OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Colomer (Canovelles)

Can Colomer és una masia de planta basilical al municipi de Canovelles (al Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Can Colomer és considerat com un mas molt antic, però no hi ha cap document i no es coneix cap data de construcció. Res que pugui donar una idea de la seva història. Està situat prop de l'església de Canovelles, de Can Duran i de Can Castells, el mas dels Magarola, poderosa família en la història de Canovelles. El torrent de Fangas queda també molt a prop per la part oest de la masia. Consta de planta pis i golfes a la part central. La teulada és a dues aigües, de teula àrab, amb el tram central més elevat que els laterals. A la façana principal, a la planta baixa i al primer pis, hi ha tres obertures per pis disposades en el mateix eix; aquestes obertures són allandades excepte la porta d'accés que és un arc de mig punt adovellat. A les golfes hi ha una galeria formada per tres arcs de mig punt, el central més gran que els laterals. De la teulada sobresurt una gran xemeneia. El parament és de pedra sense picar amb morter. Als costats hi ha dos petits cossos adossats amb coberta a un vessant, paller i pou. A tocar del bosc encara hi queden les restes de la bassa i del seu aqüeducte.

## Notes

* 1 2 «Can Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Capella de la Mercè

* Per a altres significats, vegeu «La Mercè (desambiguació)».
La Capella de la Mercè és un edifici entre els carrers de l'Hospital, del Carme, de Sant Ramon i el passeig de Vicenç Bou a la vila de Torroella de Montgrí (Baix Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Té planta quadrangular i coberta de teula. Consta de planta baixa i un pis i la distribució de les seves dependències s'articula al voltant d'un claustre de planta quadrada amb dos pisos d'arcades de mig punt i volta d'aresta. La façana principal, que dona al carrer de l'Hospital, té una gran porta d'accés allindanada, amb entaulament i frontó triangular partit que conté l'escut de la vila i un relleu amb finestra al pis superior; totes aquestes obertures són allindanades i amb grans carreus de pedra molt ben tallats. Són remarcables dintre del conjunt la capella barroca dedicada a la Mare de Déu de la Mercè i l'escala d'accés al primer pis.
No es coneix la cronologia exacta de l'origen de l'Hospital, encara que apareix esmentat per primera vegada l'any 1468 en una acta notarial que fa referència al benefici fundat a la capella. En l'acta de la visita pastoral del bisbe el 1511 consta que a l'Hospital hi havia quatre llits, que existia un hospitaler i que tenia dues cuines, una per a l'hospitaler i l'altra per als pobres. També es fa esment d'un dormitori per als pobres i d'un hort gran al costat de la muralla. L'edifici actual és obra en la seva major part dels segles xvii i xviii. Damunt la porta d'accés figura la data del 1661, i a la llinda d'una porta del primer pis, avui tapiada, hi ha un escut de la vila i la data del 1680. La capella, dedicada a la Mare de Déu de la Mercè, fou construïda el segle xviii, i el claustre data del segle xix. El 1795 el Consell Municipal va nomenar administradors particulars per a l'organització de l'Hospital. El 21/12/1881 l'ajuntament va aprovar el reglament de la institució, i va autoritzar la Junta per instal·lar-hi un orde religiós; el 1883 van instal·lar-s'hi les Germanes de Sant Josep de Girona.
Durant l'any 1986 van ser realitzades obres de reforma i ampliació de l'Hospital. En l'actualitat es continuen fent obres de condicionament de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Antic Hospital de Pobres i Malalts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Carlos Becerra Alarcón

Carlos Andrés Becerra Alarcón (Bogotà, 5 d'agost de 1982) és un ciclista colombià, que durant una temps va tenir nacionalitat veneçolana. Actualment corre a l'equip Bicicletas Strongman.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Trujillo
* 2009
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Carlos Bejarano

Carlos Andrés Bejarano Palacios (nascut el 29 de gener de 1985 a Quibdó, Colòmbia) és un futbolista colombià nacionalitzat equatoguineà, que actualment juga al Unión Magdalena i n'ocupa la posició de porter. Ha sigut internacional amb la selecció de futbol de Guinea Equatorial.

