OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roc de Saint-Cirq

El Roc de Saint-Cirq («roca de Saint-Cirq») és un jaciment arqueològic d'època paleolítica situat al municipi de Saint-Cirq al departament de la Dordonya, al sud-oest de França. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco l'any 1979, formant part del lloc «Llocs prehistòrics i grutes decorades de la vall del Vézère» amb el codi 85-013.
La Roc de Saint-Cirq també és coneguda com a Grotte du sorcier («gruta del bruixot»). Aquest lloc alberga gravats prehistòrics que daten del Magdalenià. Hi ha animals com bisons, cavalls o cabres, així com signes geomètrics i representacions humanes, entre elles el cèlebre bruixot que li dona el seu malnom.
Està classificada com Monument històric de França des de l'any 1958.

## Història

La cova va ser descoberta a finals de 1951. Noël Brousse, llavors propietari, va convidar B. Mortureux i la seva dona a visitar la cavitat, el 22 de maig de 1952. Reconeixen els primers elements decoratius: Cavalls profundament gravats i bisons tallats en relleu.
Les exploracions continuen a l'any següent amb especialistes internacionals en l'art rupestre. Des de 2010, la cavitat i gravats estan subjectes a estudis addicional per Romain Pigeaud Florian Berrouet i Estelle Bougard.
El lloc està obert a les visites.

## Referències

* ↑ Web de la grotte du Sorcier Arxivat 2017-07-04 a Wayback Machine. consultat el 27 novembre 2010.
* ↑ Grotte de Saint-Cirq, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès., consultat el 27 novembre de 2010.
* ↑ Romain Pigeaud, Florian Berrouet i Estelle Bougard, « Saint-Cirq-du-Bugue », Archéologie de la France - Informations, 10 febrer 2016, consultat a febrer del 2017

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de la grotte du Sorcier Arxivat 2017-07-04 a Wayback Machine.
* Presentació de la grotte du Sorcier
# Sant Felip Neri de les Ferreres

Sant Felip Neri és una capella del municipi de Rellinars (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular i capçalera semicircular, amb coberta a dues vessants de teules àrabs amb el carener perpendicular a la façana principal. Tot al voltant, incipient voladís amb sanefes decoratives que a la façana principal, més pronunciat, es troba trencat al bell mig on s'aixeca un campanar d'espadanya d'una sola obertura i acabat en un coronament triangular, amb teuladet a dues aigües. Els murs són de paredat molt ben disposat i la façana principal, tota arrebossada, desenvolupa un tractament simulant carreus.
Hi ha pintures murals que encara s'hi conserven. Aquestes pintures murals dels voltants del 1811 descriuen la preparació de la batalla del Bruc i la resistència als francesos des de Manresa i sembla que foren pintades per un monjo cartoixà escapat de la confraria de Montalegre.
La porta és rectangular, emmarcada per grans pedres als brancals i llinda d'una sola peça. Cap a l'intradós de la porta hi ha una motllura arrodonida. Per la part exterior presenta un guardapols motllurat que acaba amb elements de forma piramidal.

## Història

La data que apareix a la llinda (1660), marca l'antiguitat. Després de la guerra civil, mentre es recuperava i restaurava la parròquia del poble, se celebraven actes litúrgics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Capella de Felip Neri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Sant Mer de Vilademuls

Sant Mer de Vilademuls és una ermita del veïnat de Les Olives (municipi de Vilademuls, Pla de l'Estany), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular cobert a dues aigües, de planta baixa i dos pisos. A la façana nord-oest té un porxo d'accés, també cobert a dues aigües, encara que més baix. El parament exterior presenta nombroses obertures disposades de forma desordenada. Dins el porxo s'hi ha construït un balcó o púlpit que tapa la porta d'accés. Molt modificat.

## Història

L'ermita està dedicada al Sant abat de Banyoles anomenat popularment Sant Mer. Segons documents de la casa Lleal d'Olives, ja en el segle xiii existia una ermita dedicada al sant. Aquesta primitiva església fou reedificada l'any 1627 per iniciativa del noble Ramón de Xammar i Samsó amb les pedres derruïdes del proper castell de Turris Durris i amb autorització del capítol de Girona. Excavant el subsòl de la capella es va trobar una arqueta amb les relíquies d'un cos sagrat, dipositades en un altar dedicat a Sant Mer a l'església de Sant Esteve de Guialbes i des d'on el porten de processó.

