OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fusconaia escambia

Fusconaia escambia és una espècie de mol·lusc bivalve pertanyent a la família Unionidae. Viu a l'aigua dolça. i es troba als Estats Units: Alabama i Florida.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Bogan, A.E. (1996). "Fusconaia escambia." 1996 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1996. [Consulta: 7 abril 2023]
* ↑ U.S. Fish and Wildlife Service (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland, Suïssa.
* Groombridge, B. (ed.), 1994. 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland, Suïssa.
# Genos

Genos (en grec antic γένος, en plural gene, γένη, 'clan') és un terme de l'antiga Grècia per a petits grups parentals que s'identificaven a ells mateixos com una unitat. La majoria dels gene semblen haver estat compostos de famílies nobles. Heròdot usa el terme per denotar a les famílies nobles —i gran part de l'antiga política grega sembla haver estat embolicada en baralles entre gene. Els gene estan millor testificats a Atenes, on autors des d'Heròdot a Aristòtil es van ocupar d'ells.
Historiadors moderns han postulat que aquests gene haurien estat el grup organitzatiu bàsic de les tribus dòriques i jòniques que es van assentar a Grècia durant l'Edat fosca grega, però els especialistes més recents han arribat a la conclusió que els gene van sorgir més tard quan algunes famílies van reclamar el dret a un llinatge noble. Amb el temps, alguns, però no necessàriament tots els gene, van arribar a estar relacionats amb funcions sacerdotals hereditàries, com els cerices i els eumòlpides a Eleusis.

## Referències

* Fine, John V.A. The Ancient Greeks: A critical history (Harvard University Press, 1983) ISBN 0-674-03314-0
* Hornblower, Simon, and Anthony Spawforth ed., The Oxford Classical Dictionary (Oxford University Press, 2003) ISBN 0-19-866172-X

## Vegeu també

* Fratria
* Tribus gregues
# Genotdel

El Genotdel, Zhenotdel o Jenotdel (rus: Женотдел) va ser el Departament de Dones Treballadores i Dones Camperoles del Partit Bolxevic de la Unió Soviètica (URSS), creat el 1919 per Aleksandra Kol·lontai i Inessa Armand amb l'objectiu de millorar les condicions materials de vida de les dones i d'atreure-les a la causa socialista.
La traducció del nom significa literalment «Secció de la Dona». El Genotdel fou un directori intern al Partit Comunista de la Unió de Soviètica i complia funcions relatives a les dones de l'URSS, com ara l'organització de guarderies, escoles i bugaderies, a més de moviments d'agitació, propaganda, militància i captació de voluntàries, així com l'organització d'esdeveniments per a l'intercanvi d'informació. Estava associat a la revista Kommunistka.
Després de la mort de les principals líders, com Konkórdia Samóilova, la secció va ser finalment dissolta el 1930 pel govern estalinista que considerava que la qüestió femenina ja havia estat resolta.

## Referències

* ↑ (portuguès) Zhenotdel – A seção de mulheres do partido bolchevique soviético. Anais do XV Encontro Regional de História da ANPUH-Río. 2012.
* ↑ (portuguès) Michel, Andrée. (1982). O Feminismo - Uma Abordagem Histórica. Zahar.
# George Connor

