OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saulnières (Ille i Vilaine)

Saulnières (en bretó Saoner) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 661 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 503 | 503 | 466 | 531 | 558 | 581 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | François Pilard | |
# Sant Pere de Tellet

Sant Pere de Tellet, actualment Sant Valentí és l'església parroquial romànica del terme comunal rossellonès de Tellet, a la Catalunya del Nord.
És situada al sector nord del terme, en el poble que fa de cap de la comuna.

## Història

El 22 d'abril del 876, Anna, filla d'Alaric, comte d'Empúries, i de Rotruda, filla de Berà I, va donar l'alou de Tellet (Teletas) al comte Radulf I de Besalú i a la seva esposa Ridlinda. Aquest alou (loco vocato Talledo) és el que el 987 fou donat al monestir de Sant Joan de les Abadesses per Oliba Cabreta de Cerdanya-Besalú com a dot monacal a la seva filla natural Ingilberga, tinguda amb Ingilberga de Besora, quan la noia entrà de monja a Sant Joan de les Abadesses, també anomenat en aquell moment Sant Joan de Ripoll. Torna a estar documentat el 1043 (Talled) i el 1067 (Tellied). El 1186 el rei Alfons I el Cast afegia més alous a les possessions del monestir ripollès amb dos masos més de la parròquia de Tellet (parrochia S. Petri de Telleto), anomenats ad Sala, dels germans Ramon i Guillem de Sala.

## L'edifici

Es tracta d'una església del segle xii, de nau única amb absis semicircular a llevant. Al costat meridional hi ha un campanar de planta quadrada. La nau és coberta amb volta de canó llis apuntada, damunt d'arcades laterals de mig punt, com també és de mig punt l'arc presbiterial.

## Làpida

En el mur exterior de migdia, a dos metres d'alçada, hi ha una làpida de pedra amb un epitafi que, traduït, diu: Bernat Teixidor morí el 9 de les calendes (24 de març) de Crist de 1245 (1246). El 7 de les calendes de maig (25 d'abril) de l'any de Crist de 1254 morí Sibil·la, la seva muller.

## Pica baptismal

L'església de Tellet conserva una pica baptismal grossa, de marbre blanc llis, llevat de cinc caps situats a l'entorn d'un pany. Pertany també al segle xii.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Tellet». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 87. Sant Pere i Sant Valentí de Tellet». A: Inventari d'esglésies 3* Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere. «Tellet: Sant Pere de Tellet». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Sant Pere de Tellet en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-13. [Consulta: 19 juliol 2016].
* ↑ Jean Sagnes (dir.), Le pays catalan, t. 2, Pau, Société nouvelle d'éditions régionales, 1985
# Sant Pere de Tercui

Sant Pere de Tercui és l'església parroquial romànica del poble de Tercui. Sense que estigui desafectada, no s'hi celebra culte regularment, atesa la minsa quantitat d'habitants del lloc.
Aquesta església fou el centre d'una pabordia dependent de Sant Pere de Rodes, a l'Alt Empordà. La fundació de la pabordia data del 1061, i potser el primer establiment seu fou a la veïna església de Santa Maria de Tercui, però aviat passà a la de sant Pere. La pabordia tingué abat propi, i el càrrec de paborde passà al rector de la parròquia en extingir-se el monestir. - És un edifici romànic molt modificat, amb la nau i l'absis sobrealçats. La porta té una arquivolta damunt de l'àbac. D'una sola nau, coberta amb una volta de canó feta de rajol i amb llunetes, té tres arcs torals al llarg de la nau. Aquesta volta de rajol pertany a època barroca, i degué substituir la primitiva romànica en refer-se l'església. L'absis semicircular s'obre a llevant mitjançant un arc presbiteral estret.
La porta s'obre al nord, cosa poc habitual en una església romànica, i s'obre de cara al poble. Forma un arc de mig punt amb dovelles emmarcada en un arc en degradació i una motllura bisellada senzilla que ressegueix l'arc.
A l'absis hi ha una decoració feta amb boles a l'interior de la finestra de doble esqueixada que s'obre al centre.
Encastades a l'església hi ha diverses edificacions per la part de ponent, que corresponen a l'antic poble de Tercui. Entre elles es pot veure el que queda de l'antiga porta de l'església, més tard anul·lada.
És una obra de finals del segle x o principis del xii en els seus elements més antics, i ja plenament del xii en les que són de la primera reforma que sofrí.

