OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau del Marqués de Miraflores

El Palau de Miraflores o del Marqués de Miraflores és un edifici al número 15 de la Carrera de San Jerónimo, molt proper al Congrés dels Diputats, a la vila de Madrid. L'edifici fou dissenyat per l'arquitecte Pedro de Ribera com a residència pel comte de Villapaterna. Fou construït entre el 1731 i el 1732. Després de la concessió del títol per part de Ferran VII de Marqués de Miraflores al comte de Villapaterna, el palau començà a denominar-se d'aquesta manera. El palau fou ampliat i remodelat el 1920 segons un projecte d'Eduardo Gambra y Sanz, amb el que del palau original tan sols es conserva la façana. Cap a l'any 1946, sent propietat de la companyia d'assegurances Atlantida, va experimentar de nou obres de restauració, sota el disseny de Joaquín Sainz de los Terreros. Declarat «monument historicoartístic nacional» per reial decret el 23 d'abril del 1976, també ha estat conegut amb el nom «edificio Atlantida». va ser adquirit en 1999 per la Mútua Madrileña i més endavant, cap a 2007, va passar a servir com a seu a Madrid de Casa Àsia.

## Notes

* 1 2 «Ficha Documental. Palacio de Miraflores». Biblioteca digital memoriademadrid.
* 1 2 Navascués Palacio, Pedro. «Antecedentes: Veinticinco años de arquitectura en Madrid (1900-1925)». A: El edificio de la Telefónica. Madrid: Espasa Calpe, 1984. ISBN 84-239-5275-X.
* ↑ «El viejo Palacio de Miraflores, restaurado». ABC [Madrid], 26-02-1946. Arxivat de l'original el 2018-10-08 [Consulta: 25 gener 2019].
* ↑ «Real Decreto 1220/1976, de 23 de abril, por el que se declara monumento histórico-artístico nacional el palacio de Miraflores, situado en la carrera de San Jerónimo, de Madrid.». BOE. Gobierno de España, 129, 29-05-1976, pàg. 10375-10376.
* ↑ «La Mutua compra el Palacio de Miraflores por 3.000 millones». ABC [Madrid], 07-04-1999.
* ↑ «Casa Asia pone piso en Madrid». El País, 16-06-2007.
# Don't Let It Show

Don't Let It Show (No deixis que l'ensenyi) és la cinquena cançó del disc I Robot de The Alan Parsons Project. El tema, que va ésser un dels singles del disc, va aconseguir la posició número 92 a la llista Billboard. La cançó té dues part molt diferenciades, la primera amb la veu de Dave Townsend i la segona totalment instrumental. El tema comença amb els dolços sons d'un orga tocat per Eric Woolfson i quan acaba la part més melòdica comença una part instrumental amb un ritme molt més marcat.

## Informació addicional

* Publicació: 1977
* Duració: 4:21
* Autor: Alan Parsons, Eric Woolfson
* Veus: Dave Townsend
* Productor: Alan Parsons
* Llista Billboard: #92
# Colibrí cua de fulla bota-rogenc

Ocreatus addae és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que rep en anglès el nom de "Rufous-booted racket-tail" (colibrí cua de fulla bota-rogenc).

## Hàbitat i distribució

Habita selva i boscos de les zones andines des del Perú central fins Bolívia.
# Iuhina de Myanmar

La iuhina de Myanmar (Yuhina humilis) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària, a les muntanyes del sud i est de Myanmar, incloent Tenasserim, i nord-oest de Tailàndia.

## Referències

* ↑ «Iuhina de Myanmar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Pedret (Girona)

Pedret és un raval de Girona, a la riba dreta de l'Onyar tot just abans de la confluència amb el Ter, enllà de l'antic portal de Santa Maria o de França. Des del segle xii s'hi trobava l'hospital de leprosos, que tradicionalment es construïa extramurs.