George Connor va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 16 d'agost del 1906 a Rialto, Califòrnia.
Connor va córrer a la Champ Car a les temporades 1935-1952 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de molts d'aquests anys.
George Connor va morir el 28 de març del 2001 a Hesperia, Califòrnia.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1935 | 37 | 14 | 114.321 | 19 | 19 | 112 | 0 | Transmissió |
| 1936 | 38 | 5 | 116.269 | 9 | 10 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1937 | 17 | 12 | 120.240 | 8 | 9 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1938 | 15 | 19 | 120.326 | 18 | 19 | 119 | 0 | Motor |
| 1939 | 18 | 12 | 123.208 | 19 | 13 | 195 | 0 | Motor |
| 1940 | 10 | 17 | 124.585 | 8 | 26 | 52 | 0 | Motor |
| 1941 | 14 | 13 | 123.984 | 10 | 16 | 167 | 0 | Transmissió |
| 1946 | 38 | 30 | 120.006 | 26 | 24 | 38 | 0 | Pistons |
| 1947 | 14 | 13 | 124.874 | 5 | 26 | 32 | 0 | Pèrdua de combustible |
| 1948 | 9 | 17 | 123.018 | 25 | 28 | 24 | 0 | Palier |
| 1949 | 22 | 6 | 128.228 | 13 | 3 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1950 | 5 | 4 | 132.163 | 7 | 8 | 135 | 0 | Va acabar |
| 1951 | 22 | 21 | 133.353 | 19 | 30 | 29 | 0 | Junta de motor |
| 1952 | 54 | 14 | 135.609 | 15 | 8 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 1703 | 0 | |
| Curses | 14 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 1 |
| Top 10 | 5 |
| Retirades | 9 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
George Connor va participar en 3 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1950.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 3
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 0
* Punts vàlids per la F1: 0
# George Cosmatos

George Pan Cosmatos (Florència, Toscana, Itàlia, 4 de gener de 1941 − Victoria, Colúmbia Britànica, Canadà, 19 d'abril de 2005) va ser un director de cinema i guionista grec.

## Biografia

Després d'estudiar cinema a Londres es va convertir en assistent de direcció d'Otto Preminger a Èxode (1960), pel·lícula èpica de Leon Uris sobre el naixement d'Israel. Després va treballar a Zorba el grec (1964), en la que Cosmatos va tenir un petit paper com a noi amb acné. Cosmatos va créixer a Egipte i Xipre i es diu que parlava en sis idiomes. Era famós a Itàlia per les pel·lícules Rappresaglia (1973), amb Marcello Mastroianni i El pas de Cassandra (1976), amb Sophia Loren. El 1979, va filmar la famosa i reeixida pel·lícula d'aventures de la Segona Guerra Mundial Evasió en Atenea, protagonitzada per un elenc de grans estrelles incloent a Roger Moore, David Niven, Telly Savalas, Elliot Gould i Claudia Cardinale.
Cosmatos va ser nominat per a un premi Golden Raspberry 1985 pel seu paper com a director de Rambo: First Blood Part II protagonitzada per Sylvester Stallone. També va dirigir un altre film de Stallone, Cobra. Al final de la seva carrera, Cosmatos va rebre molts elogis per Tombstone, un western de 1993 sobre Doc Holliday i Wyatt Earp. Aquesta pel·lícula va ser elogiada en particular per l'excepcional paper de Val Kilmer com Doc Holliday.
George P. Cosmatos va morir de càncer de pulmó el 19 d'abril de 2005 a l'edat de 64 anys.

## Filmografia
### Director

* 1973: Represàlia (SS Représailles)
* 1977: El pas de Cassandra (The Cassandra Crossing)
* 1979: Escape to Athena
* 1983: Of Unknown Origin
* 1985: Rambo 2 (Rambo: First blood part II)
* 1986: Cobra
* 1989: Leviathan
* 1993: Tombstone
* 1997: Conspiració a l'ombra (Shadow Conspiracy)

### Guionista

* 1977: El pas de Cassandra

## Referències

* ↑ «biografia de George Cosmatos». The New York Times.
* ↑ «filmografia de George Cosmatos». The New York Times.
# Frígia Menor

La Frígia Menor era una part de la regió de Frígia sorgida com entitat sota els perses que hi van formar una satrapia, coneguda pels grecs com a Frígia Hel·lespòntica i també com a Mísia (sovint anomenada satrapia de Dascilos, del nom de la capital). Després, amb l'imperi macedoni es va unir amb Alexandre el Gran a la Frígia Major, però es va dividir altre cop a la seva mort, quedant de nou unides el 319 aC.
La part nord va passar a Bitínia cap a l'any 301 aC i la resta als selèucides. Pèrgam es va fer independent potser el 280 aC al sud, i el centre va passar als gàlates. Als voltants del 240 aC Pèrgam va conquerir el centre. El 188 aC Pèrgam va rebre la Frígia Major i per la mateixa època també el nord de la Frígia Menor arrabassada a Bitínia.
La Frígia Menor i la satrapia de Dascilos estaven formades per tres districtes:
* al nord la Mísia (Mísia Menor)
* al centre la Frígia Epicteta (Mísia Major)
* al sud la Troade i Teutrània (després el Regne de Pèrgam)
Les ciutats eòlies de la costa van formar part de la satrapia de Dascilos però no pas de la regió de Frígia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 maig 2021].
# Frígia Primera