## Palmarès

* Copa Colòmbia: 1
** 2008
* Lliga panamenya de futbol: 1
** 2010
* Segona divisió de la lliga colombiana de futbol: 2
** 2016, 2021

## Referències

* ↑ Montenegro, Luís Guillermo «Carlos Bejarano, el 10 que terminó en el arco» (en castellà). El Espectador, 07-12-2017 [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ Grueso, Héctor Fabio «Carlos Bejarano: “En Guinea ya ni se acordarán de mí”» (en castellà). AS Colombia, 01-03-2018 [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Carlos Bejarano - Estad. y palmarés - 2022» (en castellà). footballdatabase.eu. [Consulta: 16 octubre 2022].
# Carlos Bautista Ojeda

Carlos Bautista Ojeda (Linares, província de Jaén, 8 de gener de 1959) és un metge, polític i artista andalús. Es llicencià en Medicina a la Universitat de Granada va fer una postllicenciatura en Ciències Morfofuncionals de l'Esport a la Universitat de Còrdova. També és màster en Alta Direcció i gestió d'empreses Esportives per la Universitat Complutense de Madrid i el Comitè Olímpic Espanyol.
Simultàniament, milita al nacionalisme andalús des de començaments del 1980. És secretari de relacions exteriors del Partit Andalusista, amb el que fou escollit regidor de Linares. Fou elegit diputat per Coalició Europea a les eleccions al Parlament Europeeu de 1999, ocupant l'escó fins a juliol de 2003. De 1999 a 2003 fou membre del grup Verds-Aliança Lliure Europea del Parlament Europeu, així com de la Comissió d'Agricultura i Desenvolupament Rural i de la Delegació per a les Relacions amb els Països del Magrib i la Unió del Magrib Àrab. El 1998 fou nomenat director de l'Institut Andalús de l'Esport i més tard Delegat de la Conselleria de Turisme i Esport de la Junta d'Andalusia.
Es presentà com a candidat a les eleccions al Parlament Europeu de 2009, però no fou escollit. Ha destacat en la defensa dels drets del col·lectiu LGBT Actualment treballa com a metge de Família del Servei Andalús de Salut a Màlaga. També ha destacat com a pintor, i ha exposat a les sales Eduma de Linares, Espacio Tres de Màlaga i ArtJaén 2007.

## Referències

* ↑ «Organigrama del PA». Arxivat de l'original el 2010-04-07. [Consulta: 10 agost 2011].
* ↑ Carlos Bautista Ojeda Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine. a l'International Lesbian, Gay, Bisexual, Trans and Intersex Association (ILGA)
* ↑ La corrientes circulares de Carlos Bautista Arxivat 2013-04-24 at Archive.is exposició a Vitòria de 2008

## Enllaços externs

* Fitxa del Parlament Europeu
# Carlos Rodolfo Rojas Rojas

Carlos Rodolfo Rojas Rojas (2 d'octubre de 1928) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1950. Fou jugador de la Unión Española.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 25-10-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Carlos Rodolfo Rojas Rojas Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Annibale Caro

Annibale Caro (Civitanova Marche, 6 de juny de 1507 – Frascati, 17 de novembre de 1566) fou un poeta italià.

