OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thomas Bach

Thomas Bach (Würzburg, República Federal Alemanya 1953) és un exesgrimista i medallista olímpic alemany, i actual president del Comitè Olímpic Internacional.
Va néixer el 29 de desembre de 1953 a la ciutat de Würzburg, població situada a l'estat de Baviera, que en aquells moments formava part de la República Federal Alemanya (RFA) i que avui dia forma part d'Alemanya.
Especialista en floret, va participar als 22 anys als Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 celebrats a Mont-real (Canadà), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova de floret per equips.
El 9 de maig de 2013 Bach anuncià la seva candidatura per esdevenir president del Comitè Olímpic Internacional (COI). El 10 de setembre d'aquell any fou elegit president en la 125a Sessió del COI celebrada a Buenos Aires (Argentina) per a un mandat de vuit anys, renovable quatre més, per davant de:
Elecció del 9è President de l'IOC :
| Candidat | Ronda 1 | Desempat | Ronda 2 |
| Thomas Bach | 43 | — | 49 |
| Richard Carrión | 23 | — | 29 |
| Ng Ser Miang | 6 | 56 | 6 |
| Denis Oswald | 7 | — | 5 |
| Serguei Bubka | 8 | — | 4 |
| Wu Ching-kuo | 6 | 36 | — |

## Referències

* ↑ (català) L'alemany Thomas Bach, escollit nou president del COI
* ↑ (anglès) «Thomas Bach elected new IOC President». Olympic.org. [Consulta: 10 setembre 2013].
# Pericoma hakkariae

Pericoma hakkariae és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Turquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Mind the gap

Mind the gap (literalment, compte amb el buit) és una expressió utilitzada al metro de Londres (Regne Unit) des 1969 per avisar els passatgers de l'existència d'un buit entre l'andana i el vagó del tren a l'hora d'entrar o sortir-ne. Amb el temps s'ha convertit en un símbol del transport de Londres i en un element turístic més de la ciutat, i s'ha estès als serveis de transport suburbà d'altres ciutats com Toronto, Hong Kong, Seattle o Nova York.

## Origen de la frase

Va ser encunyada cap al 1968 per emetre un avís per megafonia davant la ineficàcia de l'avís de conductors i assistents de les estacions als passatgers. Com que la memòria digital era costosa, el metro de Londres va haver de triar una frase curta i concisa, que a més es pogués escriure a les parets i al terra de les andanes.
L'equip de so va ser subministrat per AEG Telefunken. L'enginyer de so Peter Lodge, juntament amb un enginyer escocès de Telefunken, va registrar les frases Mind the gap i Stand clear of the doors please, però l'actor que va llegir les frases va registrar la gravació, per la qual cosa es van haver de tornar a gravar posteriorment per evitar els costos dels royalties.
No obstant això, la gravació de Lodge se segueix utilitzant en algunes estacions, mentre que en altres utilitzen noves gravacions. Una va ser registrada per l'artista Emma Clarke i altres, a la Piccadilly Line, per Tim Bentinck.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 10 maig 2011].

## Enllaços externs

* Emma Clarke with donem of her LU announcements
* Emma Clarke with spoof LU announcementsArxivat 2012-06-24 a Wayback Machine.
* "Mind the Gap" film
* "Daily Telegraph" article by Sandi Toksvig which Mentions "Mind the Gap" Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.. Consultat al setembre de 2007
# Pedro Rodríguez Marín