## Llocs d'interès

* Hospital de Sant Llàtzer
* Centre arqueològic i museístic de Pedret
* Mare de Déu del Pilar

## Referències

* 1 2 «0049664.xml Pedret (Girona)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Xunclà, Fèlix; Parés, Assumpció. «El barri de Pedret». Els barris de Girona. [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «El centre». Museu d'Arqueologia de Catalunya. [Consulta: 28 març 2020].
# Julia Platt

Julia Barlow Platt (San Francisco, 14 setembre 1857 – 1935) fou una embriòloga, política i alcaldessa estatunidenca.
Va obtenir el seu grau d'universitari de la Universitat de Vermont abans de traslladar-se a Cambridge per fer recerca al Harvard Annex el 1887. Durant la seva estada a Harvard, va desafiar les polítiques anti-coeducatives. El 1889, va deixar Harvard per rebre cursos i investiga a Woods Hole, Universitat de Clark, Universitat de Chicago, Bryn Mawr, la Universitat de Freiberg, el Naples Zoological Station, i la Universitat de Múnic. Va obtenir el seu doctorat a Friburg el 1898. Va investigar l'embriogènesi, en particular el desenvolupament del crani, tot estudiant taurons i salamandres. La seva major contribució al camp fou la demostració que cèl·lules de cresta neural formaven el cartílag de la mandíbula i la dentina de dent als embrions de Necturus maculosus, però la seva feina no va tenir el suport dels seus contemporanis. La seva afirmació anava en contra de la creença que només el mesoderma podia formar ossos i cartílags. La seva hipòtesi de l'origen de cresta neuronal de l'esquelet cranial només obtingué l'acceptació 50 anys més tard quan fou confirmada per Sven Hörstadius i Sven Sellman.
Incapaç d'obtenir un grau doctoral de Radcliffe o d'assegurar una posició universitària, va dir "si no puc obtenir la feina que desitj, llavors hauré d'agafar la següent millor" i llavors esdevingué activa en política, cosa que inclogué tomar una tanca per donar l'accés públic a la platja al Lover's Point a Pacific Grove, Califòrnia. El 1931, als 74 anys, es va convertir en alcaldessa de Pacific Grove, Califòrnia. Segons Steve Palumbi i Carolyn Sotka, la declaració d'una àrea marina protegida allà fou crucial a la recuperació de la llúdria marina.

## Publicacions

* (1890) The Anterior Head-Cavities of Acanthias (Preliminary Notice), Zool. Anz. 13: 239
* (1892) Fibres connecting the Central Nervous System and Chorda in Amphioxus, Anat. Anz. 7: 282-284
* (1893) Ectodermic Origin of the Cartilages of the Head, Anat. Anz. 8: 506-509
* (1894) Ontogenetische Differenzirung des Ektoderms in Necturus, Archiv mikr. Anat. 43: 911-966
* (1894) Ontogenetic Differentiations of the Ectoderm in Necturus Anat. Anz. 9: 51-56
* (1898) The development of the cartilaginous skull and of the branchial and hypoglossal musculature in Necturus, Morphol. Jahrb. 25: 377-464

## Referències

* ↑ Shubin, Neil,. The universe within : the deep history of the human body. First Vintage books edition. ISBN 978-0-307-47327-1.
* ↑ Zottoli, Steven J.; Seyfarth, Ernst-August Brain, Behavior and Evolution, 43, 2, 1994, pàg. 92–106. DOI: 10.1159/000113627. PMID: 8143146.
* ↑ , 31-05-2011.
* ↑ Palumbi, Stephen R. The Death and Life of Monterey Bay: A Story of Revival. Island Press, 2011, p. 224. ISBN 9781597269872.

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Julia Platt en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Pepita Roca

Josefa Roca Salvador, (València, 23 d'abril de 1897 – Barcelona, 24 d'octubre de 1956), coneguda com a Pepita Roca, fou una guitarrista valenciana, professora de guitarra de la Societat Coral El Micalet i del Conservatori de València.
Va rebre les primeres classes de guitarra als vuit anys sota la direcció de Joaquín García de la Rosa, i continuà després amb Francesc Tàrrega, de qui va rebre ensenyaments fins a l'any 1909, dies abans de la seua mort.
Pepita Roca procedia d'una família acomodada on eren freqüents les vetlades artístico-musicals, i en una d'eixes reunions celebrades en casa dels seus pares, en què tenien d'invitat d'honor el mestre Tàrrega, aquest feu un recital i després tocà la jove Pepita Roca, que entusiasmà Tàrrega fins al punt que la convertí en una deixebla destacada, oferint-li tota la seua tècnica.
Fou una virtuosa de la guitarra, extraordinària concertista, fent innombrables recitals, a més d'una important tasca docent. Des de l'any 1948 fou professora de guitarra de la Societat Coral El Micalet fins a l'inici del curs 1955-56, que la cridà el director del Conservatori de València, Manuel Palau, per ocupar la plaça de professora de guitarra del propi Conservatori.
L'any 1956 abandonà la docència en ser-li diagnosticada una malaltia greu, i per tractar-se-la es desplaçà a Barcelona per fer-se una intervenció quirúrgica, de la qual no es recuperà; moriria aquell mateix any. Del seus alumnes es feu càrrec una de les seues deixebles, Rosa Gil del Bosque.