## Referències

* 1 2 «Ermita de Sant Mer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Rosegaferro

Rosegaferro, és un barri del municipi de Villafranca di Verona, a la província de Verona, regió de Vèneto, Itàlia, amb 1.300 habitants.
Segons alguns estudiosos, el nom deriva del fet que la terra que envolta la ciutat és molt rocosa, de manera que consumeix (rosega en Vènet) el ferro de l'arada.

## Persones il·lustres

* Mario Zenari, (1946) cardenal i arquebisbe catòlic

## Monuments i museus

* Església parroquial, construïda el 1754, es va engrandir amb un pla de creu llatina el 1952.

## Referències

* ↑ Chiesa di Rosegaferro

## Bibliografia

* Mario Franzosi, L'epigrafe romana di Rosegaferro di Villafranca, in Vita veronese : rivista mensile (Verona, Tipografia Ghidini e Fiorini), vol. 22, gennaio-febbraio 1969, pp. 4-5.
* Mario Franzosi, Iscrizione romana in Rosegaferro di Villafranca di Vr : aggiornamenti, in Studi e ricerche. Veneto Archeologico (Padova), nº 28, 1990.
# Rufino Casado

Rufino Casado (Madrid, fl. 1852-1880) va ser un pintor i litògraf espanyol.
Fou alumne de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid, la qual conserva algunes de les seves obres, entre elles dos dibuixos de la dècada del 1840. Les seves primeres obres van aparèixer en públic a partir de la dècada del 1850 a les exposicions de la mateixa acadèmia. Destaca especialment la seva participació a la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya del Museu del Prado, a la qual va contribuir amb els retrats de Vamba, Beremund III i Ramir II, dels quals només es conserva el de Ramir II.
Posteriorment va dedicar-se la litografia. Va ser col·laborador de diverses publicacions i col·leccions de l'època com Blasón de España, Historia de El Escorial, Estado Mayor del ejército español, Iconografía española i La Italia del siglo XIX, a més de il·lustrar algunes biografies com la de Pius IX, escrita per Louis Veuillot, la de Garibaldi, entre d'altres. També va participar en la reproducció del quadre de Els Comuners de Castella, obra d'Antoni Gisbert.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casado, Rufino» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 5 març 2021].
* 1 2 «Casado, Rufino» (en castellà). Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. [Consulta: 5 març 2021].
* 1 2 3 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 138.
# San Martín de Pusa

San Martín de Pusa és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 798 | 797 | 782 | 790 | 769 | 767 | 774 | 784 | 810 | 825 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Sant Joan de Mediona

Sant Joan de Mediona és un poble, cap del terme municipal de Mediona, situat a la vall de la riera de Mediona, aigües amunt del Castell de Mediona. L'any 2010, tenia 807 habitants censats.
Hi trobem l'església de Sant Joan de Conilles, documentada el 1299 i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és la que dona nom al poble.
Pel que fa a entitats culturals, hom destaca el Centre Cívic de Mediona, que inclou una biblioteca, i el Casal de Mediona, ubicat en uns antics cellers de Codorniu, seu també de l'Associació d'Estudis Científics i Culturals de Mediona. La festa major es fa l'últim cap de setmana de juliol. L'11 de setembre se celebra un arrossar al castell.

## Referències

* ↑ «Mediona. Sant Joan de Mediona». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-10-03. [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ «Sant Joan de Mediona». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Sanguirana

Sanguirana és un gènere d'amfibis anurs de la família Ranidae.

## Distribució

El seu rang de distribució abasta les illes Filipines, Moluques, Cèlebes i el sud de la Xina.

## Taxonomia

* Sanguirana sanguinea (Boettger, 1893)
* Sanguirana varians (Boulenger, 1894)
# Sant Narcís de Viver

Sant Narcís de Viver és una església del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella rural de petites dimensions, d'una sola nau i coberta amb teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. La porta és estructurada per una llinda monolítica i brancals de grans carreus, amb les cantonades motllurades. La llinda mostra gravats sobre la pedra un crismó i la data 1711. Al damunt mateix i sota el ràfec de la teulada s'obre una finestra de mig punt.
Davant la porta s'estén una mena de lliça, delimitada per un banc de pedra de poca alçada, amb lloses de pedra.