Pedro M. Rodríguez Marín (València, 23 d'abril de 1965) és un artista faller que ha desenvolupat majoritàriament la seua trajectòria professional com a creador de falles infantils. Tot i això, la seua carrera artística va iniciar-se a la realització de falles grans a obradors com el de Latorre i Sanz.
En la seua producció trobem més de 20 obres per a la secció especial infantil de les Falles de València plantades per a les comissions Plaça de la Mercè, Regne de València-Duc de Calàbria, Plaça del Pilar i Ceramista Rosa-J.M. Mortes Lerma. Des de l'any 2014 l'artista aposta per l'experimentació i la reflexió amb les seues obres per a la comissió Vall de Laguar-Pare Ferris.
Pedro Rodríguez compta amb tres Ninot indultats infantils aconseguits els anys 2009, 2011 i 2013 amb Regne de València-Duc de Calàbria destacant les tres figures pel seu compromís social dedicades a la solidaritat, a Vicente Ferrer i a la situació dels xiquets del Sàhara Occidental.
En 2014 participa a l'exposició i subhasta solidària "L'aventura de les Falles" organitzada per la comissió Regne de València-Duc de Calàbria al Centre Cultural la Beneficència.

## Referències

* ↑ «Pedro M. Rodríguez Marín» (en castellà). Gremi d'Artistes Fallers. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ SERRA, Xavier «Pedro Rodríguez, per casualitat». Llibret A.C. Falla El Mocador 2014, 17-02-2014.
* ↑ «Pedro Rodríguez. Una trajectòria d'especial». Comissió fallera Plaça la Mercè, 31-01-2013. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «Cosas que no pensabas que verías en una falla» (en castellà). El Mundo, 12-03-2014. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «Las fallas que no hay que perderse este año» (en castellà). Las Provincias, 27-02-2019. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «Vicente Ferrer arrasa como ninot indultat infantil de las Fallas 2011» (en castellà). Las Provincias, 15-03-2011. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «El 'ninot indultat' es de Na Jordana» (en castellà). El Mundo, 15-03-2013. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «L'Aventura de les Falles». Centre Museístic La Beneficència. [Consulta: 22 octubre 2019].

## Enllaços externs

* «Pedro M. Rodríguez» (en castellà). BDFallas. [Consulta: 21 març 2020].
* «Pedro M. Rodríguez» (en castellà). Cendra Digital. [Consulta: 21 març 2020].
# Pedro Neves

Pedro Neves (Vila Franca de Xira, 29 de setembre de 1978) és un polític portuguès.

## Trajectòria

Nascut el 1978 al municipi Vila Franca de Xira del districte de Lisboa, el 2015 va decidir mudar-se a les Açores. Va treballar 13 anys com a director logístic i després com a consultor de negocis.
Milita al partit Persones-Animals-Natura des del 2014, tot i que ja li donava suport el 2011 per la seva «passió per les causes ambientals, animals i ciutadanes». Es el seu portaveu a les Açores d'ençà del 2016. També li va fer d'assessor polític i de comunicació entre el 2017 i el 2020.
Va ser elegit diputat a l'Assemblea Legislativa de les Açores en les eleccions legislatives de 2020. Es va convertir en el primer membre del partit PAN a obtenir aquest càrrec.

## Ideologia política

Advoca per un reforç de l'autonomia sostingut per quatre fonaments: la mar, la sobirania alimentària, la independència energètica i la defensa. Per això, ha proposat la creació d'un cos de policia regional per la «falta de seguretat» que hi ha a l'arxipèlag; també la instauració d'una Secretaria Regional del Medi Ambient i Alteracions Climàtiques i d'una Direcció Regional de Protecció i Benestar Animal.
Segons ell, la majoria absoluta del Partit Socialista a l'Assemblea Legislativa de les Açores d'abans del 2020 «estrangulava la democràcia i la sostenibilitat de la regió».

## Vida personal

Resideix a l'Illa de São Miguel, particularment al municipi Ribeira Grande. És vegà i en el temps de lleure practica surf i meditació.