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i BOIX I POCIELLO, Jordi, "Sant Pere de Tercui", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Tercui". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* BOIX, Jordi. "La Terreta. Sapeira", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Pere de Sora

Sant Pere de Sora és una església neoclàssica de Sora (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La part més antiga correspon a la nau central i a les capelles de la banda de tramuntana. Sobre l'arc de mig punt de la primera capella hi ha la data de 1622. El campanar també a la banda de tramuntana es feu en dues etapes (1665-1752), té 4 cantoneres de pedra picada. El terrat i la coberta es feu el 1752. Al campanar s'hi conserven unes campanes fetes al curs de 1723 i 1769.
D'altres posteriors renovacions es feren al llarg del segle XIX: construcció de la capella fonda l'any 1881, el nou accés amb dos tancat i creu de pedra l'any 1892 i la decoració interior l'any 1896.

## Història

Situada a 716 m d'alçada a la part nord del raval de Sora. Les notícies sobre l'església i la parròquia es donen a partir de l'any 960.
Al segle xii pagava tributacions a l'església de Vic i l'any 1280 pagava un delma a Roma.
Tenia com a sufragànies: Sant Joan, Sant Pere el Puig i Sant Pere el Pla. La seva rectoria alberga colònies d'estiu i no es conserva cap element artístic d'interès al cremar-se els retaules en l'última Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Sora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Sant Serni de Beraní

Sant Serni de Beraní és l'església del poble de Beraní, dins de l'antic terme municipal primigeni de Rialb, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el petit poble de Beraní, a prop del seu extrem nord-est.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.

## Enllaços externs

* Sant Serni de Beraní en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ratvaj

Ratvaj és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1374.
# Propinquus

Pompei o Pompeu Propinquus (en llatí Pompeius Propinquus) va ser un governador romà del segle i.
Era procurador de la província de la Gàl·lia Belga al moment de la mort de l'emperador Neró l'any 68. Llavors va donar suport a Galba i a Marc Salvi Otó. El 69 va resultar mort per les tropes quan van proclamar emperador a Vitel·li.

## Referències

* ↑ Tàcit Història I, 12
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/556?rgn=full+text;view=image;q1=PropinquusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 548. ]
# Verderol

* Aquest article tracta sobre l'ocell anomenat verderol comú o verdum. Vegeu-ne altres significats a «Verderol (desambiguació)».
El verderol comú, verdum europeu o senzillament verdum (Chloris chloris), és un ocell de l'ordre dels passeriformes i la família dels fringíl·lids com el pinsà comú. Es reprodueix a tot Europa, nord d'Àfrica i sud-oest d'Àsia, arribant per l'est fins a l'Iran i Rússia. És una espècie comuna a la península Ibèrica. La seua mida és de 14-16 cm. Els mascles són de color verd groguenc, amb cridaneres taques negres a les ales i cua, les femelles són d'un color menys intens amb tonalitats marrons a la part posterior, sent les seues taques a les ales i cua de color groc pàl·lid. Les seues postes solen tenir de 3 a 8 ous. S'alimenten principalment de llavors i insectes. El seu cant és molt apreciat.

## Referències

* ↑ «Verderol». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)

## Enllaços externs

* Vídeos del verderol comú a l'Internet Bird Collection
# Ossínovka (Romànovka)

* Per a altres significats, vegeu «Ossinovka».
Ossínovka (en rus: Осиновка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 313 habitants. Pertany al districte municipal de Romànovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Романовского муниципального района Саратовской области». Официальный сайт Министерства строительства и жилищно-коммунального хозяйства Саратовской области. Arxivat de l'original el 2020-10-31.
* ↑ «Alekseyevskiy». GeoNames. Arxivat de l'original el 2020-10-30.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Acusilau d'Argos

Acusilau (grec antic: Ἀκουσίλαος, llatí: Acusilaus), fill de Cabes o Escabres, fou un logògraf grec del segle vi aC natural d'Argos.
La Suïda diu que va escriure unes genealogies copiades d'unes taules de bronze que el seu pare va portar a casa. Hom cita tres llibres de les seves genealogies, que en la seva major part són traduccions d'Hesíode en prosa. Va escriure en dialecte jònic, i Plató és el primer autor que l'esmenta. Alguns autors el van considerar un dels set savis de Grècia.

