codi font

Exemple de programa hola món:

## Enllaços externs

* Una visió general de MXML i ActionsScript d'Adobe Developer Center. (anglès)
* All about MXML Files - FILExt
# Mai Tai

El Mai Tai és un còctel fet de rom, licor de curaçao, orgeat syrup i suc de llima. És un dels còctels característics de la cultura tiqui.

## Història

Victor J. Bergeron va afirmar haver inventat el Mai Tai l'any 1944 al seu restaurant Trader Vic's d'Oakland. Al seu torn, Donn Beach va afirmar que l'havia creat ell per primera vegada el 1933, tot i que un col·lega seu va reconèixer que Beach es referia al fet que el Mai Tai es basava en el seu còctel QB Cooler. La recepta de Beach és més complexa que la de Bergeron i hi ha qui creu que el sabor és diferent.
El Mai Tai es va introduir a Hawaii l'any 1953 quan Bergeron va crear un menú de còctels per als hotels Matson Company, el Royal Hawaiian Hotel i l'Hotel Moana. El còctel de seguida va ser un èxit. El nom es va prendre de maitaʻi, la paraula tahitiana per a «bo» o «excel·lència».

## Recepta

Les variants poden incloure l'addició de sucs d'amaretto, falernum, bíter, granadina, taronja, pinya, aranja, etc. Aquesta gran variació d'ingredients utilitzats existeix perquè Trader Vic's va mantenir la recepta sense publicar durant gairebé trenta anys, fet que va obligar alguns competidors a endevinar els ingredients per a satisfer la seva clientela, tot i que diverses receptes publicades a la premsa dels anys 1950 i 1960 van incloure ingredients clau com l'orgeat syrup i el curaçao.
El Mai Tai es va convertir en un còctel popular entre els anys 1950 i 1960 i molts restaurants i bars de temàtica tiki el van incorporar. El Mai Tai va aparèixer també a la pel·lícula d'Elvis Presley de 1961 Blue Hawaii.

## Referències

* ↑ Curtis, Wayne. And a Bottle of Rum: A History of the New World in Ten Cocktails. Nova York: Three Rivers Press, 2007, p. 227.
* ↑ "The Origin of the Mai Tai",, tradervics.com via archive.org
* ↑ «Mai Tai recipe history». eater.com, 10-11-2016. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Berry, Jeff. Beachbum Berry Remixed. San Jose: Slave Labor Graphics, 2010, p. 64.
* ↑ Coulombe, Charles A. Rum: The Epic Story of the Drink That Conquered the World. Citadel Press, 2005, p. 258.
* ↑ «The Ultimate Mai Tai». mercurynews.com, 16-03-2016. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Berry, Jeff. Beachbum Berry Remixed. San Jose: Slave Labor Graphics, 2010, p. 69.
* ↑ «The Mai Tai History». caskstrength.wordpress.com, 08-09-2010. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Honolulu Star-Bulletin, February 7, 1959, p. 38
* ↑ Exotica Moderne, Issue 15, 2022, p. 19
* ↑ Oxford English Dictionary, third edition, s.v. mai tai
* ↑ "maitai" Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine., Merriam-Webster Online Dictionary
* ↑ Berry, Jeff. Beachbum Berry Remixed. San Jose, CA: Club Tiki Press, 2010, p. 65. ISBN 978-1-59362-139-1.
* ↑ Exotica Moderne, Issue 15, 2022, p. 19