OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bruno Gollnisch

Bruno Gollnisch (Neuilly-sur-Seine, 28 de gener de 1950) és un polític francès membre del Front Nacional. És el net d'Émile Flourens. Fou eurodiputat (1989-2019) i president del grup parlamentari Identitat, Tradició i Sobirania. Sobre ell pesa una acusació de negació de l'Holocaust. Està casat i té tres fills. És trinet d'Edmond Gollnisch, alcalde de Sedan.

## Referències

* ↑ Bruno Gollnisch condamné pour ses propos sur l'Holocauste Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine., Reuters cable published by L'Express on January 18, 2007 — URL accessed on January 18, 2007 (francès) délit de contestation de l'existence de crime contre l'humanité par paroles
# Bonaventura Puig Perucho

Bonaventura Puig i Perucho (Barcelona, 16 de març de 1886 - Sant Pere de Ribes, 9 de gener de 1977) fou un pintor català.

## Biografia

Bonaventura Adolf Narcís Puig i Perucho va néixer al carrer Passeig de la Duana de Barcelona, inicialment inscrit com a fill de pare desconegut i amb els cognoms de la mare, Adolfina Perucho Garcia, de Barcelona. Fou després reconegut i els seus cognoms van canviar oficialment a Puig i Perucho. Va ser el segon fill d'Adolfina Perucho amb el nom Bonaventura, prèviament havia nascut Bonaventura Adolf i Cristòfor Perucho i Garcia, l'any 1883.
Com a pintor es va formar a l'Escola de Belles Arts. Viatjà a París amb Modest Urgell, s'hi instal·la durant vuit anys. S'especialitzà en el paisatge impressionista, les seves pintures recorden les de Corot. Exposà a Barcelona des del 1911, sovint a la sala La Pinacoteca (1933, 1935 i 1936) i fou premiat a les Nacionales de Madrid del 1920 i del 1924. També escrigué un tractat pedagògic La pintura de paisaje (1948).

## Referències

* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 18-01-1977, pàg. 35.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1886, número de registre 1459.
* ↑ El seu germà Santiago, també conegut com a Jaume, va ser inscrit en el llibre de naixements també amb els cognoms Perucho Garcia i com a fill de pare desconegut. Va néixer el 7 de març de 1890.
* ↑ No era gens extraordinària la repetició del nom si l'anterior fill amb el mateix mort ja havia mort.
* ↑ Socias, pàgina 237
* ↑ Repertori d'exposicions individuals d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Institut d'Estudis Catalans, Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica, LI, 1999, p. 282, cat. 2226-2228. ISBN 84-7283-444-1.

## Bibliografia

* Socias, Jaume. Pintura Catalana en el castell de la Geltrú (en castellà). Barcelona: Selecta, 1976. ISBN 84-298-0429-3.

## Enllaços externs

* «Bonaventura Puig Perucho». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Bonaventura Puig Perucho Enciclopedia Online, Museo del Prado.
# Bonaventura Ribas i Maura

Bonaventura Ribas i Maura (Lloret de Mar, 1798 — Lloret de Mar, 3 de desembre de 1863) fou un mestre d'aixa català, conegut popularment com a Pa-i-ais. D'intensa activitat professional entre 1832 i 1856, la seva drassana fou, juntament amb la d'Agustí Macià i Sebastià Pujol, una de les principals durant l'època daurada de la construcció naval a Lloret de Mar, especialitzant-se en velers per sota dels 100 peus d'eslora. Entre d'altres, destaca la construcció de la pollacra Bella Dolores (1856).

## Referències

* ↑ Vilà i Galí, 1984, p. 19-20, Vol. 1.
* ↑ Llovet, 1971, p. 65-67.
* ↑ Ràfols, 1951, p. 428, Vol. 2.

## Bibliografia

* Llovet, Joaquim. Constructors navals de l'ex-província marítima de Mataró, 1816-1875. Mataró: Caixa d'Estalvis Laietana, 1971.
* Ràfols, J.F.. Diccionario biográfico de artistas de Cataluña desde la época romana hasta nuestros días (en castellà). Barcelona: Millá, 1951.
* Vilà i Galí, Agustí Ma. La Marina mercant de Lloret de Mar : segles xviii i xix. [Lloret de Mar]: Ajuntament de Lloret de Mar, 1992. ISBN 84-606-0697-X.
* Vilà i Galí, Agustí Ma. Les Nostres veles. Lloret de Mar: Confraria de Sant Elm, 1984.

