OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María del Carmen Martínez-Villaseñor Barrasa

María del Carmen Martínez-Villaseñor Barrasa (Horcajo de Santiago, 4 de maig de 1943 - Puerto de la Cruz, 15 de juny de 2023) va ser una ventrílocua i humorista espanyola coneguda com a Mari Carmen y sus muñecos. Es va iniciar professionalment en el teatre de titelles i va guanyar popularitat a la televisió. Durant més de quatre dècades, va conquerir el cor del públic amb els seus quatre personatges: Nícol, el gandul irreverent; Daisy, l'adolescent contestona; Rodolfo, el lleó sensible; i Doña Rogelia, la vella grunyona.
Mari Carmen va participar en diversos programes de televisió i pel·lícules, a més de col·laborar en concursos i presentar programes propis. Va compondre cançons per a grups musicals i va publicar un llibre, Ventana al Edén (Bitácora, 1988). També va aparèixer a la sèrie La que se avecina.
En els seus últims anys, es va traslladar a viure a Puerto de la Cruz, on va morir als 80 anys a causa d'una caiguda. El 31 de maig de 2012 va ser nomenada Filla Predilecta de Castella-La Manxa.

## Referències

* 1 2 «Muere Mari Carmen Martínez-Villaseñor, más conocida como Mari Carmen y sus muñecos» (en castellà). ABC, 15-06-2023. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Muere Mari Carmen y sus muñecos tras sufrir una caída en Tenerife» (en castellà). El Mundo, 15-06-2023. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Ventana al Edén | WorldCat.org» (en anglès). [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ LP.ES. «LQSA | ¿Cómo se llaman los actores de 'La que se avecina' en la vida real?» (en castellà). Las Províncias, 29-04-2021. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ Quiles, Raúl Sánchez. «Mari Carmen: «Mudarme a Puerto de la Cruz ha sido como retornar al paraíso perdido»» (en castellà). El Día, 27-07-2021. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «La Junta nombra hija predilecta de Castilla-La Mancha a "Mari Carmen y sus muñecos"» (en castellà). Cuenca News. [Consulta: 16 juny 2023].
# María del Carmen Llasat Botija

Maria del Carmen Llasat Botija és una científica i professora, catedràtica de Física de l'Atmosfera del Departament de Física Aplicada de la Universitat de Barcelona.
Doctora en Ciències Físiques per la Universitat de Barcelona gràcies a la tesi Episodis de pluges copioses a Catalunya: gènesi, evolució i factors coadjuvants (1987), la seva recerca es desenvolupa al voltant dels riscos naturals d'origen meteorològic (incendis, inundacions, temps violent), recursos hídrics i a l'impacte del canvi climàtic. Dirigeix el Grup d'Anàlisi de situacions Meteorològiques Adverses (GAMA) i és membre del Comitè Científic de l'Observatori del Canvi Climàtic als Pirineus (OPCC), membre del comitè directiu del Mediterranean Experts on Climate and Environmental Change i membre del Consell Assessor per al Desenvolupament Sostenible de la Generalitat de Catalunya. Amb el seu equip van llançar una aplicació que permet pujar i consultar dades sobre l'impacte dels riscos naturals i del canvi climàtic, punts de vulnerabilitat i mesures i bones pràctiques.
Va ser la primera dona de l'estat espanyol a liderar una secció, en aquest cas Natural Hazards, de la Unió Europea de Geociències, i va ser coordinadora internacional del grup de treball Heavy Rains del programa AMHY/FRIEND de la Unesco i del Working Group of Social Impacts Research dels projectes MEDEX i HYMEX, recolzats per l'Organització Meteorològica Mundial. Va ser editora en cap de la revista Natural Hazards and Earth System Science. Va ser distingida amb la Creu de Sant Jordi 2022. El 2023 va rebre el Premi Acció Climàtica atorgat pel Col·legi d'Enginyers BCN.

## Referències

* ↑ UB, GREC - Aplicació de Gestió de la Recerca -. «Maria Del Carmen Llasat Botija. Facultat de Física (UB)». webgrec.ub.edu. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «María del Carmen Llasat Botija» (en anglès). [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ Ministerio de Educación, Cultura y Deporte. «Ficha de tesis». [Consulta: 6 març 2021].
* 1 2 3 «Llasat Botija, María del Carmen - Ministerio de Ciencia e Innovación (es)». www.ciencia.gob.es. Arxivat de l'original el 2021-03-10. [Consulta: 6 març 2021].
* 1 2 3 «Maria del Carmen Llasat» (en espanyol europeu). Idees, 26-01-2021. [Consulta: 6 març 2021].
* 1 2 3 4 «María del Carmen Llasat Botija» (en castellà). :: SON PIONERAS :: Liderazgo emprendedor de las Investigadoras. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «Entrevista del mes: Mª del Carmen Llasat Botija» (en espanyol europeu). Tiempo.com | Meteored, 07-11-2013. [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «La Creu de Sant Jordi 2022 reconeix 20 persones i 10 entitats pels seus «serveis destacats» al país», 28-06-2022. [Consulta: 2 juliol 2022].
* ↑ posts. «ENGINYERS BCN realitza la primera diada "Crisi Climàtica i Enginyeria"», 04-07-2023. [Consulta: 8 gener 2024].
# Melchor de Abarca