## Referències

* ↑ «Deputado Pedro Neves» (en portuguès). Assemblea Legislativa de les Açores. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «O país e muito mundo cabem nas listas para as regionais» (en portuguès). Jornal Açores 9, 18-10-2020. Arxivat de l'original el 28 octubre 2020. [Consulta: 8 abril 2023].
* 1 2 «Pessoas Candidatas – PAN/Açores» (en portuguès). Persones-Animals-Natura. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «Pedro Neves lidera lista do PAN por São Miguel nas eleições regionais» (en portuguès). Notícias ao Minuto, 04-06-2016. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ Garcia, Susana. «PAN Açores – “O nosso objetivo é ter uma política de proximidade”, salienta Pedro Neves» (en portuguès). Tribuna das Ilhas, 29-06-2018. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2023. [Consulta: 8 abril 2023].
* 1 2 «Autárquicas/Ponta Delgada: Para Pedro Neves, as causas distinguem a sua candidatura» (en portuguès). Diário de Notícias, 11-09-2017. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «A arte de orçamentar» (en portuguès). Persones-Animals-Natura, 30-10-2022. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «PAN elege deputado pela primeira vez» (en portuguès). Açoriano Oriental, 25-10-2020. [Consulta: 8 abril 2023].
* 1 2 «Açores: PAN apresenta candidaturas em sete círculos eleitorais» (en portuguès). Notícias ao Minuto, 10-09-2020. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ «PAN/Açores apresenta a lista para as Eleições Legislativas» (en portuguès). Persones-Animals-Natura, 25-07-2019. [Consulta: 8 abril 2023].
# Musaranya bicolor

La musaranya bicolor (Crocidura leucodon) és una espècie de mamífer de la família de les musaranyes que viu a Europa, l'Iran, l'Iraq, Israel, Palestina, l'Azerbaidjan, el Líban, Síria i Turquia.

## Referències

* ↑ Lay, D. M., 1967. A study of the mammals of Iran, resulting from the Street Expedition of 1962-1963. Fieldiana Zoology 54: 1-282.
* ↑ Schönbrodt, G., Hutterer, R., Kryštufek, B., Yigit, N., Mitsainas, G.; Palomo, L. (2021). "Crocidura leucodon (amended version of 2016 assessment)." 2021 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2021. [Consulta: 4 abril 2023]
# Pedro Roldán

Pedro Roldán y Nieva (?, 1624 - Sevilla, 1699) fou un escultor destacat del barroc andalús i espanyol. Pare de l'escultora Luisa Roldán, La Roldana.

## Biografia

Durant diverses dècades d'aquest segle es va considerar que era natural d'Antequera (Màlaga) o d'Orce (Granada). Gallego i Burín va publicar el 1925 la partida matrimonial de Roldán amb Teresa de Jesús Ortega i Villavicencio, que el seu casament es va celebrar a l'església de Sant Nicolau de Granada l'1 d'octubre de 1642. Segons aquest autor, Roldán era natural d'Antequera.
Heliodoro Sancho Corbacho (1950), va publicar l'expedient matrimonial incoat per descendents de Roldán, en el qual consta la declaració del mateix artista que manifesta ser natural de Orce, on vivia amb els seus pares. Es forma a Granada amb Alonso de Mena i l'any 1646 obre el seu propi taller a Sevilla. Un escultor vinculat estretament amb l'obra d'altres artistes com Murillo i Valdés Leal, mestre de mestres.
De formació naturalista, les seves talles evolucionen cap a un major barroquisme, amb un estil personal tan elegant com lliure de formes.
Mort a Sevilla, fou enterrat a l'església de San Marcos d'aquesta ciutat.

## Obres més destacades

* Part escultòrica del retaule de l'església de Santa Anna de Montilla
* Retaule El descendiment de les Vizcaínas (Església del Sagrari, a Sevilla).
* Retaule del Soterrament de Crist de l'Hospital de la Caritat de Sevilla.
* Escultures dels Quatre Evangelistes, els Quatre Doctors de l'Església i Sant Ferran per a la façana de la Catedral de Jaén.

## Referències

* ↑ «Pedro Roldán». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# France 4

France 4 és una cadena de televisió de servei públic francès pertanyent a France Télévisions. La seua oferta és de caràcter general enfocada a un públic juvenil i la cobertura d'esdeveniments i espectacles, i solament està disponible en obert a través de la televisió digital terrestre.