Frígia Primera (en llatí Frigia Prima) era una província romana creada cap a l'any 294 per la nova divisió que va fer de l'Imperi l'emperador Dioclecià en les anomenades Reformes de Dioclecià. Estava formada per la part occidental i sud de Frígia fins llavors dins la província d'Àsia.
Limitava al sud amb les províncies de Cària, de Lícia i de Pamfília, a l'est, amb Psídia i Frígia Segona, al nord en part amb Frígia Segona i en part amb Bitínia, i a l'oest amb la província d'Hel·lespont i la de Lídia. La seva capital era Laodicea del Licos.
Frígia Primera i Frígia Segona van passar a formar part de la Diòcesi d'Àsia amb les reformes de Constantí I el Gran, diòcesi que va desaparèixer amb Justinià I l'any 535. Al segle iv la part sud de Frígia Primera s'havia unit a Psídia i el sud-oest, a la zona del riu Meandre es va incorporar a Cària i va prendre el nom de Frígia Pacaciana (en llatí Frigia Pacatiana). Més tard va formar part del Tema dels Anatòlics.

## Ciutats

* Iluza

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2021].
# Gabriel Brunet de Sairigné

Gabriel Marie Paul Louis Brunet de Sairigné (9 febrer 1913, París - 1 març 1948 Indoxina francesa) fou un oficial de la Legió Estrangera francesa.

## Biografia

Entrà a l'École Spéciale Militaire de Saint-Cyr el 1933. A l'inici de la Segona Guerra Mundial, és destinat a la 13a Demi-Brigade de la Legió Estrangera (DBLE) abans que s'enviés a l'expedició de Narvik. Amb la meitat del seu regiment, va optar per seguir el general de Gaulle i es va unir a les forces franceses lliures. Després va romandre amb la 13a semibrigada durant tota la guerra, des del nord d'Àfrica fins a Itàlia, i després a la Provença. Com a comandant de batalló al comandament d'un grup de batalla, va ser un dels principals actors en l'alliberament d'Autun el 9 de setembre de 1944.
El 21 d'agost de 1946 va prendre el comandament de la 13a Semi Brigada de la Legió Estrangera a la Indoxina francesa i així es va convertir, als trenta-tres anys, en el comandant de cos més jove de l'exèrcit francès. Va romandre així fins a la seva mort l'1 de març de 1948, en un comboi emboscat a la carretera de Dalat prop de Lagnia Biên Hòa (Vietnam).

## Referències

* ↑ Comor, André-Paul. L'épopée de la 13e Demi-brigade de Légion étrangère, 1940-1945. París: Nouvelles Editions latines, 1988. ISBN 2-7233-0369-1.
# Gabriel Fernández Arenas

Gabriel Fernández Arenas, més conegut com a Gabi, és un futbolista professional madrileny ja retirat, que ocupà la posició de migcampista i el seu últim club fou l'Al-Sadd SC Doha. Ha estat internacional amb les seleccions espanyoles inferiors.

## Trajectòria

Format al planter de l'Atlètic de Madrid, a la campanya 03/04 debuta al primer equip, tot jugant sis partits. L'any següent és cedit al Getafe CF, on és titular. Retorna al conjunt matalasser, amb qui jugaria 52 partits durant les dues següents temporades.
L'estiu del 2007 fitxa pel Reial Saragossa, amb qui baixaria a Segona a final de la temporada. A la posterior, però, hi recuperen la categoria, sent el madrileny titular amb 35 partits i set gols.
El 31 d'agost de 2012 fou titular en el partit que decidia la Supercopa d'Europa 2012, contra el Chelsea FC a Mònaco, i que l'Atlético de Madrid guanyà per 4 a 1.
El 2014 fou escollit tercer millor volant defensiu d'Europa, segons un estudi de l'observatori del Centre Internacional d'Estudis de l'Esport.