## Referències

* ↑ «Pepita Roca». El Arte de Vivir el Flamenco. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Salas, Jorge. «Pepita Roca y Rosa Gil: elogio feminista de la guitarra» (en castellà). CuturPlaza, 28-02-2019. [Consulta: 20 març 2022].
* 1 2 3 4 5 «Pepita Roca». Càtedra de guitarra Rosa Gil. Arxivat de l'original el 2022-07-06. [Consulta: 20 març 2022].
* 1 2 Ramos Altamira, Ignacio. Historia de la guitarra y los guitarristas españoles. Alacant: Editorial Club Universitario. ISBN 978 -84-9948-208-8.
* ↑ Calabuig, Mara «Una vida por la música». Lasprovincias.es, 16-11-2008 [Consulta: 17 febrer 2015].
# Fußballclub Tirol Innsbruck

El Fußballclub Tirol Innsbruck fou un club de futbol austríac de la ciutat d'Innsbruck, al Tirol.

## Història

El FC Tirol Innsbruck es creà l'any 1993 després de la desaparició del FC Swarovski Tirol i de comprar la llicència a la Bundesliga al FC Wacker Innsbruck. Amb els entrenadors Kurt Jara i Joachim Löw guanyà les lligues dels anys 2000, 2001 i 2002. Aquest darrer any entrà en fallida i desaparegué.

## Palmarès

* 3 Lliga austríaca de futbol: 2000, 2001, 2002

## Entrenadors

* 1993-1994 Horst Köppel
* 1994-1994 Wolfgang Schwarz (interí)
* 1994-1995 Hans Krankl
* 1995-1997 Dietmar Constantini
* 1997-1997 Heinz Peischl (interí)
* 1997-1998 František Cipro
* 1999-2001 Kurt Jara
* 2001-2002 Joachim Löw
# Dúbrovka (Nóvgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Dubrovka».
Dúbrovka (en rus: Дубровка) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 34 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Jaciment de Mas Sureda

Mas Sureda és un jaciment probablement paleolític a l'aire lliure en uns turons situats al sud del Mas Sureda. El jaciment de Mas Sureda és al municipi de Cornellà del Terri a la comarca catalana del Pla de l'Estany. El Sr. Joan Abad, membre de l'Associació Arqueològica de Girona va localitzar en els turons de Mas Sureda nou ascles de diversos materials, un d'ells de sílex de suposada cronologia paleolítica. No s'ha pogut estudiar les restes trobades, es desconeix doncs si són d'origen antròpic o no.

## Enllaços externs

* https://egipci.cultura.gencat.cat
# Pavel Pazdírek

Pavel Pazdírek (Brno, 14 d'octubre de 1937) és un nedador txec, ja retirat, especialista en papallona, que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on fou novè en els 200 metres papallona del programa de natació.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en els els 200 metres papallona del Campionat d'Europa de natació de 1958 que es va disputar a Budapest i una de plata i una de bronze en els 4x100 metres estils i 200 papallona respectivament de les Universíades de Torí de 1959.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Pavel Pazdírek». [Consulta: 2 juliol 2021].
* ↑ «European Swimming Championships (Men)». [Consulta: 2 juliol 2021].
# Anobii