## Biografia

Va nàixer a Civitanova Marche, prop d'Ancona. Esdevingué tutor de la rica família de Lodovico Gaddi, a Florència, i després secretari del germà de Lodovico, Giovanni. A la mort de Gaddi, va entrar al servei de la família Farnese i esdevingué secretari privat de Pere Lluís Farnese, duc de Parma, i dels seus fills; el duc Octavi i els cardenals Ranuccio i Alexandre.
L'obra principal de Caro van ser el seu treball de traducció. També va ser autor de poemes, sonets i d'una comèdia titulada Gli Straccioni. La seua obra també inclou dos enginyosos jeux d'esprit: La Fichelde, elogi de la figa, i un elogi del gran nas de Leoni Ancona, un personatge local. La seua poesia destaca per la llibertat i gràcia de la versificació, fins al punt que l'autor va reivindicar que havia dut el verso sciolto al seu cim a Itàlia. Les cartes que va escriure, tant pròpies com en nom dels cardenals Farnese, destaquen tant per a seua cruesa com per l'elegància i el seu polit estil eufemístic.
La seua fama va patir a causa de la virulència amb què va atacar Lodovico Castelvetro en una de les seues canzoni, i per la mesquinesa que va mostrar en denunciar-lo davant l'Església per haver traduït alguns escrits de Philipp Melanchthon, un correligionari de Martí Luter.
Va morir a Frascati l'any 1566. La seua tomba es troba a l'església de San Lorenzo in Damaso, a Roma. Els seus treballs en prosa inclouen traduccions d'Aristòtil, Cebrià de Cartago i Gregori de Nazianz.

## Les traduccions

Annibale Caro va publicar una traducció de l'Eneida que va ser molt admirada pels seus contemporanis i que encara és llegida amb plaer pels amants de la llengua italiana. Altra de les seues traduccions que va romandre com a model durant segles va ser la de Dafnis i Cloe, la novel·la de Longus.

## Referències

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.

## Enllaços externs

* (italià) Web dedicada al 500 aniversari del seu naixement (1507-2007)
# Jeremejevita

La jeremejevita és un mineral de la classe dels borats. Va ser descoberta en 1883 en una mina de Nértxinsk, al Zabaikàlie (Rússia), i duu el nom en honor de Pàvel Vladimírovitx Ieremèiev (1830-1899), mineralogista, cristal·lògraf i enginyer rus.

## Característiques

Químicament és un monoborat anhidre contenint l'halogen fluor, amb fórmula Al₆(BO₃)₅(F,OH)₃. Es coneix un anàleg hidroxilat sintètic. Cristal·litza en el sistema hexagonal, formant cristalls prismàtics molt llargs, amb terminacions arrodonides irregulars o, de vegades, interdentadas amb les cares del prisma modificades pels plans de prismes propers. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jeremejevita pertany a «06.AB: borats amb anions addicionals; 1(D) + OH, etc.» juntament amb els següents minerals: hambergita, berborita, warwickita, yuanfuliïta, karlita, azoproïta, bonaccordita, fredrikssonita, ludwigita, vonsenita, pinakiolita, blatterita, chestermanita, ortopinakiolita, takeuchiïta, hulsita, magnesiohulsita, aluminomagnesiohulsita, fluoborita, hidroxilborita, shabynita, wightmanita, gaudefroyita, sakhaïta, harkerita, pertsevita-(F), pertsevita-(OH), jacquesdietrichita i painita.

## Formació i jaciments

Es troba en runes granítiques de tipus pegmatita, sent un mineral rar format en les últimes etapes hidrotermals de formació d'aquestes roques pegmatites. Sol trobar-se associada a altres minerals com: albita, turmalina, quars, ortoclasa o guix. Els principals jaciments es troben a Alemanya i a Namíbia.

## Referències

* ↑ «Jeremejevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2015].
# Can Barretó Nou

Can Barretó Nou és una masia de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'estructura basilical de dues plantes i golfes amb coberta de dues vessants i cornisa catalana. Al costat dret s'ha allargat amb un cos afegit posteriorment. El portal és rectangular amb llinda monolítica amb la inscripció “Joan Caballe 1856” i brancals de pedra. La finestra central també és de pedra amb ampit motllurat. L'obertura de les golfes és d'arc de mig punt i la resta d'obertures són rectangulars. Tota la construcció és de maçoneria arrebossada i pintada excepte la part baixa que té un fris de pedra. Les golfes conserven les bigues i cairats de fusta però la resta de forjats són nous.

## Història

La casa la construí l'avi de l'actual propietari, Joan Caballé, l'any 1856. A la dècada dels vuitanta es va fer una reforma que respecta l'estructura original.