## Palmarès
### Atlético de Madrid

* 2 Lliga Europa de la UEFA: 2011–12 i 2017-18.
* 1 Supercopa d'Europa: 2012.
* 1 Copa del Rei de futbol: 2013.
* 1 Lliga Espanyola: 2013-14.
* 1 Supercopa d'Espanya: 2014.

## Referències

* 1 2 «Falcao fires Atlético to Super Cup glory» (en anglès). UEFA, 31-08-2012. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ «James es el segundo mejor volante ofensivo de Europa, según estudio» (en castellà). Diari El Tiempo (Colòmbia), 10-01-2014. [Consulta: 4 agost 2014].
* ↑ «El Atlético reina en la Copa» (en castellà). Diari As. [Consulta: 19 maig 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Golf d'Opúncia

El golf d'Opúncia o golf d'Opunt (en llatí Opuntius Sinus, en grec antic Ὀπούντιος κόλπος) era una gran badia a la costa oriental de la Lòcrida Opúncia on era situada la ciutat d'Opunt, la principal ciutat dels locris opuntis. Enfront hi havia l'illa anomenada Atalanta.

## Notes

* ↑ Segons Plini el Vell i Pomponi Mela.
* ↑ Segons Estrabó.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Opus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2021].
# Gisela Harum

Gisela Harum (1903 - 1995) fou una mestra d'escacs austríaca.
Va participar quatre cops al Campionat del món d'escacs femení. Fou 7a a Londres 1927 (la vencedora va ser Vera Menchik), 3a (rere V. Menchik i Regina Gerlecka) a Varsòvia 1935, i empatà als llocs 17è-20è a Estocolm 1937 (guanyà V. Menchik).
No va poder participar en el Campionat del món d'escacs femení de 1933 a Folkestone per raons econòmiques: tot i que ella estava preparada per anar-hi, la Federació Austríaca d'Escacs (Österreichischer Schachverband) no va poder pagar-li les despeses. Els membres de l'equip austríac que participaren en l'Olimpíada sí que hi van anar, però pagant les despeses de la seva butxaca.

## Referències

* ↑ Eröffnung
* ↑ Campeionat del món femení
* ↑ Die Schacholympiade in Folkestone. Wiener Schachzeitung, issue 12, juny 1933, p. 177–178 (vegeu també la versió en línia p. 177 and p. 178, en alemany)
# Giga (instrument musical)

La giga és un instrument de corda fregada amb un arc, usat des de l'edat mitjana, probablement relacionat amb la lira bizantina. Alguns autors consideren que aquest instrument és una de les tipologies del gran grup dels rabecs. De ben segur el seu nom té la mateixa rel que Geige que significa violí en alemany. En algunes fonts el nom és utilitzat de manera imprecisa per referir-se a instruments com el rabec o la fídula.
La seva forma era com de pera, amb fons corbat, com en el cas del llaüt, dotat de tres cordes (a voltes també quatre) i amb claviller pla de forma romboïdal, oval o circular, en el qual s'inserien a pressió les tres clavilles. El cos i el coll de l'instrument estaven esculpits o buidats sobre un mateix bloc de fusta i a sobre s'hi col·locava la tapa harmònica que acostumava a tenir dos forats de ressonància en forma de C de D. Les cordes estaven afinades per quartes o per quintes. Per l'extrem inferior les cordes s'unien en un cordal petit i estret que es lligava a un botó situat a la part inferior de l'instrument.
Les referències a aquest nom i les representacions iconogràfiques desapareixen a partir del segle xiii i el seu lloc el passa a ocupar el rabec, de factura semblant, però amb el claviller en forma de falç o en angle. Les representacions més antigues són als Beatus de Girona i de l'Escorial (segle X) i als claustres i relleus de Santo Domingo de Silos i de Sant Isidor de Lleó. Les referències posteriors semblen més aviat aplicacions poc adequades d'aquesta terminologia a altres instruments d'arc.

