OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Nicolás de Salas Moreno

José Nicolás de Salas Moreno (Barcelona, 20 de febrer de 1955) és un advocat i polític català, diputat al Congrés dels Diputats en la Tercera i Quarta legislatures.
El 2022 fou escollit Secretari d'Organització Territorial de Centrem, partit polític de centre dreta impulsat per Àngels Chacón.

## Biografia

Llicenciat en dret per la Universitat de Navarra en 1977. De 1980 a 1986 fou director de l'assessoria del Banco de Expansión Industrial, càrrec del qual demanà excedència per dedicar-se a la política.
Fou elegit diputat per Barcelona dins les llistes de Coalició Popular a les eleccions generals espanyoles de 1986. Fou vocal primer i secretari segon després de la Comissió de Defensa del Congrés dels Diputats (1986-1989). El desembre de 1992 va substituir en el seu escó Maria Eugènia Cuenca i Valero, escollida diputada a les eleccions generals espanyoles de 1989 quan fou nomenada consellera de governació de la Generalitat de Catalunya. Durant el seu breu mandat fou vocal de les Comissions de Reglament i de la Comissió Mixta de Recerca Científica i Desenvolupament Tecnològic del Congrés dels Diputats.
De 2000 a 2008 ha estat secretari general de la Junta Directiva de Comitè Espanyol de la Lliga Europea de Cooperació Econòmica (LECE). És membre de l'Institut Català de Cooperació Iberoamericana i soci director de l'oficina de Barcelona del despatx Ceca Magán Abogados.

## Referències

* ↑ «El congrés fundacional de Centrem escull Àngels Chacón com a secretària general». [Consulta: 11 agost 2022].
* ↑ José Nicolás de Salas Moreno a legaltoday.com
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, III Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, IV Legislatura
* ↑ José Nicolás de Salas Moreno Arxivat 2015-05-27 a Wayback Machine. al web del despatx Ceca Magán
# Castrillo de Don Juan

Castrillo de Don Juan és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya). Limita amb Tórtoles de Esgueva (Província de Burgos) -al Nord-est-; Encinas de Esgueva (Província de Valladolid) i Canillas de Esgueva -al Sud-oest-; Hérmedes de Cerrato -a l'Oest- i Cevico Navero (Província de Palència) -al Nord-oest-. També amb Guzmán (Burgos) i Villaconancio (Palència).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 404 | 363 | 330 | 305 |
# Genoni

Genoni (en sard, Genoni) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.006 habitants. Es troba a la regió de Sarcidano. Limita amb els municipis d'Albagiara, Assolo, Genuri (VS), Gesturi (VS), Gonnosnò, Laconi, Nuragus (CA), Nureci, Setzu (VS), Sini.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Roberto Soddu | Llista cívica |
# Lowestoft

Lowestoft és un poble i parròquia civil de Waveney, Suffolk, Anglaterra. Té una població de 72.130 habitants. Al Domesday Book (1086) està escrit amb la forma Lothuwistoft.

## Referències

* ↑ (anglès)«Lowestoft». City Population. [Consulta: 5 maig 2018].
* ↑ (anglès)«Suffolk I-M». The Domesday Book Online. [Consulta: 5 maig 2018].
# Xerraire dorsicastany

El xerraire dorsicastany (Pterorhinus nuchalis) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita densa vegetació secundària, sotabosc dels turons de l'Himàlaia, al nord-est de l'Índia des d'Arunachal Pradesh cap al sud fins l'est de Manipur i Nagaland i nord de Myanmar.

## Referències

* ↑ «Xerraire dorsicastany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2022(català)
# Los Corrales de Buelna

Los Corrales de Buelna és un municipi de Cantàbria assentat a la conca del riu Besaya a 12 km de la ciutat de Torrelavega i a 32 de Santander. Limita amb els municipis de San Felices de Buelna, Cartes, Mazcuerras, Anievas, Arenas de Iguña i amb la Vall de Cieza. La població és d'11.091 habitants (INE-2006).