## Referències

* 1 2 «Can Barretó Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# France 5

France 5 és un canal de televisió públic pertanyent al grup France Télévisions. Fou creat en 1994 i està enfocat en una programació cultural i educativa, amb especial atenció als programes divulgatius, els documentals i els espais de debat.
En la seua emissió analògica comparteix el seu senyal amb el canal Arte, mentre que en la televisió digital terrestre emet durant les vint-i-quatre hores.

## Història

El govern d'Edouard Balladur creà per llei la cadena de televisió l'1 de febrer de 1994, amb la intenció d'ocupar la freqüència que La Cinq deixà vacant després de la seua desaparició en 1992 i que, de forma momentània, també ocupà Arte i Télé emploi. La nova emissora s'anomenaria La Cinquième, estaria dedicada segons el president Balladur al "saber, la formació i l'ocupació", i el seu primer president seria el periodista Jean-Marie Cavada.
La inauguració de La Cinquième se produí el 13 de desembre de 1994 amb una gala en la qual es desvelaren totes les bases de la programació: de 7:00 a 19:00 el canal seria ocupat per la nova emissora, mentre que en la resta d'hores passaria a emetre el canal Art. En els seus primers anys els programes de la cinquena cadena destacarien per tenir uns formats de curta durada, amb una vocació divulgativa i pedagògica.
Al març de 1997 el govern de Lionel Jospin imposa la fusió de La Cinquième amb La Sept-ARTE (actual Arte France), amb el que Art i el cinquè canal compartirien freqüències, impulsant a més un canvi en la programació per a atraure a més públic. En 1999 entra en l'accionariat la cadena francòfona TV5 i es modifica el logotip del canal.
De forma paral·lela, al maig de 1999 l'Assemblea nacional aprova el projecte de llei que pretén agrupar totes les cadenes públiques en un holding. El 2 d'agost de 2000 La Cinquième passa a integrar-se en el grup France Télévision amb Jean-Pierre Cottet com a director, i un any després renova per complet el 80% de la seua programació. El 7 de gener de 2002 la cadena passa a cridar-se France 5 i canvia el seu logotip, al mateix temps que la resta de cadenes del grup, al març del mateix any.
Les audiències del canal assoliren una millorança, passant del 4,5% inicial en 1994 a un màxim de 7,3% en 2006.

## Vegeu també

* Televisió a Europa

## Enllaços externs

* Pàgina web de France 5 Arxivat 2004-08-02 a Wayback Machine. (francès)
# Comarques de Guipúscoa

Les comarques de Guipúscoa estan determinades principalment per l'orografia del terreny i segueixen a grans trets les valls que formen els principals rius guipuscoans. Són sis els rius principals que drenen el territori guipuscoà, d'est a oest:
* El Bidasoa, encara que solament és guipuscoà en el tram final i en una de les seves ribes.
* L'Oiartzun, que és el més curt dels sis, ja que neix molt prop de la costa.
* L'Urumea, que neix en Navarra i solament passa per Guipúscoa en el seu tram mitjà-baix.
* L'Oria.
* L'Urola.
* El Deva.