## Notes

* ↑ M.A. Downie: The Rebec: an Orthographic and Iconographic Study (diss., U. of West Virginia, Morgantown, 1981)

## Bibliografia

* Álvarez, M. Rosario (1982): Aportaciones para un estudio organográfico en la plena Edad Media. Los instrumentos musicales en los Beatos. Homenaje a Alfonso Trujillo. Tenerife.
* Andrés, Ramón (1995): Diccionario de instrumentos musicales. Biblograf
* Escultures representant un grup de músics, alguns dels quals toquen gigues, a la porta de l'església de San Isidoro de León
* Escultura a l'església romànica de San Pedro de Tejada representant un músic tocant la giga
* Timpà a Moissac representant els savis de l'Apocalipsi, amb les seves gigues
# Lo Seixol

Lo Seixol és un indret del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp.
Està situat al nord de la carretera C-1311, al nord-est del poble de Fígols de Tremp. És el territori que queda comprès entre els barrancs de Torricó, al nord, i de Cambranal, al sud.

## Enllaços externs

* Lo Seixol al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cefisodor (comediògraf)

Cefisodor (grec antic: Κηφισόδωρος, llatí: Cephisodorus) fou un poeta còmic atenès de la vella comèdia, que va guanyar un premi l'any 402 aC segons que diu Lísies. Aquest premi segurament el va obtenir en unes Lenees.
La Suïda dona els títols d'algunes de les seves comèdies:
* Ἀντιλαΐς (Antilais), que feia referència a la cèlebre hetera Lais la Bella.
* Ἀμαζόνες (Les amazones).
* Τροφώνιος (Trofoni).
* Ὗς (El porc).
Foci, la Suïda i Ateneu de Nàucratis n'han conservat fragments.

## Referències

* ↑ 1.Cephisodorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 668
# Casc blau (pel·lícula)

Casc blau (títol original: Casque bleu) és una pel·lícula francesa dirigida per Gérard Jugnot, estrenada l'any 1994. Ha estat doblada al català.

## Argument

Viticultor en el Bordelais, Patrick ha desencadenat la ira de la seva dona, Alicia, una enòloga espanyola extremadament gelosa, fixant-se en una altra dona. Per fer-se perdonar, porta la seu intractable esposa a una illa de la Mediterrani, a prop dels Balcans, on van passar la seva lluna de mel. La guerra civil esclata mentre que les tórtores tot just han posat el peu a l'illa. En companyia d'uns altres francesos, entre els quals una secretària acomplexada, un jove reformat psiquiàtric en cerca de calma, un periodista esportiu i una parella de jubilats enganxats al seu gos, afrontaran situacions molt delicades…

## Repartiment

* Gérard Jugnot: Patrick
* Victoria Abril: Alicia
* Valérie Lemercier: Laurette
* Jean-Pierre Cassel: Nicolas
* Micheline Presle: Gisèle
* Claude Piéplu: Pierre
* Jean-Noël Brouté: Daniel
* Roland Marchisio: Freddy
* Hubert Sant-Macary: Gianni
* Chus Lampreave: La mare d'Alicia
* Marina Foïs: Julie
* Maurici Illouz: Aziz Momo

## Referències

* ↑ «Casc blau». esadir.cat.
* ↑ «Casque bleu». Allociné.
# Castell d'Ansemburg

El castell d'Ansemburg (en luxemburguès: Buerg Aansebuerg; en francès: Vieux Château d'Ansembourg), conegut com el castell Vell d'Ansemburg, en el centre de Luxemburg, és un dels castells pertanyents a la vall dels Set Castells. Situat per damunt del petit llogaret d'Ansemburg, el castell medieval és la residència privada del comte i la comtessa d'Ansemburg.