## Referències

* ↑ Acusilaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 18
# Sehel

Sehel és una illa a poca distància al sud d'Assuan, de similar estructura a l'illa Elefantina, on el riu (la primera cascada, de fet uns ràpids) ha format roques en forma d'escultures. Fou utilitzada com a pedrera de granit. Els habitants de l'illa dedicaven el seu culte a la dea Anuket. A les roques hi ha inscripcions de l'Imperi nou i una dotzena de posteriors (període ptolemaic), repartits en dos turons de roca, a l'est el de Bibi Togug i a l'oest d'Hussein Togug. La gravació més coneguda és l'estela de la fam del temps de Djeser, quan després de pujades de poca importància la fam amenaçava el país i es feren pregàries als déus (els tres déus principals de la regió Knum, Satet i Anuket), el culte dels quals havia disminuït, i després d'això la pujada del riu de l'any següent ja fou bona.
# Segle XXXIV aC

El segle XXXIV aC és un període de l'edat del bronze que, segons algunes datacions, suposa l'inici de la història, ja que apareix escriptura pròpiament dita. És un període que comprèn els anys entre el 3400 aC i el 3301 aC.

## Política

Mesopotàmia continua al Període d'Uruk i és la civilització més avançada del món. A Grècia comencen a créixer els nuclis urbans, especialment a les planes costaneres, gràcies a la millora agrícola. A l'Índia, neixen els poblats que posteriorment seran les urbs de la civilització de la vall de l'Indus

## Economia i societat

Segons les troballes d'Ötzi, un home momificat trobat als Alps que va viure en aquest període (data aproximada), la costura s'havia desenvolupat àmpliament pels diversos continents, aprofitant les llanes i les pells dels animals per confeccionar vestits adaptats al cos i al clima, ornamentats i no simplement com a cobertors. També demostra que es coneixien tècniques rudimentàries de medicina, basades en productes de l'entorn, fet que va permetre allargar l'esperança de vida general.
Les classes socials privilegiades marcaven el seu estatus amb signes que anaven més enllà de la vestimenta, per exemple els governants sumeris tenien segells amb símbols de poder que usaven per marcar tauletes, com una mena de signatura.

## Invencions i descobriments

Sorgeixen els primers vestigis de l'escriptura cuneïforme, que no es desenvoluparia plenament fins segles més tard. Aquest sistema es basava en pictogrames de significat únic i consensuat, més enllà de les possibles anotacions particulars o corporatives de períodes anteriors, la qual cosa permetia una comunicació àmplia en diferents camps.

## Art, cultura i pensament

El culte a una deessa mare o natura és present a diverses cultures. Apareixen també a diferents indrets proves de sacrificis rituals per guanyar-se el favor de la divinitat. L'ocre vermellós continua sent el color sagrat amb el qual es pinten els cossos dels morts o es fan les pintures propiciatòries, i apareix en utensilis destinats al culte.
# Segle XXXIX aC

El segle XXXIX aC és un període que comprèn els anys entre el 3900 aC i el 3801 aC i que correspon a la prehistòria. No apareixen grans novetats respecte a èpoques anteriors

## Política

Els centres més avançats del món continuen estant a Orient Mitjà, Egipte i la Xina, si bé comencen a proliferar nuclis extensos en altres indrets. Aquests poblats de cultura neolítica conviuen amb altres tribus encara nòmades en zones on hi ha abundància de menjar. Es construeix la ciutat de Susa, que aviat esdevindrà una potència a la seva zona.

## Economia i societat

El contacte entre pobles creix, i augmenta per tant el comerç amb els excedents agrícoles, basat en l'intercanvi. Destaca la construcció de la britànica Post Track, una carretera de les més antigues encara conservades i que prova que el nord del continent començava a adquirir els avenços del Mediterrani.

## Invents i descobriments

Es generalitza l'ús de l'arada, amb variants locals que permeten una millora en l'agricultura. Es comença a experimentar amb noves tècniques per aprofitar el coure a Mesopotàmia, tant per fabricar puntes com ornaments.

## Art, cultura i pensament

La religió de l'època alterna el culte a una deessa mare, símbol de la vida, que conviu amb animals totemitzats que auguren bones caceres o collites i protecció per als poblats. Es pensa que aquests animals habiten al cel i adquireixen progressivament trets espirituals i màgics.
# Selecció de futbol de Mongòlia

La Selecció de futbol de Mongòlia és l'equip de futbol que representa a Mongòlia a les competicions internacionals, controlat per la Federació Mongola de Futbol. Fou fundada el 1959, però entre el 1960 i el 1998, la selecció mongola no va jugar a cap competició internacional. En els pocs partits internacionals que han jugat, els mongols només han guanyat vuit partits, contra quatre oponents (quatre contra Guam, dos contra Macau i un contra les Illes Mariannes Septentrionals i contra les Filipines. L'únic afiliat a la FIFA a qui han derrotat és a Guam.