## Comarques naturals

La divisió més habitual divideix la província de Guipúscoa en aquestes set comarques:
* Baix Bidasoa (en basc: Bidasoa-Txingudi): Comprèn les localitats frontereres d'Irun i Hondarribia situades en la desembocadura del riu Bidasoa i al voltant de la Badia de Txingudi. És una comarca transfronterera que inclou la veïna localitat lapurditarra d'Hendaia.
* El Donostianès o la Comarca de Donòstia (en basc: Donostialdea). Comprèn la capital, Donòstia i les poblacions del seu entorn. Aquí es concentra gairebé la meitat de la població de la província amb localitats com Hernani, Lasarte-Oria, Pasaia i Errenteria. Inclou la vall de l'Oiartzun, el tram guipuscoà de l'Urumea i un tram mitjà-baix de l'Oria, encara que no la seva desembocadura.
** De vegades se sol desmembrar del Donostianès una subcomarca anomenada Oarsoaldea, que inclou les poblacions situades en l'entorn de la Badia de Pasaia (Pasaia, Errenteria) i a la vall de l'Oiartzun.
* Tolosà o la Comarca de Tolosa: Situat en el tram mitjà de la vall del riu Oria. Gravita entorn de la vila de Tolosa, antiga capital de la província.
* Goierri: el seu nom vol dir Terra Alta en basc i és el nom que tradicionalment rep la conca alta del riu Oria, encara que aquesta comarca sol incloure per extensió també la part alta de la vall del riu Urola. Se sol dividir en dues subcomarques:
** El Goierri pròpiament dit que es correspon amb la conca alta del riu Oria. La principal població és Beasain.
** L'Alt Urola o Urola Garaia, format per la conca alta del riu Urola. La principal població és Zumarraga.
* Urola-Costa (en basc: Urola-Kosta) Aquesta comarca està formada per:
** El tram central de la costa guipuscoana, entre les desembocadures de l'Oria i l'Urola, on destaca la localitat de Zarautz.
** La conca mitjana i baixa del riu Urola, Urola Mitjà ( basc: Urola Erdia), on es troben Azkoitia i Azpeitia.
* El Baix Deba (en basc: Debabarrena), on estan les localitats d'Eibar i Elgoibar. La localitat biscaïna d'Ermua també sol ser inclosa de vegades com a part d'aquesta comarca.
* L'Alt Deba (en basc: Debagoiena), on estan Bergara, Mondragón i Oñati.

## Vegeu també

* Guipúscoa
# Santa Maria de Quadres

Santa Maria de Quadres és una església del municipi d'Isòvol (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'origen romànic, però molt ampliada el segle xviii. D'una nau amb volta de canó, tancada per un absis semicircular llis. L'espadanya és petita, amb un sol buit que dona cabuda a una campana. Els murs són construïts amb parament de carreus ben tallats, i es corresponen al segle xii. També trobem una finestra doble esqueixada i un arc monolític a primer terme de la nau, sobre un sòcol de filades de carreus (objecte d'una excavació recent). En l'absis es veu com canvia la fàbrica: hi ha carreus poc treballats en el basament i més amunt són còdols o pedra i morter. A causa de les riuades va anar quedant cada cop més enfonsada, cosa que va fer que es construís una de nova més elevada. El recinte del santuari tenia una portalada ornamentada amb motius escultòrics molt semblants als de la porta de l'església de Ger, que és del 1740. A l'últim quart del segle XX la portalada va ser adquirida per un particular i traslladada a Ventajola.

## Història

"Sancta Maria de Quadris" era als segles XIII-XIV una "domus hospitalis" (capella d'un hospital o hospital de viatgers). La talla romànica de la mare de Déu va ser cremada l'any 1936. Actualment hi ha una nova imatge. Els seus Goigs li demanen a la Mare de Déu de Quadres que deslliuri de les guerres i afavoreixi les collites.
D'origen romànic (s.XII), el temple va ser modificat a la fi del segle xviii. A la pràctica, s'hi superosen 2 edificis sencers: el del s.XII (soterrat a conseqüència de successives riuades del riu segre), i el del segle xviii.
A escassos metres s'ha construït un allotjament i un restaurant amb terrasses, per part d'un particular. Realitzat informe dels Agents Rurals al respecte l'any 2012 aproximadament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria de Quadres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de Quadres». [Consulta: 2023].
# Santa Maria de Querol

Santa Maria de Querol és una església del municipi de Querol (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'Església parroquial de Santa Maria està situada a la part més alta del turó al voltant del qual s'estén el nucli de Querol. Té una estructura irregular, producte de les modificacions que ha experimentat al llarg del temps. És d'una sola nau amb capelles laterals, volta de canó apuntat a la nau i apuntat i de creueria a les capelles, i coberta de teula a dos vessants. L'absis és semioctogonal i presenta a la part inferior la sagristia. L'accés es realitza per una façana lateral que es troba davant del cementiri. Presenta prota d'arc de mig punt, adovellada, a la part inferior de la qual són visibles uns grans carreus regulars, segurament d'època romànica. Damunt la teulada s'eleva la torre de planta quadrada amb obertures d'arc de mig punt i coberta piramidal. L'església s'il·lumina mitjançant escasses obertures, algunes d'elles atrompetades.

