OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Corda

Can Corda és una casa entre mitgeres situada al número 14 de la Plaça del Gambeto de Riudaura (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos i dos pisos superiors. En els primers hi veiem la porta d'ingrés, descentrada vers el costat dret, seguint la tipologia general de les cases del seu entorn. Va ser realitzada amb grans carreus molt ben tallats i llinda de pedra que conserva la següent inscripció: 1 7 I S 6 0 (entre la I i la S hi ha una creu cristiana).
Al seu costat hi veiem les antigues quadres, amb àmplia obertura feta de carreus ben tallats i la llinda amb la següent data: 1 7 I H S 6 7 (sobre la H hi ha una creu cristiana). El primer pis té un balcó amb dues obertures, ambdues allindanades; una d'elles disposa d'aquesta llinda: H S (entremig de les lletres hi ha una creu cristiana). El pis superior té tres finestres, una d'elles molt menuda fetes amb llindes de fusta i ampits de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Corda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Capella de la Salut

La Capella de la Salut és una capella dels segles XIII a XIV situada al carrer que porta el seu nom del municipi de Blanes (Selva). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una nau quadrangular, campanar d'espadanya i absis semicircular a la part més oriental. L'orientació precisa és de Gregal a Garbí. Té la cobertura a dues aigües sobre volta de canó. L'accés conté unes escales de pedra i un aterrassament que inclou un banc corbat i que eleva l'entrada del carrer gairebé dos metres. L'absis i el presbiteri estan delimitats per un arc triomfal i a l'interior es mostren, sobre de l'altar, les imatges de veneració. Una d'aquestes imatges sembla encara l'original d'època barroca, que es va salvar del saqueig de 1936.
Pel que fa a la il·luminació, és reduïda, ja que només prové de la porta o de les petites, enreixades i baixes finestres que hi ha a banda i banda de la porta. El mobiliari interior està format per bancs de fusta i d'obra adossats a les parets. Sobre el portal d'accés hi ha una petita fornícula d'arc de mig punt, coberta d'un teulat de fusta a dues aigües, que conté la imatge de la Verge sobre petites rajoles cuites i pintades, com s'indica, el 1996.
L'edifici està integrat al pujol de la part absidial i els edificis del voltant s'hi encabalquen fins al punt de compartir teulada.

## Història

Les primeres notícies són de 1657, quan era una petita capella del raval fora muralles situat a l'antic camí de Lloret, en un indret de culte al voltant d'una font. Era la capella d'una barriada poblada de pagesos i bosquetaires. El nom de l'advocació ve originat per l'existència d'una font d'aigua abundant en el marge d'un camí. Durant molts segles, fins a l'any 1968, quan per raons urbanístiques i sanitàries va quedar suprimida la font, la capella va conservar d'advocació la Mare de Déu de la Font de la Salut. Actualment, però, ha quedat substituït pel de Mare de Déu de la Salut.
El 1936 fou totalment destruïda i, durant els anys quaranta, fou reconstruïda. S'hi celebra, cada 8 de setembre, la festivitat de la Verge, caracteritzada per la tradició de posar-hi gerres amb aigua beneïda i anissos. És el recordatori del vas d'aigua que en el dia de la festa bevien de l'antiga font.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Capella de la Salut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].

## Enllaços externs

* «Capella de la Salut». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Capella de la Reina Blanca

La capella de la Reina Blanca és una capella situada al costat del Ramesseum i a l'oest del temple d'Amenhotep II, a la zona de necròpolis de l'oest de Luxor, que es diu així per un bust de Merit-Amon, germana gran i esposa de Ramsès II, que s'hi va trobar.
# Can Coromines

«Can Coromines» té aquests significats:
* Can Coromines (l'Ametlla del Vallès)
* Can Coromines (Bigues), masia al terme municipal de Bigues i Riells (Vallès Oriental)
* Can Coromines (Cabanelles), masia al municipi de Cabanelles (Alt Empordà)
* Can Coromines (Viladecavalls), masia al municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental)
* Can Coromines Vell, mas al costat de ponent del poble de Maià de Montcal (Garrotxa)
# Can Cornell (Arenys de Munt)

Can Cornell és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia coberta a doble vessant, de planta baixa i pis. Al nivell inferior hi ha una porta amb arc de mig punt, adovellada, a la dreta de la qual s'obre una senzilla finestra allindada.
Al primer pis hi ha tres finestres rectangulars emmarcades amb pedra; a la central hi ha la inscripció de la data 1642. A la façana posterior hi ha una balcó.