## Localitats

* Barros, 361 hab.
* Las Caldas de Besaya, 63 hab.
* Coo, 319 hab.
* Los Corrales de Buelna (Capital), 9.105 hab., dels que 8.973 estan al nucli urbà, 46 al barri de Lobado i 86 al de Penías.
* San Mateo, 296 hab.
* Somahoz, 947 hab., dels que 129 estan al barri de San Andrés.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 2.752 | 2.926 | 3.501 | 4.871 | 5.292 | 6.185 | 8.111 | 9.307 | 10.045 | 9.817 | 10.718 | 10.958 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 3167 | 43,16% | 8 |
| PSOE | 2577 | 35,12% | 7 |
| PRC | 779 | 10,78% | 2 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 3273 | 46,26% | 8 |
| PSOE | 1956 | 27,65% | 5 |
| PRC | 1123 | 15,87% | 3 |
| UVI-B | 422 | 5,96% | 1 |
Hi va néixer, a la localitat de Coo, María Cristina Alonso Alonso, monja carmelita a Barcelona, proclamada serventa de Déu.
# Júlia i Gilbert

Júlia i Gilbert és una sèrie d'animació amb titelles per a televisió produïda per Famazing Entertainment per a À Punt. És protagonitzada per Júlia i Gilbert, una xiqueta i un monstre de cinc anys. Estan doblats per Iolanda Muñoz i Nelo Gómez, consisteix en 26 episodis que duren 7 minuts i estan publicats a la web d'À Punt.
Està pensada per a xiquets de preescolar i infantil.

## Argument

Una xiqueta, Júlia, i un monstre, Gilbert, que tenen cinc anys, ensenyen valencià mitjançant jocs a una caseta feta sobre Om, un arbre centenari, on hi ha un forat per on accedeixen a un món màgic.

## Producció

La sèrie és la primera sèrie infantil amb rebre un contracte d'À Punt. El consell rector de la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació informà que tenia un cost total de 549.237 euros.

## Referències

* ↑ «À Punt Mèdia estrena la sèrie de titelles 'Júlia i Gilbert'». Diari la Veu, 09-02-2018.
* 1 2 3 «'Júlia i Gilbert', las marionetas que enseñarán valenciano a los niños». Levante-EMV, 08-06-2017.
* ↑ «À Punt Mèdia estrena en su web la serie de títeres 'Júlia i Gilbert'». ValenciaPlaza, 09-02-2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «À Punt estrena en la web 'Júlia i Gilbert', la primera producción con títeres». Europa Press, 09-02-2018 [Consulta: 1r febrer 2019].
* 1 2 «À Punt Media estrena la serie valenciana ‘Jùlia i Gilbert’ de Famazing Entertainment». Audiovisual451, 13-02-2018 [Consulta: 9 abril 2019].

## Enllaços externs

* Júlia i Gilbert Arxivat 2018-02-17 a Wayback Machine. al web d'À Punt Mèdia.
# Pla (esoterisme)

A la cosmologia esotèrica, un plan, diferent de la pla físic es concep com un estat subtil de consciència que transcendeix, la física coneguda de l'univers.

## Enllaços externs
### Diagrames

* Cosmologia vèdica - planetarium Arxivat 2007-06-27 a Wayback Machine. (anglès)
* Plans d'existència - Fundació per la Recerca de la Ciència Espiritual (anglès)
Viccionari
# Labeo curriei

Labeo curriei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: riu Saint Paul (Libèria) i, possiblement també, al riu Corubal (Guinea Bissau).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cecilia del Risco

María Cecilia del Risco (Perú, 23 d'agost de 1960) és una exjugadora de voleibol peruana ja retirada, nacionalitzada espanyola el 1984, considerada com una de les millors jugadores del món.
Va competir al Bancoper de Lima de Divisió Superior Nacional de Voleibol, amb el qual es va proclamar subcampiona de Sud-america de clubs (1980) i de la Lliga peruana (1982-83). La temporada 1984-85 va fitxar pel RCD Espanyol-Cornellà, convertint-se en la primera jugadora professional del club, amb el que va guanyar tres Lligues espanyoles, quatre Copes de la Reina i cinc Lligues catalanes. Internacionalment va debutar als quinze anys amb la Selecció femenina de voleibol del Perú, de la qual va arribar ser la capitana, i hi va competir en tres Jocs Olímpics, Montreal 1976. Moscou 1980 i Los Angeles 1984. Entre d'altres èxits destacats, va aconseguir la medalla de plata al Campionat del Món de voleibol femení de 1982, així com la medalla de plata als Jocs Panamericans de 1979, i, la de bronze, el 1983. Va retirar-se al final de la temporada 1992-93, coincidint amb la dissolució de l'equip per problemes econòmics.