## Història

La capella de Sant Narcís fou construïda l'any 1711 pel rector Puig en una època de gran proliferació de petites capelles de masia en tot el municipi de Viver i Serrateix.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Narcís de Viver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Saint-Oradoux

«Saint-Oradoux» té aquests significats:
* Saint-Oradoux-De-Chirouze, comuna de França a la regió de Llemosí, al cantó de La Courtine
* Saint-Oradoux-Près-Crocq, comuna de França a la regió de Llemosí, al cantó de Crocq
# Sant Vicenç de Conill

Sant Vicenç és una església al nucli de Conill (Pujalt) a l'Anoia construïda els primers anys del segle xvii. L'església de Santa Maria és un edifici rectangular amb un petit campanar de torre en un dels extrems, sense cap característica especial. El sostre és a dues vessants. Hi ha una petita finestra damunt la porta.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Vicenç de Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Santa Bàrbara del Molí de Vent

L'oratori de Santa Bàrbara del Molí de Vent és una capella oratori del barri del Moli de Vent de la ciutat de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situada en el barri del Molí de Vent.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 175. Sant Pau». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ [ L'oratori de Santa Bàrbara en els ortofotomapes de l'IGN]
# Santa Bàrbara de Vilancòs

Santa Bàrbara de Vilancòs és una església d'origen romànic del poble de Vilancòs, pertanyent a l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, actualment dins del municipi de Sarroca de Bellera, del Pallars Jussà.
L'església de Santa Bàrbara de Vilancòs presenta unes característiques molt semblants a les de Sant Quiri de Sas. Amb prou feines es tenen notícies d'aquesta església.

## Bibliografia

* BOIX I POCIELLO, Jordi. "Sant Julià de Sentís", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Bàrbara de Vidrà

Santa Bàrbara de Vidrà és una església de Vidrà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella de planta quadrada i teulada de teula àrab a dues vessants. Té la porta d'accés a la cara sud i l'altar al nord, amb una petita finestra a ponent. El seu interior és encalcinat amb policromia d'escàs valor. S'hi accedeix a través de tres graons de pedra. El paviment interior és cairons, i en ells s'hi conserva una petita imatge de Santa Bàrbara. Els materials emprats són la pedra recoberta parcialment amb argamassa i la teula. Al llindar de la porta hi trobem un pedra treballada amb formes de torre, símbol de la santa. Damunt de l'esmentada llinda hi ha una petita finestra rodona, molt semblant a la que trobem a ponent.

## Història

La capella de Santa Bàrbara va ser construïda al segle xviii per la família del Cavaller de Vidrà. Des d'aquell moment no ha estat objecte de gaires reformes. És una mostra de la devoció mariana d'aquella centúria. No deixa de ser curiós el fet que aquesta capella dugui la mateixa invocació que la del castell de Montesquiu, edificada un segle abans. També és interessant veure com es repeteix la simbologia en ambdues capelles. Actualment la capella roman tancada tot l'any i la seva cura és a mans dels masovers del Cavaller.

## Referències

* 1 2 «Santa Bàrbara de Vidrà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Sant Julià Vell de Mosset

Sant Julià Vell de Mosset és l'antiga església parroquial, ara en ruïnes, del poble de Mosset, de la comuna del mateix nom, pertanyent a la comarca nord-catalana del Conflent.
És a la dreta de la Castellana, davant per davant, al sud-oest, de Santa Maria de Corbiac.

## Història

Sant Julià Vell, o el Vell (de fet, Sant Julià i Santa Basilissa Vell), era l'església parroquial del primitiu poble de Mosset, abans que aquest s'agrupés en el Vilar de Corts, el coster on es troba el Castell de Mosset. El trasllat es produí després del 1175, tot i que fins al segle xiv aquesta va continuar essent la seu de la parròquia del poble i terme de Mosset. En un document del 1362 es parlà de la capella nova de Sant Julià.