## Història

Té la data 1642 inscrita en una finestra.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cornell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Cantó de Massy-Est

El cantó de Massy-Est és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte de Palaiseau. Comptava amb part del municipi de Massy.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Massy.

## Municipis

* Massy (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1980-1983 | Marie-Noëlle Lienemann | PS |
| 1983-1992 | Marie-Pierre Oprandi | PS |
| 1992-1998 | Odile Moirin | RPR |
| 1998- | Jérôme Guedj | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 37.055 | 41.344 | 40.135 | 19.287 | 18.316 | 19.142 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Matoury

El cantó de Matoury és una antiga divisió administrativa francesa situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó aplega la comuna de Matoury:
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2015 | Jean-Pierre Roumillac | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Massy

El cantó de Massy és un cantó francès del departament d'Essonne, situat al districte de Palaiseau. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Chilly-Mazarin
* Massy

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-230 du 24 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département de l'Essonne
# Cantó de Matignon

El cantó de Matignon (bretó Kanton Matignon) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 11 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Ar Vezvid | La Bouillie | Labólhi |
| Frehel | Fréhel | Fèrhaèu |
| Henant-Bihan | Hénanbihen | Henaunt-Bihaen |
| Henant-Sal | Hénansal | Henaunt-Sau |
| Matignon | Matignon | Mateinyon |
| Pleboull | Pléboulle | Plébóll |
| Plevenon | Plévenon | --- |
| Ruskad | Ruca (Bretanya) | --- |
| Sant-Kast-ar-Gwildoù | Saint-Cast-le-Guildo | Saent-Cast-le-Giledo |
| Sant-Denwal | Saint-Denoual | --- |
| Sant-Postan | Saint-Pôtan | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Marie-Reine Tillon | Divers gauche | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Perthes

El cantó de Perthes és un antic cantó francès del departament del Sena i Marne, que estava situat al districte de Melun. Comptava amb 14 municipis i el cap era Perthes.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Fontainebleau i el cantó de Saint-Fargeau-Ponthierry.

## Municipis

* Arbonne-la-Forêt
* Barbizon
* Boissise-le-Roi
* Cély
* Chailly-en-Bière
* Dammarie-les-Lys
* Fleury-en-Bière
* Perthes
* Pringy
* Saint-Fargeau-Ponthierry
* Saint-Germain-sur-École
* Saint-Martin-en-Bière
* Saint-Sauveur-sur-École
* Villiers-en-Bière

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | Claude Hénault | PS |
| 1982-1995 | Jean-Claude Mignon | RPR |
| 1995- | Lionel Walker | Divers gauche, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 24.835 | 36.962 | 41.720 | 46.502 | 48.202 | 50.042 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Caroline Luigini

Caroline Luigini, anomenada Câline, (Lió, 2 de novembre de 1873 - Villiers-sous-Grez, 5 de juliol de 1968) va ser una arpista i professora d'arpa francesa d'origen italià, descendent d'una família de músics de Mòdena; son pare va ser el compositor i director d'orquestra Alexandre Luigini.
Es va formar al Conservatori de Lió, i en el concurs anual organitzat per aquest centre ja obtingué el 1892 el primer premi per unanimitat del jurat en la modalitat d'arpa. Un dels seus mestres va ser després Camille Saint-Saëns. Essent auxiliar d'Alphonse Hasselmans, professor d'arpa en el Conservatori de París, tingué entre els seus alumnes a Germaine Tailleferre, de qui es va fer amiga i que va escriure per a ella Le petit livre de harpe de Madame Tardieu (1913-1917), un recull de divuit peces breus per a arpa que ella va utilitzar per als seus concerts i les seues lliçons. Diversos altres compositors, entre els quals Marcel Tournier, van escriure també peces per a arpa expressament per a ella.
Es casà el 2 de juliol de 1902 amb el pintor Victor Tardieu, i va ser mare de l'escriptor Jean Tardieu, que l'evoca tendrament en les seues memòries.