## Palmarès
### Selecció peruana

* 1 medalla d'argent als Campionat del Món de voleibol femení (1982)
* 1 medalla d'argent als Jocs Panamericans (1979)
* 1 medalla de bronze als Jocs Panamericans (1983)
* 1 medalla d'or als Campionats Sud-americans de voleibol femení (1979)

### Clubs

* 3 Lligues espanyoles de voleibol femenina: 1984-85, 1987-88, 1990-91
* 4 Copes espanyoles de voleibol femenina: 1984-85, 1985-86, 1989-90, 1991-92
* 1 Supercopa espanyola de voleibol femenina: 1990-91
* 5 Lligues catalanes de voleibol femenina: 1985-86, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1990-91

## Referències

* ↑ «Cecilia del Risco». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Miedes, José Mª. «El Español sigue teniendo "estrella"» ( PDF) (en castellà). El Mundo Deportivo, 11-07-1986. [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ Escorcia, Dagoberto «El fichaje de Cecilia del Risco potenciará el voleibol femenino, según el Español» (en castellà). El País, 24-11-1984 [Consulta: 4 gener 2020].
* ↑ «Cecilia del Risco y Silvie Hernández se retiran». Mundo Deportivo, 31-08-1993. [Consulta: 30 agost 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa de Cecilia del Risco - Volleybox
# Frías

Frías és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Las Merindades. Inclou els nuclis de:
* Ciudad de Frías
* Tobera
* Quintanaseca

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 331 | 330 | 257 | 314 |

## Referències

Viccionari
# Lowry

Lowry és el nom dels següents personatges:
* Thomas Lowry, químic anglès conegut sobretot per la teoria sobre els àcids i les bases.
* Malcolm Lowry (1909 – 1957), poeta i novel·lista anglès.
* Quentin Lowry (Cleveland, Ohio, 1955), jugador de futbol americà estatunidenc.
* L.S. Lowry (1877 - 1976) pintor anglès
# Xerraire front-rogenc

El xerraire front-rogenc (Garrulax rufifrons) és un ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de oest de Java.

## Referències

* ↑ «Xerraire front-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Los Corrales

Los Corrales és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 4.095 habitants. La seva extensió superficial és de 66 km² i té una densitat de 62,0 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 06′ N, 4° 59′ O. Està situada a una altitud de 385 metres i a 107 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2007 |
| 4.150 | 4.137 | 4.133 | 4.141 | 4.115 | 4.117 | 4.086 | 4.084 | 4.095 | 4.076 |

## Personatges il·lustres

* Ana Reverte.
# Júlia Truyol Caimari

Júlia Truyol Caimari (Palma, 1987) és una actriu i productora teatral mallorquina.
Va començar la seva formació al centre dràmatic DiMarco de Mallorca i el 2011 es va graduar a l'Institut del Teatre de Barcelona. És cofundadora de la companyia teatral La Calòrica. També ha format part de la Kompanyia Lliure del Teatre Lliure, on l'hem pogut veure en diversos muntatges teatrals. Destaquen Nit de reis o el que vulguis amb direcció de Pau Carrió, Àngels a Àmerica dirigida per David Selvas o El temps que estiguem junts de Pablo Messiez per la qual fou guardonada als XXI Premis de la Crítica com a millor actriu de repartiment. A la televisió ha participat a les series de TV3 La Riera i a Com si fos ahir. El 2020 va participar en la sèrie DRAMA d'El Terrat/Playz donant vida a Flora i el 2021 a la sèrie espanyola Hache, produïda per Netflix.