## Història

El canal sorgeix el 24 de juny de 1996 com un temàtic que alimentara l'oferta del nou operador de satèl·lit TPS, del qual France Télévision era accionista. Així sorgí "Festival", un nou canal que s'encarregaria de programar pel·lícules de prestigi i grans sagues cinematogràfiques.
En l'any 2001 el govern socialista de Lionel Jospin sol·licità al president de France Télévisions iniciar un projecte de canals a través de la nova tecnologia de la televisió digital terrestre, al que es respongué amb un projecte de tres canals: France 1 (informació contínua), France 4 (dedicada a les regions franceses) i France 6 (re-emissions de France 2 i France 3 en diferents horaris). No obstant això, el canvi de govern i un reajustament en el pressupost variaren el projecte, passant a ser conformat per France 5 durant les 24 hores (El canal Arte aniria a part) i el canal del Parlament francès.
France Télévisions canvie d'opinió per a afegir un nou canal, que a causa de la falta de pressupost sorgiria a partir de Festival, encarregant per a això una nova graella i identitat corporativa. En 2002 el Consell Audiovisual francès autoritza la presència de Festival en la TDT, i la graella proposada es basaria en espectacles i esdeveniments, esport, ficció, cinema i sèries, convertint així al canal en una oferta mini-generalista. France 4 naixeria com a tal a l'abril de 2005.

## Programació

France 4 posseeix una oferta de caràcter mini-generalista. En els estatuts de France Télévisions es reserva al canal la cobertura d'esdeveniments culturals, artístics i espectacles. Dins de la seua programació té presència l'oferta esportiva, enfocada a diversos esdeveniments i campionats internacionals com Roland Garros, competicions futbolístiques franceses, la NFL o Mundials de judo o rugbi. Està enfocada a un públic juvenil, pel que també ofereix sèries internacionals (moltes d'elles dels Estats Units).
El canal és dirigit per France Télévisions (89%) i ARTE (11%).

## Vegeu també

* Televisió a Europa

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de France 4
# Pere Totosaus

Pere Totosaus Figueras (Reus, 1887 - 1963) va ser un comerciant i polític català.
Estudià arquitectura a Barcelona, però per una discussió amb un professor de l'Escola, no va aconseguir el títol, que revalidà després a París. Al no ser vàlid el títol a l'estat espanyol, no va exercir mai d'arquitecte, tot i que donava opinions a alguns companys d'aquesta professió. Militant catalanista des de la seva joventut i teòric nacionalista de gran prestigi a la seva ciutat, va ser una de les figures del noucentisme reusenc junt amb Joaquim Santasusagna i Josep Iglésies. Tenia una gran cultura artística, i va ser president de la secció d'art del Centre de Lectura els anys 1932-1934, i elegit president d'aquesta entitat el 1933, càrrec del qual es retirà després de dimitir. Durant la guerra civil va ser perseguit per la FAI per les seves idees conservadores, tot i que era nacionalista català radical, i li van confiscar el mas, un mas que va dissenyar l'arquitecte Pere Caselles, li van saquejar el domicili i li van destruir la seva biblioteca. A partir del 1940 va participar activament a la vida social i cultural de la ciutat. Va ser membre actiu del grup d'escriptors i intel·lectuals de postguerra reusencs, encapçalat per Joaquim Santasusagna i format pels germans Ernest i Ferran Casajuana, Rafael Vilà Barnils, Josep Iglésies, el doctor Barrufet, Jaume Sabater Vallès, Josep i Teresa Miquel, Xavier Amorós, Josep Maria Arnavat, i d'altres components del grup noucentista reusenc que havia sobreviscut a la guerra civil. Administrava la merceria familiar, que portaven les seves germanes.