Melchor de Abarca y Velasco (c.1680 - Girona, 1760) Baró d'Abarca, fou militar espanyol partidari de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola i lluità en la batalla de l'11 de setembre de 1714 a Barcelona.
La seva carrera militar s'inicià el 1703 quan ingressà al regiment de les Reials Guàrdies Espanyoles. Dos anys després fou ascendit a tinent, el 1711 a capità i el 1721 a capità de granaders, esdevenint posteriorment capità de fusellers. El 1727 fou ascendit a brigadier d'infanteria, el 1734 a mariscal de camp i aquell mateix any a tinent general, càrrecs que li valgueren el reconeixement suficient per esser nomenat governador i corregidor de Tarragona el 1745. Posteriorment el 1754 fou nomenat governador i corregidor de Girona i finalment el 1759 fou nomenat capità general d'Extremadura, per bé que morí a Girona sense arribar a prendre possessió del càrrec.

## Bibliografia

* GAY ESCODA, Josep María. El corregidor a Catalunya. Madrid. pp. 583, 610-611.
* OZANAM, Didier. Los capitanes y comandantes generales de provincias en la España del siglo XVIII. Córdoba: Servicio de Publicaciones de la Universidad de Córdoba. pp. 59.
# Melcior Domenge i Antiga

Melcior Domenge i Antiga (Olot, 10 de maig de 1871 - Olot, 23 d'octubre de 1939), nascut en una casa humil, esdevingué pintor i pessebrista català.
Es formà a l'Escola d'Art d'Olot, posteriorment a l'Escola de Belles Arts de Barcelona i va ser pensionat en dos cursos per la Diputació de Girona. El president del tribunal que decidí atorgar-li la pensió fou el pintor i diputat provincial Joaquim Vayreda. Domenge fou alumne preferit de Vayreda, a qui preparà sovint els quadres. "...aquest ajut es traduïa sovint en el fet que Vayreda donava les pinzellades finals a la pintura a l'oli." Al 1888, als 17 anys, va exposar a la Sala Parés i va vendre 19 quadres.
Fou mestre de l'Escola d'Art d'Olot i representant de l'escola d'Olot, conreà el paisatge i la pintura religiosa. Esdevingué un pintor d'èxit que realitzà nombroses exposicions tant a Madrid com a Barcelona i rebé guardons com la medalla de l'Exposició Internacional de Belles Arts de Barcelona de 1907. L'any 1942 va exposar a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.
Va començar a fer figures de pessebre d'infant. Era amic de Miquel Blay i Fàbrega, i ambdós feien figures de fang, que coïen al forn de l'obrador de pa del seu pare. Un cop cuites, les pintaven i les venien per cinc o deu cèntims. Pels volts de 1891 junt al seu germà Magí es varen fer amb la propietat de l'obrador de figures de més tradició pessebrista d'Olot. Es van dedicar a la producció de figures de motlle. La seva paleta de colors era molt viva, pintant les cares d'una manera molt peculiar. L'any 1933 varen traspassar el seu taller, que portava el nom de “La Hebrea”.

## Referències

* ↑ Socias, pàgina 87
* ↑ Sala, pàgina 53
* 1 2 3 MULA, Publicat per Col·lectiu EL BOU I. LA. «Melcior Domenge i Antiga (Olot, 1871-1939)». Arxivat de l'original el 2020-12-22. [Consulta: 21 desembre 2020].
* ↑ Creus, pàgina 9
* ↑ Entre la continuïtat i el trencament: art a Sabadell, 1939-1959. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2000, p. 141.