## Interpretacions
### Teatre

* Feisima enfermedad y muy triste muerte de la reina Isabel-La Calòrica
* Sobre el fenomen de les feines de merda de Joan Yago, dirigida per Israel Solà (2015)La Calòrica
* Bluf-La Calòrica
* La Nau del Bojos. la Calòrica
* El Trionf de la fonèticaLa calòrica
* El profeta dirigida per Israel Solà (2016) La Calòrica
* Revolta de bruixes dirigida per Juan Carlos Martel (2016)
* Moby Dick de Marc Artigau, dirigida per Juan Carlos Martel (2017)
* Nit de Reis dirigida per Pau Carrió (2017)
* El temps que estiguem junts de Pablo Messiez (2018)
* Àngels a Amèrica dirigida per David Selvas (2018)
* Casa de Nines dirigida per Sílvia Munt (2019)
* Arbres, Vidka i Naus Voladores-La calòrica
* De què parlem mentre no parlem de tota aquesta merda?, de Joan Yago, dirigida per Israel Solà (2021)
* Nessum Dorma. dirigida per Edu Manzanares, 2023
* Le congrès ne marche pas. La Calòria, 2023

### Sèries de televisió

* La Riera (2012)
* Com si fos ahir (2019-2021)
* Drama (2020)
* Hache (2021)
* Snegovik(el Terrat per TV3)
* El cuerpo en llamas (2023)

## Referències

* ↑ «La Calòrica: Currículums». Arxivat de l'original el 2021-05-09. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Ultima Hora. «Júlia Truyol, actriz: «Tengo un proyecto para Netflix y será en castellano»» (en castellà). [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Vallés, M. Elena. «Júlia Truyol: "Con La Calórica llevamos diez años, recibimos premios, pero no accedemos a los grandes teatros"» (en castellà), 26-03-2019. [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «Júlia Truyol». [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «Entrevista a Emma Vilarasau i Júlia Truyol per 'Casa de nines' | betevé». [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ Antón, Jacinto. «La Calórica lleva la crisis climática y su propio váter al TNC» (en castellà), 02-03-2021. [Consulta: 4 març 2021].
# Platja del Torn

La platja del Torn és una platja natural del municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant, ubicada a l'Espai Natural Protegit de la Rojala-Platja del Torn, que es caracteritza per la presència de dunes, matolls i pins, on s'hi poden trobar espècies tan interessants com el lliri de mar o l'àguila cuabarrada. Té una longitud de 1.300 m i una amplada mitjana de 82 m, de sorra fina, amb un pendent d'entrada a l'aigua fort. En l'extrem de ponent hi ha un promontori conegut com a illot del Torn, una formació rocosa que conserva les restes de la Torre del Torn, una antiga torre de vigilància, declarada com a bé cultural d'interès nacional. Està guardonada amb la Bandera Blava, reconeixement internacional de la qualitat de l'aigua i dels serveis.
És una platja nudista i l'espai nudista amb més usuaris de l'Estat espanyol, uns 2.000 durant els mesos de juliol i agost. Això és degut a l'orografia de la platja, de difícil accés, a la promoció que en fan l'Associació d'Amics de la Platja Naturista del Torn, creada el 1988, amb més de 600 socis, i a la proximitat del càmping naturista El Templo del Sol.
El compositor de sardanes Joan Làzaro i Costa li dedicà la sardana La platja del Torn el 1993.

## Referències

* ↑ «Platja del Torn». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Torre del Torn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
* ↑ «La playa del Torn, en L’Hospitalet de l’Infant, el espacio nudista con más usuarios de España». Diari de Tarragona, 08-08-2023.
* ↑ «Làzaro i Costa, Joan». Músics per la Cobla.
# Labeo curchius

Labeo curchius és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Àsia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Doi, A., 1997. A review of taxonomic studies of cypriniform fishes in Southeast Asia. Jap. J. Ichthyol. 44(1):1-33.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cesària provincle