## Enllaços externs

* Retrat de Bonaventura Ribas i Maura al Museu Marítim de Barcelona
# Boonsboro

Boonsboro és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2008 tenia 3.399 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Boonsboro tenia 2.803 habitants, 1.068 habitatges, i 723 famílies. La densitat de població era de 716,7 habitants per km².
Dels 1.068 habitatges en un 34,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,2% hi vivien parelles casades, en un 11,8% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 27,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,5% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 19,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.476$ i la renda mediana per família de 48.155$. Els homes tenien una renda mediana de 37.683$ mentre que les dones 25.673$. La renda per capita de la població era de 19.430$. Entorn del 7,8% de les famílies i el 7,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Boonsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Boonsboro». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Briksdalsbreen

Briksdalsbreen (en català: la glacera de Briksdal) és una de les branques més accessibles i més conegudes de la glacera de Jostedalsbreen. Briksdalsbreen està situada al municipi de Stryn, al comtat de Sogn og Fjordane, Noruega. La glacera es troba al costat nord de la Jostedalsbreen, al final de la vall d'Oldedalen, a uns 25 quilòmetres al sud de la localitat d'Olden. Es troba dins del Parc Nacional de Jostedalsbreen. Briksdalsbreen acaba en un petit llac glacial, Briksdalsbrevatnet, que es troba a 346 metres sobre el nivell del mar.
La mida de Briksdalsbreen no només depèn de la temperatura, sinó també per la precipitació. El mesurament des del 1900 mostra petits canvis en les primeres dècades, amb avenços al front de la glacera el 1910 i el 1929. En el període de 1934 a 1951, la glacera retrocedeix 800 metres, exposant el llac glacial. En el període de 1967 a 1997, la glacera s'expandeix 465 metres i cobreix tot el llac, amb el front de la glacera que acaba a la sortida del llac. La glacera va atreure l'atenció internacional en la dècada de 1990, ja que estava creixent a un moment en què altres glaceres europees estaven en declivi.
Després de l'any 2000, la glacera va retrocedir altre cop. El 2004 havia retrocedit 230 metres darrere de la sortida del llac i el 2007 el front de la glacera era a terra ferma darrere del llac. En aquest sentit, la seva posició aproximada de la seva situació en la dècada del 1960. No obstant això, els glaciòlegs especulen que la mida de la glacera està en el seu punt més baix des del segle xviii.
El 2008, només el havia retrocedit 12 metres des del mesurament del 2007. La fosa més lent s'explica per la glacera estar completament en terra ferma. L'hivern de 2007-2008 es va registrar un augment de la massa glacial, que va ser confirmat la tardor del 2010, quan els mesuraments van mostrar que la glacera havia avançat 8 metres en l'últim any.
Com que l'hivern del 2009-2010 va nevar-hi poc i la temperatura estival del 2010 va ser de 2,5-3 graus centígrads per sobre de la mitjana, el professor Atle Nesje prediu que el més fort retrocés es veuria el 2013. Com que Briksdalsbreen és ara molt estreta en alguns trams, és possible que es desconnecti temporalment de la principal Jostedalsbreen.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-10-04. [Consulta: 5 febrer 2017].
* 1 2 «Còpia arxivada» (en noruec). Fjordingen. Arxivat de l'original el 2009-06-26. [Consulta: 5 febrer 2017].
* ↑ «Briksdalsbreen – Store norske leksikon» (en noruec). Store norske leksikon.
* 1 2 NRK «Ein bre som veks» (en noruec). NRK.

## Enllaços externs

* Useful Briksdalsbreen
* Breheimsenteret
* Guia de viatges oficial - Destinació Stryn & Nordfjord
# Brikcha

Brikcha (àrab أبريكشة) és una comuna rural de la província d'Ouezzane de la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.399 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Brunettia alternata

Brunettia alternata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia (anglès)
* ↑ D. A. Duckhouse, 1991. A Revision of Australopapuan and New Caledonian Brunettia (Diptera, Psychodidae). Invertebr. Taxon., 4, 973-1030. «PDF».
* ↑ Checklist to the Australian species (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A., 1966. Psychodidae (Diptera, Nematocera) of Southern Australia: subfamily Psychodinae. Transactions of the Royal Entomological Society of London, 118: 153–220.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
# Brunettia angulosa

Brunettia angulosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Queensland.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)
# Borsa de Bakú