## Referències

* ↑ Tardieu, Jean. Vénen a buscar el senyor Jean. València: Eliseu Climent, 1991, p. 41s. ISBN 8475023177.
* ↑ «Les concours du Conservatoire. Première journée». L'Echo de Lyon, 19-07-1892, p. 2.
* ↑ Tardieu, Jean. op. cit., p. 28 i 45-48.
# Carles Martell d'Anjou

Carles Martell (8 de setembre de 1271 -12 d'agost de 1295, Nàpols), conegut com a Carles I, Carles Martell d'Anjou o, en italià, Carlo Martello, va ser el primogènit del rei Carles II de Nàpols de la Primera Dinastia Capet d'Anjou-Sicília i Maria d'Hongria, la filla del rei Esteve V d'Hongria.

## Pretendent al Regne d'Hongria

Als 18 anys, el 1290, va ser declarat pel papa i pel partit eclesiàstic com el rei titular d'Hongria com a successor del seu oncle matern Ladislau IV d'Hongria, que havia mort sense fills i contra el Papa ja havia declarat una croada.
Tanmateix, mai va obtenir el govern d'Hongria on el seu cosí Andreu III d'Hongria, de la dinastia Árpád, regnava de forma efectiva.

## Descendents

Va casar-se amb Clemença d'Habsburg, filla de Rodolf I del Sacre Imperi Romanogermànic, amb qui tingué tres fills:
* Carles Robert (1288-1342), Rei d'Hongria.
* Beatriu (1290-1354), esposa de Joan II de La Tour du Pin
* Clemença (1293-1328), esposa de Lluís X de França
Carles Martell va morir jove, amb els seus pares encara en vida. El seu fill Carles Robert acabaria recuperant els drets dinàstics al tron d'Hongria.
Sembla que Carles Martell va ser conegut de Dante Algheri, ja que quan apareix a la seva Comèdia al Paradís de Venus, parla de forma familiar amb el poeta florentí.
# Carme (satèl·lit)

Carme és un petit satèl·lit irregular de Júpiter. Fou descobert per Seth Barnes Nicholson des de l'Observatori de Mount Wilson, a Califòrnia, el juliol de 1938. Rep el seu nom de Carme, amant de Zeus i mare de Britomarte. Amb anterioritat al 1975, abans de rebre el seu nom oficial, se'l coneixia amb el nom de Júpiter XI.
És una lluna petita, amb un diàmetre mitjà de només 46 km, però tot i així és el membre més gros del grup de Carme al qual dona nom. Aquest és un conjunt de satèl·lits retrògrads que orbiten Júpiter a distàncies d'entre 23·10⁶ km i 24 ·10⁶ km i amb inclinacions d'uns 165°. Orbita el planeta en poc més de 2 anys (734 dies).
No se l'ha de confondre amb l'asteroide (558) Carmen.

## Referències

* 1 2 3 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par/. Data de consulta: 5 setembre 2020.

## Enllaços externs

* (anglès) Seth B. Nicholson, "Two new satellites of Jupiter", PASP 50 (1938) 292–293
Viccionari
# Carme Adell Argilés

Carme Adell Argilés (Reus, 1951) és una piragüista i dirigent esportiva.
De petita va anar a viure a Madrid, on va començar a practicar la natació, el socorrisme i el piragüisme. En aquest esport es va convertir en una palista d'alt nivell i va ser diverses vegades campiona d'Espanya de velocitat i llarga distància en aigües tranquil·les amb el Club Vallehermoso de Madrid. Llicenciada en educació física i màster en activitats físiques adaptades, va ser entrenadora de l'equip estatal femení, directiva de la Federació Espanyola de Piragüisme durant la presidència de Manuel Fonseca, i professora de l'assignatura de caiac de mar de l'Escola Nacional Espanyola d'Entrenadors de Piragüisme. El 30 d'octubre de 2004 es va convertir en la presidenta de la Federació Catalana de Piragüisme, i es va mantenir en el càrrec fins al 2008. També ha participat en nombroses expedicions internacionals navegant pels cinc oceans en el seu caiac de mar. Segueix competint en la categoria de veterans a l'Associació Piragüística Balaguer.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Sarramián, Marta. A contracorriente. La vida de una mujer que mueve mares. Milenio, 2014, p. 164. ISBN 978-84.9743-623-6.
# Carme, Rosa i Magdalena Fradera i Ferragutcasas