## Referències

* 1 2 Amorós, Xavier. "Els noucentistes reusencs que he conegut" A: El noucentisme a Reus: ideologia i literatura. Reus: Centre de Lectura, 2002. Pàg. 21-22. ISBN 848787343X
* ↑ Amorós, Xavier. "Temps estranys I" A: Obra completa III. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg. 506. ISBN 9788489688353
# Meistratzheim

Meistratzheim (en alsacià Maisterze) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.302 habitants.
Forma part del cantó d'Obernai, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Pays de Sainte-Odile.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.044 | 1.072 | 1.066 | 1.265 | 1.230 | 1.302 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Weber | |
# Negre (escriptor)

* Per a altres significats, vegeu «Negre (desambiguació)».
Un negre, o negre literari, és un escriptor professional el qual es contracta per escriure autobiografies, contes, articles, novel·les o altres obres en nom d'una altra persona. Sovint, rep crèdits com a col·laborador. És molt comú que polítics, actors i celebritats els contractin per escriure la història de la seva vida o redactar articles en revistes.
En el món del còmic és normal que autors consagrats recorrin a altres dibuixants perquè imitin el seu estil i facin part o la totalitat de les historietes per després publicar les pàgines amb el seu nom. També es dona el cas que l'editorial cerca d'altres autors perquè continuïn amb els personatges perquè es vol modificar els originals, augmentar la producció o s'ha trencat per algun motiu la relació amb el dibuixant original. Aquests autors a l'ombra són sempre anomenats negres. Molts dels dibuixants de còmic famosos avui en dia van començar sent els negres d'altres autors. També és habitual el terme clon, ja que el negre clona l'estil del dibuixant imitat. La negresse francesa Sophie Blandinières ha declarat: « j'assume totalement le terme de "nègre" et je le revendique »

## El negre al cinema

Dues pel·lícules recents han abordat de forma central aquest tema:
* Roman de gare (França, 2006), dirigida per Claude Lelouch, que apareix en els crèdits amb el pseudònim Hervé Picard.
* L'escriptor (França/Alemanya/Gran Bretanya, 2010), dirigida per Roman Polanski va guanyar el premi a la millor pel·lícula europea.
Dins de l'àmbit de la televisió, la sèrie de televisió catalana Plats bruts explica en el capítol Tinc talent que el personatge del Lopes (Jordi Sànchez) fa de negre del conegut escriptor Quim Monzó escrivint-li un llibre de quinze contes.

## Referències

* ↑ M.B. «Quand les « nègres » sortent de l’ombre» (en francès). Le Républicain Lorraine, 09-11-2016. «« j’assume totalement le terme de "nègre" et je le revendique, peut-être par provocation », clame Sophie Blandinières»
Viccionari
# Campbon

Campbon (en bretó Kambon) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.379 habitants. Limita amb La Chapelle-Launay, Savenay, Bouvron, Quilly, Sainte-Anne-sur-Brivet, Pontchâteau i Prinquiau.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.488 | 2.569 | 2.666 | 2.747 | 2.918 | 2.897 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | François Allain | |
| 2008- | Jean-Pierre Maisonneuve | |

## Personatges il·lustres

* Jean Rouaud (1952-) escriptor, Premi Goncourt de 1990.
# Pere de Rocabertí i Desfar

Pere de Rocabertí i Desfar fou canonge i més tard bisbe de Girona durant el període 1318-1324. Era fill del vescomte de Rocabertí Dalmau VI de Rocabertí i d'Ermessenda Desfar, baronessa de Navata i Calabuig i germà de l'arquebisbe de Tarragona, Guillem de Rocabertí (1309-1315). Està enterrat en una de les capelles laterals de la catedral de Girona en un bell sepulcre decorat amb les armes dels Rocabertí que conserven el color.
# France Industrie

France Industrie, és la principal organització representativa de les empreses manufactureres franceses, agrupant de forma voluntària a unes 71 empreses. L'associació es va crear l'any 2018 i està presidida per Alexandre Saubot.