La Borsa de Bakú (Azerbaijani: Bakı Fond Birjası, BFB) és la borsa de valors principal de Azerbaidjan. És membre de la Federació Euro-Asiàtica de Borses de valors (FEAS) i està organitzada en la forma d'una societat per accions amb 20 accionistes.
Un grup d'iniciativa per l'establiment de la Borsa de valors va ser organitzat el 25 de desembre de 1999. La borsa de valors de Bakú va començar les seves operacions el 15 de febrer de 2000 amb el suport del Comitè Estatal per Seguretats d'Azerbaitjan. La primera operació de comerç a la borsa de valors va ser duta a terme l' 1 de setembre de 2000.
La companyia realitza operacions comercials i operacions de liquidació per a valors corporatius. També realitza operacions de comerç, dipòsit i compensació en els mercats primaris i secundaris de títols públics. La companyia té la seu a Bakú, Azerbaidjan.

## Referències

* ↑ «Sovereign-publications.com - Baku Stock Exchange». Arxivat de l'original el 2006-09-08. [Consulta: 25 febrer 2019].
* 1 2 «Company Overview of Baku Stock Exchange» (en anglès). Bloomberg. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ «Milestones in BSE’s history». Arxivat de l'original el 2016-07-27. [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ «STATE COMMITTEE FOR SECURITIES UNDER THE AUSPICES OF AZERBAIJAN REPUBLIC». [Consulta: 15 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Borsa de Bakú - Lloc web oficial (àzeri)(anglès)
* Borsa de valors de Baku - Informació General
* Perfil de FEAS
* Autoritat de Supervisor de Mercats financera Arxivat 2016-08-17 a Wayback Machine.
# Buick Rainier

El Buick Rainier és un vehicle tot camí de grandària mitjana fabricat per General Motors i venut sota la marca de Buick. El Rainier és el substitut del Oldsmobile Bravada, el primer cotxe fabricat per la tècnica boy-on-frame amb un motor V8 des del Buick Roadmaster del 1996. Tant el Buick Rendezvous com el Rainier seran substituïts pel Buick Enclave.
El Rainier usa el xassís GMT360 que comparteix amb el Chevrolet TrailBlazer i el GMC Envoy.
Dimensions del Rainier:
Batalla (Wheelbase): 2,870 m (113.0 in)
Llargada (Length): 4,912 m (193.4 in)
Amplada (Width): 1,915 m (75.4 in)
Alçada (Height): 1,892 m (74.5 in)
Capacitat del dipòsit: 83 l (22 galons EUA)
Mecànicament, s'ofereix amb una única mecànica, el 4.2L Atlas de 6 cilindres en línia que rendeix de 270 cv i un 5.3L Vortec 5300 V8 de 302 cv. La transmissió és automàtica de 4 velocitats amb sobre-marxa (overdrive). Pot elegir-se, amb tracció integral o tracció posterior (propulsió)
També s'ofereix un únic acabat, el CXL, que equipa seients de pell, la tecnologia "QuietTuning", que inclou pneumàtics que redueixen la sonoritat i una distribució d'aïllants per reduir al màxim el so que se percep a l'interior del Rainier, suspensions d'aire posteriors controlades elèctricament (com va equipar també el Bravada, "StabiliTrak", un ESC i la tecnologia OnStar.

## Enllaços externs

* Buick Rainier - Lloc web oficial
# Bébé se noie

Bébé se noie és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 4 d'octubre de 1912.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* Paul Manson : el pare

## Notes

* ↑ Bébé se noie, bifi.fr
# Béloie Ózero (Kurgan)

* Per a altres significats, vegeu «Béloie Ózero».
Béloie Ózero (en rus: Белое Озеро) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 380 habitants. Pertany al districte de Safakúlevo.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Cal Guàrdia

«Cal Guàrdia» té aquests significats:
# Cadillac Seville

El Cadillac Seville va ser un automòbil de turisme del segment F produït per la divisió Cadillac del fabricant d'automòbils nord-americà General Motors des de 1974 fins a 2004, com un Cadillac d'alta gamma de menor grandària.