Anobii és un servei de xarxes socials dirigit als lectors. La seva pàgina web va ser publicada l'any 2006 per Greg Sung i el 2014 va ser adquirida per l'editorial Mondadori a partir d'una empresa ajudada per HMV Group, HarperCollins, Penguin i Random House.
Aquest servei permet a les persones catalogar els seus llibres i fer una valoració, revisió i discutir-los amb altres lectors. El servei està disponible a través del lloc web d'Anobii i de les aplicacions per a iOS i Android. Les aplicacions permeten a les persones escanejar llibres amb codis de barres i llegir comentaris tant de la comunitat com dels experts.
Anobii té lectors a més de 20 països, sent el més popular Itàlia.
El 2 de març de 2011, es va anunciar que, l'any 2010, Anobii havia estat adquirida per una empresa emergent britànica liderada per HMV Group i, amb el suport d'HarperCollins, Penguin i The Random House Group, la companyia estava treballant en una nova versió del lloc web amb la possibilitat per comprar tant llibre en físic com, especialment, llibres electrònics.
El 12 de juny de 2012, es va anunciar que HMV havia venut la seva participació a la companyia de supermercats britànica Sainsbury's per 1 £.
El gener de 2013, es va anunciar que la pàgina beta.anobii.com canviarà el seu nom a eBooks per Sainsbury's a partir del 20 de febrer de 2013, mentre que la web original Anobii.com continuarà existint com a xarxa social per als amants dels llibres.
El gener de 2014, Anobii Ltd va ser venuda a l'editor italià Arnoldo Mondadori Editore.
Subseqüentment, 29 de maig de 2019, Anobii Ltd va tornar a ser venuda, aquesta vegada al desenvolupador d'aplicacions mòbils italià i programador, Ovolab.
La paraula "Anobii" prové d'Anobium Punctatum, el nom llatí del cuc de llibre més comú.

## Referències

* ↑ Good News Arxivat March 4, 2011, a Wayback Machine., The Anobii Blog, March 2, 2011.
* ↑ , 12-06-2012 [Consulta: 12 juny 2012].
* ↑ «Sainsbury enters e-book market with Anobii buy». Reuters. [Consulta: 22 octubre 2012].
* ↑ «From 20th February 2013, this website will become eBooks by Sainsbury's». Anobii. Arxivat de l'original el 2013-07-02. [Consulta: 23 gener 2013].
* ↑ «Notice of transfer of business». Arxivat de l'original el 3 març 2014. [Consulta: 27 febrer 2014].
* ↑ «OVOLAB CRESCE CON L’ACQUISIZIONE DI ANOBII, IL SOCIAL NETWORK DEI LIBRI». Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 26 octubre 2022].
* ↑ About, The aNobii website, May 16, 2014.

## Enllaços externs

* Pao, Ming «Web 2.0 'Made in Hong Kong'». Ming Pao van, 09-07-2007 [Consulta: 31 octubre 2007]. Arxivat 2007-11-21 a Wayback Machine.
* «Virtual Bookshelf in Hong Kong Impresses Bookworms of the Whole World». Hong Kong Economic Times, 27-06-2007.
* «Shelf absorbed». South China Morning Post, 02-08-2007, p. CITY5.
# Pepita Tudó

Josefa Petra Francisca de Paula de Tudó i Catalán, coneguda com a Pepita Tudó o Josefina Tudó, va ser una dama espanyola que va ascedir a la noblesa arran de la seua relació amorosa amb Manuel Godoy. Va ostentar els títols de comtessa de Castillofiel i de vescomtessa de Rocafuerte.
Josefa Petra Francisca de Paula de Tudó i Catalán, òrfena de l'oficial artiller català Antoni Tudó i Alemany, governador del Real Sitio del Buen Retiro, va viure des dels 16 anys, en companyia de sa mare Catalina i les seues germanes Magdalena i Socorro a la casa de Manuel Godoy, a qui havia acudit sa mare reclamant els pagaments endarrerits de viudetat. Va fer-se amant de Manuel Godoy al voltant de l'any 1800, però la reina va obligar Godoy a casar-se amb la princesa Maria Teresa de Borbó i Vallabriga, matrimoni que d'altra banda era molt favorable a Godoy en els vessants social i econòmic. L'any 1828, en morir la seua muller, Godoy va casar-se amb Pepita Tudó, tot i que es considera que uns anys abans havien celebrat un matrimoni secret. L'any 1805 havia nascut el primer fill d'ambdós, Manuel, i el 1807 llur segon fill, Luis.
El 1807, a instàncies de l'influent Godoy, Carles IV va concedir a Josefina Tudó els títols de comtessa de Castillofiel i vescomtessa de Rocafuerte.
L'escriptor Ceferino Palencia va escriure'n la biografia novel·lada Pepita Tudó. Hi ha altíssimes probabilitats que siga Pepita Tudó la dona retratada per Francisco de Goya als cèlebres quadres La maja vestida i La maja desnuda.