Les germanes Fradera i Ferragutcasas (Maria del Carme, Maria Rosa i Maria Magdalena) (Riudarenes, 1895 a 1902 - entre Riudarenes i Lloret de Mar, 27 de setembre de 1936) foren tres germanes de la congregació de les Missioneres del Cor de Maria, mortes en la persecució anticlerical dels inicis de la Guerra Civil espanyola. Considerades màrtirs, són venerades com a beates per l'Església catòlica.

## Biografia

Maria del Carme va néixer el 25 d'octubre de 1895 i va ingressar en el noviciat de Mataró de la congregació de les Missioneres del Cor de Maria el 2 de juliol de 1921, professant-hi el 3 de febrer de 1923; va treballar en el col·legi de Mataró. Rosa, nascudar el 20 de novembre de 1900, va ingressar en el noviciat d'Olot el 8 de desembre de 1922, professant-hi el 25 de juliol de 1924; treballà a Olot i Santa Coloma de Farners com a educadora. Magdalena va néixer el 12 de desembre de 1902, va ingressar al noviciat d'Olot el 19 de juny de 1922 i hi va professar el mateix dia que Rosa, essent destinada a Camprodon i Cassà de la Selva.
En esclatar la Guerra Civil, les tres germanes reberen l'orde de deixar les comunitats i anaren a la casa pairal de Riudarenes, on foren detingudes el 27 de setembre de 1936. Foren mortes la matinada del mateix dia al bosc dels Hostalets, a 20 km, prop de Lloret de Mar després de patir violació, vexació i tortura.

## Relíquies i veneració

L'exhumació dels cadàvers, enterrats en una fossa comuna, es va produir el 28 d'agost de 1937. Sebollides als cementiris de Riudarenes i, en 1939, de Girona, des de 1974 les restes de les monges són a la Casa-Mare de la congregació, a Olot.
La seva causa de beatificació s'obrí en 1953, i foren proclamades serventes de Déu; el 16 de desembre de 2006, Benet XVI autoritzà la promulgació dels decrets de la Congregació per a la Causa dels Sants referits a la beatificació de 69 morts durant la Guerra Civil espanyola, entre els quals les tres germanes Fradera. Foren beatificades a Roma el 28 d'octubre de 2007 i tenen una oració per a demanar-les-hi favors.
El 9 d'agost de 2015 el bisbe de Girona, Mons. Francesc Pardo i Artigas, va inaugurar una capella a l'església parroquial de Sant Martí de Riudarenes dedicada a les Germanes Fradera, màrtirs i filles de la població.

## Bibliografia

* Bloc dedicat a les beates i al fundador de la congregació.

## Referències

* ↑ Paredes, Javier. «Lloret de Mar. Tres hermanas de sangre y de orden religiosa. Los milicianos les violaron y luego les dispararon en la vagina para burlarse de su virginidad.». [Consulta: 9 novembre 2018].
* 1 2 «Oració a les Beates Germanes Fradera». [Consulta: 2015].
# Carme (desambiguació)

«Carme o el Carme» té aquests significats:
** Carme (mitologia), una de les amants de Zeus
** Carme (nom), nom propi
** Carme (satèl·lit), satèl·lit de Júpiter
* Toponímia:
** Carme, municipi de l'Anoia
** barri del Carme (València), barri de València
** carrer del Carme
** Mercat del Carme, mercat de Barcelona desaparegut
** Església del Carme (Manresa), església de Manresa (Bages)
** Església i claustre del Carme (Maó), església de Maó (Menorca)
* Religió:
** Festivitat de la Mare de Déu del Carme, que se celebra a centenars de municipis
** Orde del Carme, orde religiós mendicant sorgit al voltant del segle xii al mont Carmel (Palestina)
** Mare de Déu del Carme, advocació mariana
Viccionari
# Cantó de Sarcelles

El cantó de Sarcelles és un cantó francès del departament de la Val-d'Oise, situat al districte de Sarcelles. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Sarcelles

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-168 du 17 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Val-d'Oise
# Cantó de Sarcelles-Nord-Est

El cantó de Sarcelles-Nord-Est és un antic cantó francès del departament de Val-d'Oise, que estava situat al districte de Sarcelles. Comptava amb part del municipi de Sarcelles.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Sarcelles.