L'anomenada cesària provincle és un tipus de cesària, iniciat el 2018, considerat més amable i sensible per a la mare, que les cesàries tradicionals.
La principal diferència amb les cesàries tradicionals, és que en aquelles les mares no veuen néixer al seu fill ni poden agafar-los en braços immediatament després de néixer, i en les 'cesàries pro-vincle' sí, doncs, des del primer moment, la mare pot estar pell amb pell amb el seu nadó. Fins i tot, si la mare així ho vol, pot ser partícip del procés d'extracció, i el seu acompanyant també pot participar tallant el cordó umbilical. Segons els experts aquesta tècnica també te molts beneficis, ja que, es crea un vincle emocional amb el nadó des del primer moment del naixement, que és alguna cosa molt important pels dos, la taxa de lactància és major, perquè no se separa el bebè de la mare, i no hi ha major taxa d'infecció ni de pèrdua sanguínia.
El nom d'aquesta tipologia de cesària sorgeix el 2018 quan, a l'Hospital Universitari Vall d'Hebron de Barcelona, pioner en aquest nou tipus de cessàries, una mare va demanar de tenir una cesària amb pell amb pell, per establir vincle entre mare i fill, tan habitual en un part vaginal, però gens comú fins aleshores en les cesàries, en les quals mare i fill queden molt separats després del moment del part.

## Referències

* ↑ «Cesàries més amables a Vall d'Hebron». El Periódico, 09-07-2018 [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «El Vall d'Hebron vol afavorir el vincle entre el nadó i la mare durant les cesàries. El programa Cesàries Provincle canvia hàbits al quiròfan per tal que la intervenció sigui el més semblant possible a un part sense complicacions». Betevé, 11-07-2018 [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Miguel, Emma «Cesàries més humanes. A l'Hospital Vall d'Hebron, les mares ja poden ser les primeres a agafar el seu fill en braços i l'acompanyant pot tallar el cordó umbilical». Cadena SER, 09-07-2018 [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Nou tipus de cesària, Provincle. Aquesta nova tècnica es pionera a l'hospital de la Vall d'Hebron». Cadena 100, 02-10-2018 [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Koenigsberg, Adiva (fot.) «Una cesària més humana». VilaWeb, 02-02-2021 [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Así es una cesárea provínculo». La Vanguardia, 09-07-2018 [Consulta: 2 febrer 2021].
# Frígia Major

Frígia Major és el nom donat pels grecs a la part principal de la Regió de Frígia a la vall del Sangari.
Limitava al nord amb Bitínia i Paflagònia, a l'est amb Capadòcia i Licaònia, amb frontera al riu Halis, diu Heròdot. La frontera sud, cap a Psídia i Cilícia estava formada per les muntanyes del Taure) i a l'oest per les muntanyes de Tmolos i Mesogis, però sense un límit gaire precís que la separés de Mísia, Lídia i Cària, ja que segons diu Estrabó, les ètnies no tenien territoris definits i els romans van destruir intencionadament les fites antigues que delimitaven els territoris. La part més important del territori n'era la fèrtil vall del Sangarios, on vivien els frigis en temps d'Homer. Iconi n'era la ciutat més oriental i extremadament fèrtil, i incloïa la regió al nord-oest d'aquesta ciutat amb el llac salat anomenat Tatta, estèril i fred, i el territori del voltant només era apte per pastures i patia freqüents sequeres.
La part sud envoltada per les muntanyes del Taure era coneguda com a Frígia Parorios, un territori pla que no devia ser gaire estèril, ja que s'hi trobaven moltes ciutats. A l'oest, s'estenia la vall del riu Meandre, i era la zona més poblada. Aquesta part estava exposada a constants terratrèmols degut a l'activitat volcànica de la zona, cosa que testifiquen les aigües termals de Hieràpolis i el Plutonium, una cova sagrada de gran profunditat vora la ciutat, d'on sortia un vapor verinós.
La part nord-oriental, amb Ancira i Gòrdion, va passar als gàlates a la meitat del segle iii aC i s'hi va formar la Galàcia, quedant Frígia Major reduïda a la meitat (al mateix temps, Licaònia va incorporar territoris del sud-est). La part al nord-oest formava la Frígia Menor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phrygia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 maig 2021].

## Vegeu també

* Regne de Frígia
* Frígia (província romana)