## Història

La propietat s'esmenta per primera vegada el 1135, quan el senyor del castell era Hubert d'Ansemburg. Les fortificacions probablement van ser construïdes a mitjan segle xii. A començaments del segle xiv, la porta de la torre sud-oest i la torrassa nord semblen haver estat construïdes per Jofroit d'Ansemburg. Des dels temps de Jaume II de Raville-Ansemburg, el castell no va ser alterat. L'entrada principal té la data de 1565. El 1683, el castell va ser danyat per les tropes franceses del mariscal de Boufflers. Al segle xvii, es van realitzar reparacions per les famílies Bidart i Marchant d'Ansembourg, que van construir el castell Nou d'Ansemburg.
A la fi de 2008, el govern de Luxemburg va adquirir la biblioteca de la família, al voltant de 6.000 llibres. L'interès en la col·lecció havia crescut després que el Codex Mariendalensis, que conta la història de Yolanda de Vianden, va ser trobat el 1999 pel lingüista Guy Berg.

## Galeria

* Vista del vell castell
* Litografia de Jean-Baptiste Fresez (circa 1857)
* Vista general

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Die Burg Ansemburg» (en alemany). darkplaces.org. [Consulta: 8 juliol 2015.].
# Castell d'Ardgillan

El Castell d'Ardgillan (Ardgillan Castle en anglès) és una gran casa pairal situada a Balbriggan, al comtat de Dublín, Irlanda. Es troba a la finca anomenada Ardgillan Demesne (Terres pairals d'Ardgillan). Mostra decoracions de merlets, l'edifici té vistes de la costa i de la localitat de Skerries. El castell consisteix en un edifici de dues plantes i un soterrani que s'estén cap al sud sota els camps.

## Història

El castell va ser construït pel reverend Robert Taylor el 1738. Va ser propietat de la família Taylor fins al 1962, quan va passar a Heinrich Potts de Westfàlia. L'any 1982 va ser venuda al comtat de Fingal. Avui dia està obert al públic.

## Altres dades

Es diu que el fantasma d'una dona s'apareix en el pont -conegut localment com The Lady's Stairs- que hi ha sobre la propera línia fèrria al final del jardí. El pont va ser fet malbé per un xoc el 2006 i renovellat i reobert finalment el 2007.
L'estiu de 2005, la finca va albergar una sèrie de concerts. Entre els grups que van actuar es trobaven Moby, REM, Meat Loaf i Status Quo.

## Enllaços externs

* http://www.fingalcoco.ie/CommunityRecreationandAmenitiesDepartment/Parks/ParksHeritageProperties/ArdgillanCastle/ Arxivat 2008-05-03 a Wayback Machine.
* Pàgina web del castell d'Ardgillan (anglès)
# Cinees

Cinees (Cineas, Kinéas, Κινέας) fou un polític d'origen tessali, amic i ministre del rei Pirros de l'Epir. Era un home molt eloqüent i els seus discursos recordaven els de Demòstenes. Pirros deia que les paraules de Cinees havien conquerit més ciutats que les seves armes.
Encara que fou filòsof no s'hi va dedicar professionalment. Va dirigir una ambaixada a Roma després de la batalla d'Heraclea (280 aC) i es va dirigir a tots i cadascun dels senadors pel seu nom; va oferir regals als senadors i les seves dones (que foren rebutjats) i les condicions ofertes foren la llibertat de la Magna Grècia i de les nacions al sud del Samni, retornant Roma el territoris arrabassats a aquestes nacions. L'eloqüència de Cinees quasi va convèncer el Senat, però la d'Appi Claudi Cec ho va impedir.
El 278 aC va tornar a ser enviat com a negociador, aquesta vegada en termes menys durs pels romans, i les seves negociacions van tenir èxit.
Després va anar a Sicília amb Pirros i probablement va morir abans del 276 aC

## Notes i referències

* ↑ Plutarc. Traducció de Carles Riba. Vides Paral·leles. T. XI. p. 23. Fundació Bernat Metge. Barcelona. 1930. ISBN 8472259455
* ↑ Cinees Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (en anglès). 2a ed.. Boston: Little Brown and Company, 1859.
* ↑ Apià, Història de Roma, les guerres sannites AQUI Arxivat 2009-11-21 a Wayback Machine..