## Història

El nom Seville, en espanyol Sevilla, és una província espanyola i la ciutat cabdal d'aqueixa província, famosa per la seua història i els seus tresors d'art i arquitectura. Els mestres de la pintura espanyola Diego Velázquez i Bartolomé Esteban Murillo tots dos eren de Sevilla. El nom de Seville va entrar per primera vegada l'ús de Cadillac com la designació de la versió cupè 2 portes sense sostre rígid (Hardtop) del 1956 Cadillac Eldorado. El 1960 va ser l'últim any per al model Eldorado Seville.
El Seville, introduït al maig de 1975, va ser la resposta de Cadillac a la creixent popularitat de les importacions de luxe d'Europa en els EUA, com Mercedes-Benz i BMW.
Inicialment basat en la plataforma «X» de tracció posterior que formava la base del Chevrolet Nova (un monocasc amb un subxassís davanter separat, comuna en les plataformes «F» i la «X» de General Motors), i el monocasc i xassís del Seville van ser extensament redissenyats i actualitzats des d'aqueix origen humil i se li va atorgar la denominació única de plataforma «K» de tracció posterior, en lloc de plataforma «X-special» seguint el format del Chevrolet Monte Carlo/Pontiac Gran Prix «A-special» i «B-special» de Buick Riviera.

## Evolució del Cadillac Seville
### Primera generació (1975-1979)

Configuració:Motor davanter/tracció posterior
* Cadillac Seville (1977)
* Cadillac Seville (1977)

### Segona generació (1980-1985)

Configuració:Motor davanter longitudinal/tracció davantera
* Cadillac Seville (1984)
* Cadillac Seville (1984)

### Tercera generació (1985-1991)

Configuració:Motor davanter transversal/tracció davantera
* Cadillac Seville STS (1990)
* Cadillac Seville STS (1990)

### Quarta generació (1992-1997)

Configuració:Motor davanter transversal/tracció davantera
* Cadillac Seville (1992-94)

### Cinquena generació (1998-2004)

Configuració:Motor davanter transversal/tracció davantera
* Cadillac Seville (1998-2004)

## Referències

* ↑ «Automobile-catalog.com Cadillac Seville 1st generation versions & types]» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2013].
# Café de París (Roma)

El Café de París és un famós bar a la Via Veneto, un dels carrers més coneguts (i cars) de Roma. Es troba al número 90, a prop de l'Ambaixada dels EUA. El bar va ésser immortalitzat l'any 1960 pel film la dolce vita del director italià Federico Fellini, en la qual Marcello Mastroianni feia de "paparazzo" al damunt d'una vespa, a la recerca de celebritats.
# Bugultxan

Bugultxan (en rus: Бугульчан) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 582 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Cal Ferreret

Cal Ferreret és una masia del municipi de Pardines (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La façana triangular es deu a l'agrupació de dues cases, freqüent a les agrupacions urbanes. Domina la façana el gran pany de paret de pedra i calç, sobre el que els angles i llindes de les obertures de pedra picada disposades en una primitiva simetria aconsegueixen una combinació expressiva.

## Referències

* ↑ «Cal Ferreret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Cal Santpare

«Cal Santpare» té aquests significats:

## Vegeu també

* Torrent de Cal Santpare
# Cal Comte (Granyena de Segarra)

Cal Comte és una obra del municipi de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta irregular ambdues façanes disposades en angle i que donen al Carrer Major de la vila. Aquesta casa es presenta com un exemple de casa típica senyorial del segle xviii, però no és de nova planta, sinó que la seva construcció és molt més anterior.
La façana principal s'estructura a partir de planta baixa, primer pis i golfes. A la planta baixa hi trobem dues portes d'accés d'estructura de llinda, disposades l'una al costat de l'altra. La porta esquerra se'ns presenta paredada i al mig de la seva llinda, un dibuix d'una ferradura incisa. La porta dreta és l'entrada de principal a la casa, amb un relleu al mig de la seva llinda de l'any "1768", separat amb desenes al mig de les quals hi ha una ferradura i una flor de Lis. Per sobre d'aquesta planta baixa, es disposa el primer pis, quatre finestres tancades amb porticons de fusta, i finalment, les golfes amb tres finestres i un balcó, modificada la seva estructura, amb posterioritat, a partir d'una antiga finestra. Aquesta façana principal presenta una obra amb paredat regular, arrenglerat i molt ben conservat, gràcies a la restauració de tot l'edifici a finals del XX. La façana lateral, situada amb angle respecte a la façana principal, presenta un paredat molt més irregular que l'anterior. L'estructura d'aquesta façana lateral es fa també a partir de tres pisos; planta baixa, primer pis i a la part superior, obertura de galeria de tres arcades de mig punt. Destaca el fet que s'utilitza carreus per les obertures de la planta baixa, actualment paredades, i el primer pis, així com a l'aresta dreta d'aquesta façana lateral. Finalment l'edifici disposa d'un ràfec format per teula i maó que ressegueix el perímetre d'ambdues façanes del Carrer Major de la vila.