## Bibliografia

* Socias, Jaume. Pintura Catalana en el castell de la Geltrú (en castellà). Barcelona: Selecta, 1976. ISBN 84-298-0429-3.
* Sala i Plana, Joan «Melcior Domenge i una pensió de pintura polèmica» (PDF). Revista de Girona, 177, 1996 [Consulta: 15 gener 2012].
* Creus, Ricard «El paisatge anímic de Domenge» (PDF). Revista de Girona, 192, 1999 [Consulta: 15 gener 2012].
# Mas Roig (Banyeres del Penedès)

El Mas Roig és una masia de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas és compost per una sèrie de terres, un grup de magatzems i l'habitatge. Aquest és dividit en dues parts, la dels amos i la dels masovers. L'edifici presenta dues plantes. Els baixos consten dues portes d'arc escarser la de la dreta correspon a l'habitatge dels masovers. Al pis noble hi ha una sèrie de finestres rectangulars. La coberta és de dues vessants.

## Història

La casa, l'any 1983, era deshabitada, sols ocupada de forma esporàdica per alguns treballadors (veremadors, etc.). Els actuals masovers (1983) viuen en un xalet construït al costat de la masia. La hisenda fou comprada pels avis de l'actual propietari (1932), i des de llavors forma part de l'herència familiar.
En un indret proper a la masia han aparegut vestigis de cultura ibèrica, els quals es conserven al Museu de la Bisbal del Penedès (poble on resideix el propietari de la hisenda) i al Museu Arqueològic del Vendrell.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
# Meteoritni

Meteoritni (en rus: Метеоритный) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 146 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1980

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1980 va tenir lloc en 1981 en Madrid. Va ser el trenta-cinquè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada trenta-quatre anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1980. Es van mantenir les deu categories de l'edició anterior però el jurat, en una insòlita decisió, va decidir declarar desertes totes les categories destinades a premiar el cinema nacional i només va concedir la Medalla a la millor pel·lícula estrangera. A canvi, es va recuperar la Medalla al millor llibre, es va concedir un premi especial a l'actor Fernando Sancho i es va atorgar un premi a títol pòstum a l'escriptor Manuel Villegas López.

## Llistat de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Desert | |
| Millor director | Desert | |
| Millor actriu | Desert | |
| Millor actor | Desert | |
| Millor actriu de repartiment | Desert | |
| Millor actor de repartiment | Desert | |
| Millor fotografia | Desert | |
| Millor música | Desert | |
| Millor guió | Desert | |
| Millor pel·lícula estrangera | El jinete eléctrico | Pel·lícula |
| Millor llibre | Fernando Méndez-Leite von Haffe | Fritz Lang |
| Labor de conjunt | Fernando Sancho | Tota la seva carrera |
| Premi pòstum | Manuel Villegas López | Labor en pro de la crítica i la teoria del cinema |

## Fonts

* «Premios del CEC a la producción española de 1980». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-12-08. [Consulta: 7 setembre 2018].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1980
* 25a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1980 a Internet Movie Database
# Medicina nuclear

La medicina nuclear és una branca de la medicina i la imatge mèdica que utilitza les propietats nuclears en àmbits de diagnosi i teràpia. Més específicament, la medicina nuclear és una part de la imatge molecular, ja que produeix imatges que reflecteixen processos biològics que prenen lloc a nivell cel·lular i subcel·lular.

## Rerefons

Els procediments de la medicina nuclear utilitzen medicaments amb radioisòtops. En la diagnosi les substàncies radioactives són administrades al pacient i la radiació ionitzant emesa és detectada. Els tests de diagnosi impliquen la formació d'una imatge utilitzant una gammacàmera inventada per Hal O. Anger, a vegades anomenada gammacàmera d'Anger; amb les que s'obtenen imatges gammagràfiques. Altres tests de diagnosi utilitzen sondes per obtenir mesures de diferents parts del cos, o comptadors del mesurament de mostres extretes del pacient.

## Tipus d'estudis

Un estudi típic de medicina nuclear implica l'administració de radioisòtops al cos per via intravenosa en un medi líquid o forma agregada, ingestió combinada amb menjar, inhalació en forma de gas o aerosol o, rarament, injecció de radioisòtops micro encapsulats. Alguns estudis requereixen la marcació de les mateixes cèl·lules sanguínies del pacient amb radioisòtops (escintigrafia de leucòcits i escintigrafia d'eritròcits). La majoria dels radioisòtops emeten raigs gamma mentre que les propietats destructores de cèl·lules de les partícules beta són utilitzades en aplicacions mèdiques. Els radioisòtops refinats per ús en medicina nuclear són derivats de la fissió nuclear o processos de fusió en reactors nuclears, que produeixen radioisòtops de llarga duració, o ciclotrons, radioisòtops de curta duració, o s'aprofiten els processos naturals de descomposició als reactors dedicats, i.e. molibdè/tecneci o estronci/rubidi.
Els radioisòtops intravenosos més utilitzats són:
* Tecneci 99m (tecneci 99m)
* Iode 123 i 131
* Tal·li 201
* Gal·li 67
* Fluor 18 Fluorodesoxiglucosa
* Indi 111
Els gasos i aerosols amb radioisòtops més utilitzats són::
* Xenó 133
* Criptó 81m
* Tecneci 99m Technegas Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine.®
* Tecneci 99m DTPA

## Vegeu també

* Radiologia

## Referències

* «www.cbc.ca». Arxivat de l'original el 2007-07-03. [Consulta: 11 abril 2008]. "Chalk River reactor safe, health minister says"
* Notes for guidance on the clinical administration of radiopharmaceuticals and use of sealed radioactive sources. Administration of radioactive substances committee UK 1998.