## L'edifici

Era una església romànica d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular. En queden dempeus una part de l'absis i un pany de la paret sud, a més d'una capella lateral, a migdia, coberta amb volta apuntada, que podria correspondre a una capella funerària dels senyors de Mosset. La nau tenia una amplada d'uns 7,3 metres, amb una llargària de 27; el gruix dels murs és d'1,5. L'església era construïda en un petit coster, i la part del nord estava assentada damunt d'un petit sòcol.
En el tram de paret, destaquen sobretot el fris de dents de serra sota la cornisa i dues mènsules a l'interior de la nau. El parament de la part conservada és de grans carreus de granit ben tallats i arrenglerats. Té molta semblança amb l'església de Sant Martí de Cortsaví. És sens dubte un exemplar del segle xii.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «97 - Mosset». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 85. Sant Julià Vell de Mosset». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Mosset». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Mosset: Sant Julià el Vell». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Julià Vell de Mosset en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Pere de la Donzell d'Urgell

Sant Pere de la Donzell d'Urgell és una església de la Donzell d'Urgell, al municipi d'Agramunt (Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església construïda a base de carreus regulars simètrics que formen un edifici rectangular amb una coberta apuntada i un campanar quadrangular de tres cossos a la dreta de l'edifici. Aquesta torre denota més d'una època de construcció, ja que el carruatge inferior és més auster i tosc que els dos cossos superiors. La seva portalada és el més destacable de l'església: porta allindanada amb pilastres adossades motllurades als dos costats i rematada per un frontó triangular escapçat amb la inscripció de la data de consagració de l'església: 1678. Al centre d'aquest frontó s'hi pot veure un nínxol en forma de petxina que no alberga cap escultura, és buida. Més amunt, al centre de la façana, un rosetó molt simple. El seu interior és de nau única coberta amb volta de canó. Als laterals hi ha dos capelletes cobertes amb volta d'aresta. L'altar és poligonal amb dues obertures estretes i allargassades.
La torre, que constitueix el campanar de l'església, denota més d'una època de construcció, ja que el carruatge inferior apareix més rústic que el pis corresponent a les campanes. Hi ha diverses constàncies que indiquen que el conjunt de l'església ha experimentat mutacions cronològiques.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de la Donzell d'Urgell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Sant Pere de la Goda

Sant Pere de la Goda és una església d'Argençola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau, porta amb arquivolta, campanar de paret de dos ulls (restaurat posteriorment al 1968). Sobre la porta, adovellada, hi ha una petita finestra en forma de creu. L'absis és rectangular amb una obertura de doble esqueixada.
Era sufragània de la parròquia de Fiol o Fillol, parròquia ja el 1109.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de la Goda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Sant Roc de Santa Pau

Sant Roc de Santa Pau és una església de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'antic hospital de Santa Pau va tenir una capella dedicada a Sant Roc i Sant Sebastià. A la llinda de la porta d'entrada hi ha una data: 1784, i la inscripció AVE MARIA, avui molt repicada, quasi il·legible. L'ajuntament avui hi guarda el carro que fa servir pels enterraments així com una part de l'arxiu municipal. El seu interior està molt deficient.
Part del darrere: Àrea circular de dos pisos. El superior no està cobert i presenta una barana molt decorada. L'inferior té el mateix tipus de barana però queda tallada per pilars que formen cinc arcs que li donen la forma circular. La part inferior està feta de pedres irregulars.

## Història

Dels pocs documents que s'han trobat referents a l'antic hospital de la vila de Santa Pau destaca un concili datat el 4 de juny de 1424. En ell es declara la necessitat de construir un nou hospital que reculli als pobres. Els signant, Arnau de Riera, ordena que es construeixi un hospital de nova planta, llunyà de la Vila Vella, i que s'hi recullin tots els "pobres de Crist". Aquest fou, sens dubte, l'origen de l'hospital de Santa Pau.
Però no se sap si la capella de Sant Sebastià i de Sant Roc és també de finals de segle xv o si la seva construcció és molt posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Roc de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Sant Roc de Sornàs