## Història

La casa té molts elements que contextualitzen les cases rurals de la Catalunya del segle xviii, com per exemple la galeria de l'edifici situada a la façana lateral que dona al carrer Major del poble.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Comte». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Cal Comabella (Artesa de Segre)

Cal Comabella és un conjunt del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La casa de Cal Comabella s'emplaça a la plaça Major d'Artesa de Segre, en el cor del barri d'origen medieval. Es tracta de dues cases particulars entre mitgeres, consistent en unvivendes unifamiliars amb els números 15 i 16 en el cadastre.

## Descripció

La façana d'ambdós immobles mostra una clara homogeneïtat en la planta baixa i la primera i segona planta, probablement pertanyents al moment inicial de construcció. El tercer i quart pis existents són clarament posteriors. En al número 15 s'observa una porxada que també es troba inclosa en la fitxa d'inventari 21969 Porxos del C/ Major, amb petits contraforts basals, afegits amb posterioritat a la construcció inicial. Al fons de la porxada s'observen dues entrades de factura moderna (aparcament i entrada a la casa). Per sobre de l'arc de la porxada, l'habitatge compta amb dos pisos originals, el primer de gran alçada amb dos balcons, un a cada costat del sortint del porxo, de gran finestra quadrada. El segon pis del n. 15, amb el mateix aparell constructiu, compta només amb una petita finestra quadrada per donar llum. Els pisos tercer i quart, moderns, compten amb tres finestres cadascun, unes amb arc de mig punt i les altres quadrangulars, de mida més petita.
La façana del número 16 compta amb una planta baixa amb una porta adovellada en arc de mig punt, amb una inscultura a la clau que no es pot identificar. També s'hi troba una entrada moderna de l'aparcament. La primera planta compta dues balconades grans per sengles finestres, mentre que el tercer en mostra una de sola, allargada, per també dues sortides a l'exterior. Tot i que l'aparell constructiu és antic i probablement l'original, les obertures actuals semblen realitzades recentment.
La teulada d'ambdós immobles són modernes, donat que l'edifici té l'aparença exterior d'estar bastant restaurat.
Tot i que actualment sembla comprendre dos habitatges, els números 15 i 16 de la plaça Major, Cal Comabella, tenen un aparell constructiu exacte, amb blocs regulars de mida gran, sense arrebossar. A més, s'hi documenta la presència de pedra treballada com llindes i escopidors.
Segons la fitxa d'inventari arquitectònic anterior d'aquest element, a la clau de la porta adovellada s'hi podia llegir l'any, 1677.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Comabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].
# Bumin

Bumin (mort el 552) fou el primer kagan dels turcs.
Els turcs eren al segle vi una horda vassalla dels joan-joan i eren coneguts com a T'ou-kiue pels xinesos (Turküt o Türk en turc, traduït per "fort"). Tenien com a kan a T'ou-men (en xinès) més conegut per la seva transcripció de Bumin, que era un vassall lleial. Bumin, després de denunciar a l'horda dels tolös, rebel als joan-joan, va demanar en agraïment (vers 547) la mà d'una princesa joan-joan, però li fou negada. Llavors Bumin es va aliar als Si Wei del nord-oest de la Xina que li van concedir la mà d'una princesa imperial xinesa (551). A la guerra que va seguir amb els joan-joan, Bumin va conquerir tota Mongòlia i en va expulsar els joan-joan. Va establir la seva capital a l'alt Orkhon.
Bumin va morir el 552 i els seus dominis es van repartir entre els dos fills: Muhan (553-572) kan dels turcs que va dominar sobre les hordes orientals, i Istami, yabghu (príncep) supeditat a l'anterior, que va governar sobre les hordes occidentals i foren l'origen dels anomenat kanat dels turcs occidentals i kanat dels turcs orientals.
# Campionat Mundial de Ral·lis del 2005

Campionat Mundial de Ral·lis 2005 va començar el 21 de gener amb la 73a edició del Ral·li Monte-Carlo i va finalitzar amb l'Austràlia el 20 de novembre. El pilot Sébastien Loeb va guanyar el seu segon campionat, destacant les seves sis victòries consecutives des del Ral·li de Nova Zelanda i el d'Argentina.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 2005» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
* 1 2 van der Zee, Tjeerd. «FIA World Rally Championship 2005» (en anglès). Rally base website, 2011. [Consulta: 26 desembre 2013].