## Municipis

* Sarcelles (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1967 | Henri Canacos | PCF |
| 1967-1977 | Michel Briand | PCF |
| 1977-1992 | Marie-Claude Beaudeau | PCF |
| 1992-1998 | Jean-Claude Mestre | RPR |
| 1998-2008 | François Pupponi | PS |
| 2008- | Youri Mazou-Sacko | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Carangoides malabaricus

Carangoides malabaricus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 60 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental fins a les de Sri Lanka, Golf de Tailàndia, Japó i Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carangoides humerosus

Carangoides humerosus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 25 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes orientals de l'oceà Índic: Indonèsia, nord d'Austràlia (des d'Austràlia Occidental fins a Queensland) i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carener

El carener és l'aresta superior de la teulada, on es troben els dos vessants. Sol estar compost d'un rengle de teules del mateix material que la resta de la coberta.

## Referències

* ↑ «carener | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Definició de carener, significat de carener en català». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Carener Diccionari visual de la construcció
# Carencro

Carencro és una població dels Estats Units a l'estat de Louisiana. Segons el cens del 2000 tenia 6.120 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carencro tenia 6.120 habitants. La densitat de població era de 388,6 habitants/km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 9,2% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.716 $ i la renda mediana per família de 27.539 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.879 $ mentre que les dones 21.496 $. La renda per capita de la població era d'11.491 $. Entorn del 24,1% de les famílies i el 29,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carencro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
* ↑ «Fact Sheet- Carencro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
# Cascabel (pel·lícula)

Cascabel és una pel·lícula mexicana estrenada el 1977 dirigida per Raúl Araiza Cadena. Drama documental protagonitzat per: Ernesto Gómez Cruz, Heberto Castillo, Maribel Fernández La Pelangocha, Raúl Ramírez, Aarón Hernán, Norma Herrera.

## Producció

El rodatge va iniciar el 10 de maig de 1976 en locaciones de la Ciutat de Mèxic i l'estat de Chiapas. Es va estrenar l'1 de setembre de 1977 al cine Latino.

## Sinopsi

La cinta relata la història d'Alfredo, un director de cinema que és contractat per a realitzar un documental sobre els lacandons i els problemes que viu mentre es desenvolupa el rodatge. Destacant la falsedat del guió que ha de portar al peu de la lletra, situació que intenta canviar per la qual sofreix censura.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Ernesto Gómez Cruz | Chankin |
| Raúl Hernández | Gómez Rul |
| Aarón Hernán | Miguel |
| Héctor Gómez | César Lugo |
| Mario Casillas | Jesús |
| Sergio Jiménez | Alfredo Castro |
| Silvia Mariscal | actriz |
| Margarita Gallegos | Margarita |

## Premis

En la XX edició dels Premis Ariel va guanyar els premis a l'opera prima i a la millor edició.

## Referències

* ↑ Cineteca Nacional «Fichas de filmes nacionales». Centro de Documentación e Información, Expediente A-00160.
* ↑ La crudeza y el arrojo del filme Cascabel fueron tema de charla en la Cineteca, gob.mx
* ↑ «Cascabel - Instituto Mexicano de Cinematografía». Arxivat de l'original el 8 de juny de 2016. [Consulta: 9 juliol 2016].
* ↑ García Riera, Emilio. Historia documental del cine mexicano. 17. Universidad de Guadalajara, Consejo Nacional para la Cultura y las Artes (CONACULTA), Secretaría de Cultura del Gobierno del Estado de Jalisco y el Instituto Mexicano de Cinematografía (IMCINE), p. 264-267. ISBN 968-895-343-1.
* ↑ «20 Premios Ariel (1978) - Películas de 1977 - FilmAffinity». [Consulta: 9 juliol 2016].