OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Point Lay

Point Lay és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 247 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Point Lay tenia 247 habitants, 61 habitatges, i 45 famílies La densitat de població era de 3,1 habitants/km².
Dels 61 habitatges en un 50,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,9% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 23% dels habitatges hi vivien persones soles l'1,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,57.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 46,2% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 2,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 21 anys. Per cada 100 dones hi havia 135,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 133,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.750 $ i la renda mediana per família de 75.883 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.071 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 18.003 $. Aproximadament l'11,4% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Point Lay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Point Lay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Pic de Sant Bertomieu

El pic de Sant Bertomieu (o en francès Saint-Barthélemy) és un cim dels Pirineus de 2 348 m situat al departament de l'Arieja. És la segona muntanya més alta del massís de Taba, després del pic de Solarac (2 368 m).

## Toponímia

El pic de Sant Bertomieu ha estat anomenat d'altres maneres al llarg del temps: Tava (en occità llatinitzat, 1075, 1295), Mountanha dé Taba (en occità, 1350), Taburus Montis (en llatí, 1540), Tabe (en francès, 1609), Tabor (en francès, 1609, 1639, 1737…), montagne d'Appy (en francès 1783).
Sempre hi ha hagut la tendència d'utilitzar el nom del pic per anomenar el massís sencer, per un fenomen de confusió onomàstica. Avui en dia el massís és anomenat encara de tres maneres diferents: massís de Taba, muntanya de Taba o massís de Sant Bertomieu. El pic, a més, és conegut amb els noms següents: pic de Sant Bertomieu (o Saint-Barthélemy), que és el nom oficial utilitzat en les ciències (sobretot en cartografia) i muntanya de Taba, utilitzat localment de manera habitual.
La denominació pic de Sant Bertomieu data de finals del segle XVII o principis del xviii. La primera aparició coneguda es troba a la memòria de Maraldi, amb la forma Montagne de S. Barthelemi. Aquesta denominació aplicada al pic sembla copiar una denominació prèvia dels seus estanys, que el 1639 apareixen amb la forma d'étangs de Saint-Barthélemy. Aquesta denominació del 1639 és la primera aparició d'aquest nom com a topònim al massís.

## Geografia
### Accés

* Per l'estació d'esquí dels Monts d'Olmes (al NW, 3h de camí) via la Font de la Lauzate i el coll de Girabal.
* Pel poble d'Api (al SW, 3h de camí) via la Jasse de Sédars i el coll de Girabal
* Pel llac de Moulzoune (al N, 4h de camí) via les mines de Fangas, Riplemoche i les crestes de Pibert.
* Per la vall del Lasset des de Montsegur (al NW) via les Gourgs (llacs) i el coll del Trou de l'Ors.
* Per la pedrera de talc de Trimouns (a l'E) pel coll de la Peira i el pic de Solarac.

### Topografia

El pic de Sant Bertomieu, contràriament al seu veí el pic de Solarac, amb pendents molt escarpades, s'eleva amb quatre crestes herbades amb un pendent relativament suau. A l'est hi ha el coll del Trou de l'Ors, que porta fins al pic de Solarac (a 820 m de distància en línia recta), i a l'oest hi ha el coll de Girabal (1 996 m). Al sud, el pendent baixa suaument vers el pic dels Bugarels, mentre que al nord hi ha la cresta principal, en direcció al roc de la Gorga (1 818 m) i del Planas.

## Bibliografia

* B. Duhourcau, Guide des Pyrénées mystérieuses, Ed. Tchou, Col. Les guides noirs, 2004. ISBN 978-2710706175
* A. Sarda, Le Thabor pyrénéen. Ed. de l'auteur, Quillan, 1994.

## Referències

* ↑ «Referències bibliogràfiques» (en francès). [Consulta: 26 juny 2018].
* ↑ M. Maraldi, « Expériences du baromètre faites sur diverses montagnes de la France » a Mémoires de l'Académie Royale des Sciences, Paris, 1703, pàg. 237.
* 1 2 «Mapa de l'IGN francès» (en francès). [Consulta: 26 juny 2018].

## Enllaços externs

* Accés al cim des d'Api.
* Pàgina dedicada exclusivament al Pic de Sant Bertomieu. Nombroses informacions, imatges i referències.
# Plácido Domingo Ferrer