## Referències

* ↑ The Clothed Maja Arxivat 2015-10-13 a Wayback Machine. Museo del Prado
# Jaciment de l'Hostal

L'Hostal és un jaciment arqueològic al terme municipal del Cervià de les Garrigues a la província de Lleida. Té dues etapes registrades: el període del paleolític mitjà i l'època del neolític, Aquest jaciment es localitza a l'aire lliure, en uns terrenys agrícoles a la vall del riu Set, conreats amb ametllers, cereals i arbres fruiters.
El jaciment de l'Hostal va ser descobert l'any 2003 durant la prospecció arqueològica dirigida per Anna Colet Marcé i realitzada a causa del Pla Espacial Urbanístic del Sòl (PEURS) per a l'establiment d'un sistema de regadiu del Canal Segarra-Garrigues presentat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. L'objectiu d'aquesta prospecció fou determinar l'afectació d'aquest projecte sobre el patrimoni arqueològic i paleontològic, i va ser realitzada per membres del Grup d'Investigació Prehistòrica (GIP) de la Universitat de Lleida per encàrrec de l'empresa Regs de Catalunya SA (REGSA). El traçat del canal neix a l'embassament del Rialb, terme municipal d'Oliola, i afecta a 17 municipis de 4 comarques diferents fins que no arriba a l'embassament de l'Albagés. Les obres d'aquest projecte varen donar a llum a tota una sèrie jaciments fins aleshores desconeguts.

## Troballes arqueològiques

En la zona que delimita aquest jaciment s'hi va trobar un conjunt de materials format per una ascla i un nòdul de sílex. Els materials d'aquesta zona presenten superfícies corticals de manera abundant, i estan força patinats i rodats, el conjunt és poc significatiu a l'hora d'extreure'n interpretacions.
La tipologia del material lític trobat així com l'absència de material ceràmic permeten proposar la hipòtesi que la cronologia del jaciment es pugui establir entre el paleolític mitjà i el neolític. Tampoc es trobaren estructures associades a aquestes restes materials. Aquest jaciment es troba en una zona on la prospecció ha permès documentar gran quantitat de vestigis d'època prehistòrica que constava de restes lítiques tallades, però que quedà totalment afectada per la construcció de l'embassament, acabat l'any 2013.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya». [Consulta: 21 abril 2015].

## Bibliografia

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya. https://egipci.cultura.gencat.cat
# Palau del Marquès de Llo (Sant Pere de Riudebitlles)

El Palau del Marquès de Llo (sovint escrit Llió o Lió) és un edifici catalogat com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un gran casal gòtic fortificat, a tocar l'església de Sant Pere de Riudebitlles (Alt Penedès), obra dels segles xiii-xiv.
La seva planta és rectangular i té merlets esglaonats a la part superior dels murs de tancament perimetrals. La façana mostra dues sèries de quatre finestrals, bipartits els de dalt i tripartitsels de baix per finestres i elegants columnes; una portalada senyora i majestuosa, sota l'escut de pedra de la casa de Llo; i una volta, a la part posterior, ampla i llarga, acaba de donar fesomia típica i aristocràtica a la construcció.