Sant Roc de Sornàs és una església situada al centre del nucli de població de Sornàs pertanyent a la parròquia d'Ordino, Principat d'Andorra, declarada Bé d'interès cultural. És una construcció senzilla sacra rural. Sant Roc de Sornàs data de l'any 1730, és de planta rectangular amb capçalera quadrangular i el campanar és d'espadanya amb un arc de mig punt adovellat.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb l'absis quadrangular que no apareix marcat a l'exterior. La coberta és de dos vessants i té el ràfec sobresortint per protegir la façana principal que està orientada al sud-oest, perpendicular al carener. A la façana principal es troba la porta d'entrada, flanquejada per dues finestres quadrangulars; la porta queda separada de les dues finestres per dues semicolumnes de fust llis; una mateixa llinda serveix per a la porta i les dues finestres, i hi ha gravada una inscripció en la qual només es llegeix el nom "Miquel Mas".
Per sobre de la porta hi ha una creu incisa i una petita finestra. El campanar és d'espadanya format per un arc de mig punt adovellat i s'alça per sobre del mur sud. A l'exterior tots els murs estan arrebossats amb morter de calç i ciment, i tenen alguns angles rebaixats per deixar més pas lliure al carrer.
A l'interior el mur oest té un contrafort, la nau es cobreix amb encavallades de fusta i l'absis està cobert amb volta de canó. Als peus de la nau hi ha un cor de fusta. L'altar està presidit per un quadre dedicat a Sant Roc.

## Referències

* ↑ «Església de Sant Roc de Sornàs». Visit Andorra [Consulta: 7 agost 2016].
* ↑ «Església de Sant Roc de Sornàs». Cultura. Govern d'Andorra [Consulta: 7 agost 2016].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Scottish Ale

La Scottish ale és el nom pel qual es defineix la cervesa elaborada a Escòcia. Històricament, a Escòcia era impossible de conrear llúpol que estigués mínimament bé; la necessitat d'importar llúpol i el clima fred d'Escòcia va produir una cervesa en què el malt era predominant, amb la fermentació del llevat més net que la cervesa anglesa.
Originalment, l'estil de les cerveses escoceses estava fet amb malt lleugerament marró, murta dels pantans en lloc de llúpol per a l'amargor. Després els elaboradors van usar més malt torrat i ordi sense maltejar per al color. La cervesa escocesa moderna té menys amargor, i un sabor més dolç o a vegades afruitat a causa del major ús del malt. Algunes poden tenir un gust lleugerament fumat.
Les subcategories són diferenciades basant-se en el vell preu per barril del segle xix (/- es llegeix com "shilling"):
* light 60/-
* heavy 70/-
* export 80/-
* wee heavy 90/-

## Exemples

* McEwan's Scotch Ale
* MacAndrew's Scotch Ale
* Traquir House Ale
* Auld Tartan Wee Heavy
* Samuel Adams Scotch Ale
* Bersaglier - Scottish Ale
# Santa Llogaia

«Santa Llogaia» té aquests significats:
* Santa Llogaia o Leocàdia de Toledo, noia de Toledo martiritzada durant les persecucions de Dioclecià venerada com a santa per diverses confessions cristianes
* Santa Llogaia d'Àlguema, municipi a la comarca de l'Alt Empordà
* Santa Llogaia de Bellpui, església al municipi de les Valls d'Aguilar
* Santa Llogaia d'Espot, església parroquial del poble d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà
* Santa Llogaia del Terri, entitat de població al municipi de Cornellà del Terri
* Habitatge al carrer Santa Llogaia, 40 (Figueres), edifici al número 40 del carrer Santa Llogaia del municipi de Figueres (Alt Empordà)
* Església de Santa Llogaia d'Àlguema, església parroquial al nucli de Santa Llogaia d'Àlguema (Alt Empordà)
# Santa Llestra i Sant Quilis

Santa Llestra i Sant Quilis, també anomenat senzillament Santa Llestra, és un municipi de l'Aragó, a la comarca de la Ribagorça.
La temperatura mitjana anual és de 12,3° i la precipitació anual, 800 mm.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Santa Liestra y San Quílez». Arxivat de l'original el 2016-06-07. [Consulta: 10 setembre 2016].

## Vegeu també

* La Pietat de Santa Llestra