Plácido Domingo Ferrer (Barcelona, 11 de març de 1907 - Ciutat de Mèxic, 22 de novembre de 1987) va ser un baríton líric de sarsuela espanyol.
Fill de Pere Domingo Tresserras i Maria Ferrer. Va estudiar música en el conservatori a Saragossa amb el mestre Teodoro Ballo. Va debutar en el teatre Parisiana de Saragossa amb l'obra Els esparvers. En traslladar-se la companyia a Madrid, el cantant va començar a freqüentar el Cafè Castella al carrer de les Infantes. Allí va tenir l'oportunitat de conèixer a grans artistes, llibretistes, empresaris i músics. En una d'aquestes tertúlies va conèixer a la cantant Josefa Embill amb qui es casaria en 1940. Un any abans havien estrenat tots dos Sor Navarra de Federico Moreno Torroba en el teatre Gayarre de Pamplona. Van formar part de la companyia Agafes Lírics dirigida per Antonio Mitjà. Amb aquesta companyia van recórrer gairebé tot Espanya.
En 1946 i quan pertanyien a la companyia lírica de Moreno Torroba es van embarcar rumb a Mèxic portant amb si als seus dos fills, Mari Pepa i Plácido. A Amèrica van realitzar una gira però va anar a Mèxic on més èxit van tenir pel que van decidir instal·lar allí la seva residència. Des de llavors van formar la seva pròpia companyia i durant més de vint anys van recórrer els millors teatres dels països americans aconseguint contractes fins i tot de Nova York.
En 1966 van tornar a Espanya per realitzar una gira amb la companyia de José Lluna. De retorn a Mèxic van gravar diverses sarsueles per al canal 2 de la televisió. La seva última aparició en escena va ser en el Liceu de Barcelona, amb la sarsuela Doña Francisquita de Amadeo Vives, dirigits pel seu fill Plácido.

## Referències

* ↑ «Índice de nacimientos de Nacimientos de varones 1906-1908» (en castellà). [Consulta: 18 gener 2017].
* ↑ «Placido Domingo Ferrer, Baritone, 80». AP. The New York Times, 26-11-1987 [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ «El tenor acunado por la jota aragonesa». Heraldo de Aragon, 08-08-2009 [Consulta: 20 agost 2015].
* ↑ Diccionario de la zarzuela: España e Hispanoamérica. Instituto Complutense de Ciencias Musicales (ICCMU). ISBN 84-89457-30-1
# Poon Hill

Poon Hill (en nepalès, पून हिल) és una estació de muntanya del Nepal situada entre els districtes de Myagdi i de Kaski, a la província de Gandaki Pradesh. Des de l'estació es poden veure les serralades de l'Annapurna i del Dhaulagiri.
Des de Poon Hill s'albiren muntanyes com l'Annapurna sud (7.219 metres), el Machapuchare (6.993 metres), el Hiunchuli, l'Annapurna III, el pic Dhampus o el Dhulariri II, entre d'altres.
Poon Hill es troba a 270 km a l'oest de Kàtmandu (la capital del Nepal). Es pot arribar a Poon Hill caminant des de Pokhara, la qual cosa pot portar entre dos o tres dies. Es tracta d'un dels trekkings més famosos del Nepal.

## Referències

* ↑ «Mountain from Poon Hill». [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Poon Hill trek location». [Consulta: 27 agost 2019].
# Pneumàtic run-flat

Pneumàtic run-flat, pneumàtic de rodament sense pressió o pneumàtic de buidatge limitat, és un pneumàtic dotat de solucions tècniques, que li permeten funcionar fins i tot quan es perd la pressió d'aire en una punxada, permetent al vehicle que el porta muntat seguir avançant a una velocitat limitada (a menys de 80 km/h) sobre una distància no gaire gran (fins a 80 km).

## Enllaços externs

* Reglament N º 30 de les Nacions Unides Comissió Econòmica per a Europa (CEPE) - Disposicions uniformes sobre l'homologació dels pneumàtics dels vehicles de motor i remolcs
# Polla blava d'Allen

La polla blava d'Allen (Porphyrio alleni) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita pantans amb papirs o vegetació flotant de Madagascar i l'Àfrica subsahariana (a excepció del sud de Sud-àfrica), incloent les illes de Bioko, São Tomé, Pemba, Mafia i les Comores.

## Referències

* ↑ Polla blava d'Allen a CERCATERM Rev. 06/02/2012
# Polla blava becgroga

La polla blava becgroga (Porphyrio flavirostris) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita aiguamolls i camps negats al sud-est de Colòmbia, sud de Veneçuela, Guaiana, Brasil, est de l'Equador, sud-est del Perú, nord i est de Bolívia, el Paraguai i nord de l'Argentina.
# Premi Josep Yxart

El Premi Josep Yxart fou un premi d'assaig en català creat el 1956 per l'editorial Selecta i actiu fins al 1970. Pren el seu nom de Josep Yxart i de Moragas, crític literari i traductor català. El Premi es donava durant la nit literària de Santa Llúcia, amb la intenció de fomentar una nova formada d'escriptors d'assaig en la cultura catalana. Amb una dotació econòmica inicial de 10.000 pessetes es passarà a 15.000 I'any 1960 i, finalment a 25.000 a partir del 1965. L'import del premi era finançat pel mecenes Francesc A. Ripoll.