## Suspensió de la EAFF

Segons els vots del Congrés de l'AFC que es va fer el febrer del 2011, la Federació mongola de futbol fou suspesa per la seva conducta de totes les activitats a la EAFF (Federació de futbol d'Àsia Oriental) fins al congrés ordinari d'aquesta el març del 2014.

## Competicions
### Copa del Món

* 1930 a 1998 - No hi participà
* 2002 a 2018 - No s'hi classificà

### Copa d'Àsia

* 1956 - 1996 - No hi participà
* 2000 - No s'hi classificà
* 2004 - No s'hi classificà
* 2007 - No hi participà
* 2011 - 2019 No s'hi classificà

### AFC Challenge Cup

* 2006 - Inicialment seleccionada però finalment fou reemplaçada.
* 2008 - Seleccionada però va decidir no presentar-s'hi.
* 2010 a 2012 - No s'hi classificà

### Copa d'Àsia Oriental

* 2003 - No s'hi classificà (quarta posició a les qualificacions)
* 2005 - No s'hi classificà (quarta posició a les qualificacions).
* 2008 - No s'hi classificà (cinquena posició a les qualificacions).
* 2010 - No s'hi classificà (Segona posició a les qualificacions).

## Entrenadors

* Ishdorj Otonbayar: 2000 - Gener del 2011. 30 partits, sis victòries, 4 empats i 21 partits perduts.
* Erdenebat Sandagdorj: Del gener del 2011 fins al present: Partits: 2; Una victòria i una derrota.

## Referències

* ↑ Courtney, Barrie. «Mongolia - List of International Matches» (en anglès). RSSSF. [Consulta: 17 abril 2011].
* ↑ EAFF. «Agenda and Decisions of 6th Ordinary Congress and 33rd and 34th Executive Committee Meeting». EAFF. [Consulta: 19 març 2011].
# Serrata

Serrata és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 60 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 60 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 803 habitants.
Serrata limita amb els municipis següents: Candidoni, Dinami, Laureana di Borrello, Mileto i San Pietro di Caridà.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Slightly Married

Slightly Married, també coneguda com Strange Marriage, és una pel·lícula de comèdia romàntica estatunidenca de 1932 dirigida per Richard Thorpe i protagonitzada per Evalyn Knapp, Walter Byron i Marie Prevost.

## Argument

Jimmy Martin, borratxo i de classe alta, salva la completa estranya Mary Smith de ser enviada a la presó donant suport a la seva història que ella estava esperant un home que es casaria amb ella, quan va ser arrestada a la cantonada del carrer. El jutge, que sospita, s'ofereix a unir-los al moment. Ell s'enamora d'ella, tot i que ja té una promesa. Quan la seva mare se n'assabenta, amenaça amb tallar-li els ingressos (no aconseguirà el control de la seva fortuna durant dos anys). Això provoca un malentès. Jimmy arriba a creure que la Mary només estava interessada en els seus diners quan ella s'ofereix a deixar-lo marxar del matrimoni, mentre que ella s'ha enamorat d'ell.

## Repartiment

* Evalyn Knapp com Mary Smith
* Walter Byron com Jimmy Martin
* Marie Prevost com Nellie Gordon
* Jason Robards Sr. com Jack Haines
* Dorothy Christy com a Marjorie Reynolds
* Clarissa Selwynne com la senyora Martin
* Phillips Smalley com el Sr. Martin
* Herbert Evans com a Hodges
* Robert Ellis com a Brandon
* Lloyd Ingraham com a jutge
* Al Bridge com a llogater
* Bobby Burns com a ministre
* Allan Cavan com a banquer
* Jack Pennick com a mariner

## Referències

* ↑ Pitts, p. 91

## Bibliografia

* Pitts, Michael R. Poverty Row Studios, 1929-1940. McFarland & Company, 2005.
# Slightly Stoopid

Slightly Stoopid és un grup estatunidenc originari del barri d'Ocean Beach de San Diego, que fa una música que fusiona folk, rock, reggae, blues, rap, funk, metal i punk. El 2009, la banda es va unir al raper Snoop Dogg per a la gira Blazed & Confused Tour per Amèrica del Nord.
El seu vuitè treball, Everyday Life, Everyday People, publicat el 2018, va encapçalar la llista Billboard Reggae Albums. L'àlbum compta amb convidats especials com Alborosie, Ali Campbell d'UB40, Chali 2na, Don Carlos, G.Love i Yellowman.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1996: Slightly Stoopid
* 1998: The Longest Barrel Ride
* 2003: Everything You Need
* 2005: Closer to the Sun
* 2007: Chronchitis
* 2008: Slightly Not Stoned Enough to Eat Breakfast Yet Stoopid (EP)
* 2012: Top of the World
* 2015: Meanwhile... Back at the Lab
* 2018: Everyday Life, Everyday People