## Història

L'origen d'aquesta església és d'època medieval, probablement del segle xii, quan el terme de Querol era propietat de Guerau Alemany de Cervelló. La complexitat de la seva estructura actual reflecteix les ampliacions i modificacions que ha anat experimentant al llarg del temps. La sagristia fou construïda probablement vers la fi del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Querol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Querol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Samuel Horsley

Samuel Horsley (Londres15 de setembre de 1733 - Brighton 4 d'octubre de 1806) va ser un bisbe anglicà i un científic anglès.

## Biografia

El seu pare, el reverend John Horsley, va ser lector de la parròquia de Saint-Martin. La seva mare, Anne Hamilton, que morí el 1735, era originària d'un medi liberal. El seu pare es va tornar a casar amb Mary Leslie of Kincraigi.
Després d'estudiar al Trinity Hall, Cambridge, en va sortir sense obtenir el títol de diplomat en arts, va ser ordenat sacerdot el 16 de juliol de 1758 al comtat de Surrey.
Va ser membre de la Royal Society (1767) i secretari de la institució el 1773, es retirà el 1784 per diferències amb el President Sir Joseph Banks.
El 1768, va ser escollit preceptor de l'hereu del tercer comte de Aylesford, va ser bisbe de Londres
Va mantenir una cèlebre controvèrsia amb Joseph Priestley.Prestley atacà el dogma de la revelació. El 1793, els seus escrits contra Priestley varen ser reimpresos; va esdevenir bisbe de Rochester. Al parlament va fer un discurs contra l'esclavatge, que ell considerava infame i destructor per a la nació, Horsley considerava que la Revolució francesa era assimilable amb l'Anticrist. Es va encafrregar de Saint-Asaph el 1802.
Va fer una edició (molt criticada) de les obres de Newton, publicada el 1779

## Obres

En vida seva es publicà:
* Apollonii Pergaei duo libri inclinationum (1770) amb un homentage a Marin Ghetaldi.
* Observacions ... per la determinació del'acceleració del pèndol en Llatí(1774)
* Isaaci Newtoni Opera Omnia quae existantes, (5 volums in-quarto, de 1779 a 1785)
* Tractats de controvèrsia, contra el doctor Priestley, un volum in octavo.
* On the Prosodies of the Greek and Latin Languages (1796)
* Disquisitions on Isaiah xviii. (1796)
* Hosea, translated ... with Notes (1801)
* Elementary Treatises on Mathematics (1801)
* Euclidis elementorum libri XII priores. (1802)
* Liber datorum Euclidis (1803)
* Virgil's Two Seasons of Honey, &c (1805)
* Alguns articles dins les Philosophical Transactions de 1767 a 1776

## Notes i referències

* 1 2 3 4 Frederick Clare Mather : High church prophet: Bishop Samuel Horsley (1733-1806) and the Caroline tradition in the later Georgian church Oxford University Press, 1992 ISBN 0-19-820227-X
* ↑ Joseph François Michaud, Louis Gabriel Michaud : Biographie universelle, ancienne et moderne, ou Histoire, par ordre alphabétique, de la vie publique et privée de tous les hommes qui se sont fait remarquer par leurs écrits, leurs actions, leurs talents, leurs vertus ou leurs crimes : Ouvrage entièrement neuf, volume 67 page 317 chez Michaud frères, 1840.
* 1 2 3 Michel Pierre Joseph Picot : Mémoires pour servir à l'histoire ecclésiastique page 622 chez Adrien Le Clere, 1816
* ↑ Aquesta edició està espurgada de qualsevol referència que va fer Newton sobre la Trinitat, la comunió dels Sants i els descens de Crist als Inferns. Vegeu Maria Cristina Pitassi : Le Christ entre orthodoxie et lumières page 134 Librairie Droz, 1994 ISBN 2-600-00043-7
* (anglès) Horsley sur A Cambridge almuni data base