## Jurat

Durant els primers anys el formaven Jordi Rubió i Balaguer i Josep M. Castellet. El 1960 J.V. Foix substitueix Rubió i Balaguer i s'hi incorpora Jaume Bofill i Ferro. El 1964 són substituïts per Rafael Gay de Montella, Lluis Nonell i Jordi Ventura. El 1966 Pere Ribot sbustitueix Lluis Nonell, i I'any següent, quan Maurici Serrahima substitueix Gay de Montellà.

## Llista de guardonats

* 1956 - Joan Fuster- Figures de temps
* 1957 - Maria Aurèlia Capmany - Cita de narradors
* 1958 - Jaume Bofill i Ferro - Vint-i-cinc anys de crítica
* 1959 - Osvald Cardona - De Verdaguer a Carner
* 1960 - Joan Triadú - La literatura catalana i el poble
* 1961 - Josep Maria Corredor - El rnón actual i el nostre país
* 1962 - Jordi Ventura- Els heretges catalans
* 1963 - Josep Palau i Fabre - Doble assaig sobre Picasso.
* 1964 - Miquel Arimany - I els catalans també.
* 1965 - Maurici Serrahima - Sobre llegir i escriure
* 1966 - Félix Cucurull - Dos pobles ibèrics (Portugal i Catalunya)
* 1967 - Mercè Boixareu - Vida i obra de Màrius Torres
* 1968 - Ramon Planes - El modernisme a Sitges
* 1969 - desert
* 1970 - Osvald Cardona - L'art poètica de Maragall

## Referències

* ↑ Catalunya, Universitat Oberta de Catalunya «Editorial Selecta». lletrA, 2021.
* ↑ «Premi Josep Yxart». Biblioteca de Catalunya, 2021. [Consulta: 2021].
* ↑ «Premis Literaris». LletrA. [Consulta: 2 gener 2015].
* ↑ «Premi Josep Yxart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Murgades Barceló, Josep. «Consideració amb premi sobre l'assaig». [Consulta: 2021].
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.245. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «Premis». [Consulta: 7 març 2021].
# Poblat ibèric de Puig Castellar

El Poblat ibèric de Puig Castellar, també anomenat de Mas Castellar, es troba al municipi alt-empordanès de Pontós, al cantó de Mas Castellar, i és un dels quatre assentaments del jaciment arqueològic que l'aplega. Ha estat objecte de diverses intervencions arqueològiques.
En un dels jaciments s'hi va trobar l'òstracon de Pontós, un òstracon que duu una inscripció en signari ibèric nord-oriental i en llengua ibèrica.

## Referències

* ↑ «Jaciment arqueològic del Mas Castellar».
# Proletarski (Mostovskoi)

* Per a altres significats, vegeu «Proletarski».
Proletarski - Пролетарский (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del Gubs, afluent del Khodz, que és tributari del Labà, de la conca hidrogràfica del riu Kuban. És a 7 km al sud-oest de Mostovskoi i a 154 km al sud-est de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Mostovskoi.
# Proletarski (khútor)

* Per a altres significats, vegeu «Proletarski».
Proletarski - Пролетарский (rus) - és un khútor, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Txelbas, a 17 km al nord-est de Kropotkin i a 144 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Possiólok ímieni M. Górkogo.
# Ponticola constructor

Ponticola constructor és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius del Caucas.

## Referències

* 1 2 «Neogobius constructor» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M. and J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Nordmann, A. von. 1840. Observations sur la fauna pontique. A: A. de Démidoff. Voyage dans la Russie méridionale et la Crimée. Vol. III. París. Observations sur la fauna pontique. A: A. de Démidoff. Voyage dans la Russie méridionale et la Crimée. Vol. III.: 353-635, Atlas: 32 col. pls. [1842].
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella reyesi

Pimelodella reyesi és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella steindachneri

Pimelodella steindachneri és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 21,2 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Amazones al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella taeniophora

Pimelodella taeniophora és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: conca del riu Paraguai al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pimelodella taenioptera

Pimelodella taenioptera és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: riu Paraguai al Brasil.

## Referències

* ↑ ITIS (anglès)
* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1888. Preliminary notes on South American Nematognathi. I. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 1 (pt 2). 119-172.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pomeroy (Ohio)

Pomeroy és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 1.966 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pomeroy tenia 1.966 habitants, 835 habitatges, i 516 famílies. La densitat de població era de 234,3 habitants per km².
Dels 835 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38,3% hi vivien parelles casades, en un 17,6% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 21,2% de 45 a 60 i un 16,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 19.971 $ i la renda mediana per família de 22.406 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 20.093 $. La renda per capita de la població era d'11.305 $. Aproximadament el 35,4% de les famílies i el 39,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pomeroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pomeroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Propiari

Propiari (francès Proupiary) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 6 juliol 2010].