### Àlbums en directe

* 2004: Acoustic Roots: Live &amp; Direct
* 2006: Winter Tour '05-'06 Live CD/DVD
* 2006: Live in San Diego DVD
* 2013: Slightly Stoopid & Friends: Live at Roberto's TRI Studios

## Referències

* ↑ «Slightly Stoopid Answer The Fan’s Questions». The Syndicate Blog, 11-11-2007. Arxivat de l'original el 2007-11-11. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ «Interview: Slightly Stoopid 'Keeping it Fresh'» (en anglès americà). TheWaster.com, 23-12-2013. [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ Jackson, Kevin (2018) "Slightly Stoopid tops Billboard Arxivat 2022-01-13 a Wayback Machine.", Jamaica Observer, July 24, 2018
* ↑ Varga, George «Slightly Stoopid? Not even close». San Diego Union Tribune, July 17, 2013.
# Slightly Dangerous

Slightly Dangerous és una pel·lícula estatunidenca de Wesley Ruggles, estrenada el 1943.

## Argument

Interpreta una cambrera amb pocs diners que decideix fer un viatge a Nova York per fer-se la cirurgia estètica. Allà, cau per una escala i pateix amnèsia. Quan desperta, es reinventa i, junt amb una banda de personatges que treballen per la mateixa causa, esdevé una soltera adinerada. Robert Young és el seu anterior cap, disposat a posar un final a la xarada. Amb el seu art seductor, és potser la millor de totes les pel·lícules de Lana Torner.

## Box office

Segons dades de la MGM el film va guanyar 1.579.000 dòlars als EUA i Canadà i 672.000 arreu el món, resultant un benefici de 4,776 milions de dòlars

## Repartiment

* Lana Turner: Peggy Evans/Carol Burden
* Robert Young: Bob Stuart
* Walter Brennan: Cornelius Burden
* Dame May Whitty: Baba
* Eugene Pallette: Durstin
* Alan Mowbray: Cavaller anglès
* Florence Bates: La Sra. Amanda Roanoke-Brooke
* Howard Freeman: M. Quill
* Millard Mitchell: Baldwin
* Ward Bond: Jimmy
* Pamela Blake: Mitzi
* Ray Collins: Snodgrass
* Paul Stanton: Stanhope
* O.K. Ford: L'aficionat de música
* Ann Doran (no surt als crèdits): Una venedora

## Referències

* 1 2 3 «The Eddie Mannix Ledger». Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study [Los Angeles].
* ↑ The New York Times. Slightly Dangerous (en anglès). The New York Times.
* ↑ «"Top Grossers of the Season"». Variety, 05-01-1944.
# Silvius Magnago

Silvius Magnavo (Meran, 5 de febrer de 1914 - 25 de maig de 2010) fou un polític sudtirolès. De pare italià i mare alemanya, el 1941 es graduà en dret a la Universitat de Bolonya. Inicialment s'enrolà a l'exèrcit italià, però desertà per a enrolar-se a la Wehrmacht, amb la que fou ferit al Front Oriental el 1943, perdent una cama.
Fou un dels fundadors del Südtiroler Volkspartei (SVP) i de 1948 a 1952 fou vicealcalde de Bozen, després de les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1948 fou nomenat president del Consell Autònom del Tirol del Sud el 1948-1950, 1952-1954, 1956-1958. El 1957 fou escollit obmann del Südtiroler Volkspartei, càrrec que ocupà fins al 1991, i després de les eleccions regionals de 1960 fou escollit president del Tirol del Sud. Va popularitzar el lema Los von Trient (Lluny de Trento) i va dirigir la lluita autonomista del seu partit que va culminar amb el Pacchetto de 1972, i formà part de la Comissió dels Sis.

## Enllaços externs

* foto Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.
* Web oficial del SVP
| Precedit per: Alois Pupp | Presidents del Tirol del Sud 1960 - 1989 | Succeït per: Luis Durnwalder |
| Precedit per: Toni Ebner | Obmann del SVP 1957 - 1991 | Succeït per: Roland Riz |