## Vegeu també

* Can Móra (Badalona)
* Palau del Marquès de Llo

## Referències

* ↑ «marquesat de Llo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Palau del Marquès de Llió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Alopècia androgènica

L'alopècia androgènica o alopècia androgenètica és la caiguda del cabell que afecta principalment la part superior i la part frontal del cuir cabellut. En l'alopècia androgènica amb patró masculí, la caiguda del cabell sovint es presenta amb un retrocés de la línia de cabell del front, una pèrdua de cabell a la corona (vèrtex) del cuir cabellut o una combinació de tots dos, mentre que en l'alopècia androgènica amb patró femení, normalment es presenta com un aprimament del cabell.
Es creu que la pèrdua de cabell amb patrons masculins es deu a una combinació de genètica i l'hormona masculina dihidrotestosterona. La causa de la caiguda del cabell amb patrons femenins encara no està clara.
La gestió pot incloure simplement acceptar el trastorn. En cas contrari, els tractaments poden incloure minoxidil, finasterida o cirurgia de trasplantament de cabell. L'evidència de finasterida en les dones és pobra i pot provocar defectes congènits si es pren durant l'embaràs.
L'alopècia androgènica a l'edat de 50 anys afecta aproximadament la meitat dels homes i una quarta part de les dones. És la causa més freqüent d'alopècia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Vary JC, Jr «Selected Disorders of Skin Appendages--Acne, Alopecia, Hyperhidrosis». The Medical Clinics of North America, 99, 6, 01-11-2015, pàg. 1195–1211. DOI: 10.1016/j.mcna.2015.07.003. PMID: 26476248.
# Pere Mercader i Terrades

Pere Mercader i Terrades (Cassà de la Selva, 20 d'agost del 1916 - 24 de desembre del 1971) fou un compositor català.
Fou fill del compositor Pere Mercader i Andreu. Estudià música amb mossèn Gabriel Garcia, Frank Marshall i Ramon Serrat i Fajula. Compongué una quarantena de sardanes, sarsueles, música per a l'orquestra i piano.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Gardelegi

Gardelegi/Gardélegui és un poble i concejo pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 69 habitants en (2007). Forma part de la Zona Rural Sud-oest de Vitòria. Es troba a 572 msnm a la dreta del rierol Zapardiel, un petit afluent del riu Zadorra. Se situa a 3,5 km al sud de Vitòria, al costat de la carretera A-2124 que comunica Vitòria amb el Comtat de Treviño a través del Port de Vitòria i del vessant nord de les Muntanyes de Vitòria. A 1,5 kilòmetres del seu terme se situa l'abocador municipal de Vitòria, conegut com a Abocador de Gardelegi.
Encara que no forma part de l'entramat urbà de Vitòria entra dins dels plans d'expansió de la ciutat amb la construcció de 2.210 habitatges entre els pobles de Gardelegi i Aretxabaleta, que canviaran completament la fisonomia d'ambdues localitats.

## Història

El poble és esmentat per primer cop el 1025 en el Cartulari de San Millán amb el nom de Gardellihi. Va ser incorporada a la jurisdicció de la vila de Vitòria en 1258, cedida pel rei Alfons X el Savi, per la qual cosa és un dels llogarets vells de Vitòria. Al llarg de la seva història s'ha anomenat també Gardeley o Gardeligui.

## Etimologia

Es creu que el seu nom significa Casa de Gardele, ja que -egi és un sufix que en basc significa casa de i sol aparèixer unit habitualment a noms propis. Gardele és un nom basc que es troba registrat en documents navarresos de l'edat mitjana.

## Enllaços externs

* Gardelegi a Enciclopèdia Auñamendi
# Constantí I, príncep d'Armènia

Constantí I —Gosdantin I en armeni: Կոստանդին Ա— (vers 1060- 24 de gener de 1102) fou príncep del Regne Armeni de Cilícia, de la dinastia rubènida. Va succeir com a sobirà al seu pare Rupen I el 1095.
Al començament del seu regnat es va apoderar de la fortalesa romana d'Orient de Vahka (l'actual Feke), al nord de Sis, a l'Antitaure, a la vora de la part superior del riu Seyhan, un bastió sòlid on va establir la seva residència. Quan van arribar els croats els va donar provisions i altres ajuts i va rebre dels caps croats els títols de comte i baró.
Va tenir quatre fills: Beatriu (que es va casar amb Joscelí de Courtenay (que després fou comte d'Edessa), Toros I (el successor), Lleó I (successor de Toros) i una noia de nom desconegut que es va casar amb Gabriel, el senyor armeni de Melitene.
| Precedit per: Rupen I | Regne Armeni de Cilícia 1095-1102 | Succeït per: Toros I |