## Presidents de Confindustria

* 2018 - 2020 Philippe Varin
* 2020 - ? Alexandre Saubot

## Referències

* ↑ «France industrie en appelle à l'Etat pour la relance économique», 09-07-2020.
* ↑ France Industrie parlera au nom de toute l'industrie, 2 octubre 2017.
* ↑ «Alexandre Saubot, un négociateur à la tête de France industrie», 28-11-2020.
# Threadgoldita

La threadgoldita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom d'Ian Malcolm Threadgold (1929-1990), mineralogista de la Universitat de Sydney, Austràlia, qui el 1960 va descriure un mineral sense nom amb una estructura molt similar.

## Característiques

La threadgoldita és un fosfat de fórmula química Al(UO₂)₂(PO₄)₂(OH)·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1978. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la threadgoldita pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a la pegmatita de Kobokobo, situada al territori de Shabunda (Kivu Sud, República Democràtica del Congo). També ha estat descrita a Itàlia, Austràlia i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Threadgoldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 febrer 2022].
# Llorenç Fluxà

Llorenç Fluxà és el nom dels següents personatges:
* Llorenç Fluxà Figuerola (1906 - 1993), empresari mallorquí.
* Llorenç Fluxà Rosselló (1949), empresari mallorquí, fill de l'anterior.
# Persecució cristiana dels pagans sota Teodosi I

La mal anomenada persecució cristiana del paganisme sota Teodosi I fa referència al conjunt d'edictes que l'emperador Teodosi I va publicar juntament amb els seus companys Flavi Gracià i Valentinià II, i després amb els seus fills Flavi Honori i Arcadi, continuant amb els esforços iniciats ja en temps de la República Romana d'acabar amb certes pràctiques i rituals, considerats tant per cristians com per grecoromans (Porfiri i Filòstrat el Jove ja havien mostrat la seva repulsa als sacrificis i el repudi a les ciutats que eren conegudes per ser on es duien a terme), com salvatges i avorribles. Es troben recollits al Codex Theodosianus.
Aquell que prohibeix els sacrificis diaris i nocturns, com si fos un disgust i un sacrilegi, se submergís en el consell del desconegut, quedaria el mateix sotmès a la proscripció. Edicte publicat per Graciano, Valentiniano II i Teodosi I per al prefecte del pretori Floro amb la intenció de castigar aquell que fos injust amb els pagans i practiqués arts fosques.
Decretem, per autoritat del consell públic, que la casa abans dedicada a la congregació, i ara també comuna al poble, sempre estarà oberta, i no permetrem que l'oracle manipuli aquest assumpte sigil·losament. Perquè la vostra experiència, havent observat tota la solemnitat dels vots, pugui per la nostra autoritat permetre que el temple s'obri de manera que l'oracle no cregui que en aquesta ocasió es permet l'accés a l'ús dels sacrificis prohibits.
No fos cas que algun mortal s'atreveixi a fer així un sacrifici, perquè per inspecció del fetge i auguris externs rebi la vana esperança d'una promesa, o, el que és pitjor, conegui el futur sota una consulta execrable. Perquè aquells que han intentat explorar la veritat de les coses presents i futures seran amenaçats amb una tortura més amarga.
Que ningú surti en públic, ni discuteixi religió, ni negociï, ni transmeti cap pla. i si algú d'ara endavant creu que anirà contra aquesta llei per una empresa greu i reprensible, o s'atreveix a insistir en una moció de perseverança perniciosa, serà restringit per un càstig competent i una execució digna. Edicte local en una zona rebel.
Serà castigat com a còmplice aquell que vegi produir-se un mal art o pla i no ho denunciï. Per Valentiniano II i Teodosi I.
Serà castigat el qui sacrifiqui un innocent i el pecador que s'agenolli davant d'una imatge per expiar els seus pecats, no se li expiaran. A més, l'home que hagi fet una art fosca i es vulgui expiar en un temple, haurà de pagar 15 lliures d'or de manera immediata.
Ningú de cap mena, de cap rang, ni col·locat al poder, ni honrat, ni poderós per la sort del seu naixement, ni nascut en una casta inferior, enlloc llunyà, en cap ciutat, ha de matar una víctima innocent amb arma ritual i cremar casa seva. Per Teodosi I, Arcadi i Honori.