## Enllaços externs

* «Medicina nuclear». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
* Nucmedinfo Informació de la Medicina nuclear (anglès)
* SkeletalScintigraphy.com Informació sobre la escintigrafia de l'esquelet (anglès)
# Mestre de Frankfurt

El Mestre de Frankfurt fou un pintor actiu a Anvers entre el darrer quart del segle xv i el primer terç del xvi.
D'estil eclèctic, deu el seu nom a dos tríptics que va realitzar que es conserven a Frankfurt del Main. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot veure la seva obra Tríptic del Baptisme de Crist, realitzada entre 1500 i 1520 aproximadament.

## Referències

* ↑ Friedländer, Max J. «Der Meister von Frankfurt» (en alemany). Jahrbuch der Königlich Preussischen Kunstsammlungen, 38, 1917, pàg. 135–150. ISSN: 1431-5955.
* ↑ «Der Meister von Frankfurt» (en alemany). Zeitschrift für christliche Kunst (10.1897) [Consulta: 22 març 2022].
* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. MNAC, 2004, p. 146. ISBN 84-8043-136-9.
# Megophrys parallela

Megophrys parallela és una espècie d'amfibi que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R. 2006. Megophrys parallela. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Melissa Griffiths

Melissa Mariana Griffiths Parra Del Reg (Lima, Perú; 14 de desembre de 1957) és una cantant nascuda al Perú amb nacionalitat veneçolana de jazz, rock, pop i balada. És una de les integrants més importants del moviment musical sorgit a Veneçuela gràcies al "Divendres negre" (18 de febrer de 1983) que va afectar l'economia, però que, sens dubte, va obligar les disqueres veneçolanes a descobrir nous talents que estaven amagats als locals nocturns. El 1985 el seu èxit va ser tan gran que la van arribar a considerar "La Reina del rock" mentre que també la van denominar "La Madonna veneçolana".
# Menjamel de manglar

El menjamel de manglar (Gavicalis fasciogularis) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita manglars i boscos del nord-est dAustràlia, des de l'est de Queensland, cap al sud al nord de Nova Gal·les del Sud.

## Referències

* ↑ «Menjamel de manglar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel de matollar

El menjamel de matollar (Microptilotis albonotatus) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Viu en zones de matollar de Nova Guinea, a excepció de la zona nord-occidental i la conca del Sepik-Ramu.

## Referències

* ↑ «Menjamel de matollar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel de taques grogues

El menjamel de taques grogues (Meliphaga notata) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, vegetació costanera, manglars, terres de conreu i ciutats de les terres baixes al nord-est de Queensland.

## Referències

* ↑ «Menjamel de taques grogues». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Michèle Bokanowski

Michèle Bokanowski (Canes, França, 9 d'agost de 1943) és una compositora francesa
Formada en música tradicional, va continuar els seus estudis de composició a París amb Michel Puig i de música electrònica el 1970 al Service de la recherche de l'ORTF (ORTF) dirigit per Pierre Schaeffer. També va estudiar música informàtica a la Facultat de Vincennes i música electrònica amb Eliane Radigue.
Després de completar els seus estudis, Bokanowski va treballar com a compositora. Es va casar amb Patrick Bokanowski i sovint col·labora amb ell per al cinema, Catheringe Dasté per a obres teatrals i els coreògrafs Hideyuki Yano, Marceline Lartigue i Bernardo Montet per a la dansa.

## Feines

Bokanowski compon música per a concerts, pel·lícules, televisió, teatre i ball. La seva feina inclou:
* Korè for one pianist
* Trois chambres d’inquiétude
* Tabou
* Chant d’ombre
* Cirque
També va compondre les següents bandes sonores:
* 2008 Battements solaires (short)
* 2002 Le canard à l'orange (short)
* 1998 Flammes (short)
* 1998 Fugue (short)
* 1994 Au bord du lac (short)
* 1992 The Beach (short)
* 1984 La part du hasard
* 1982 The Angel
* 1974 Déjeuner du matin (short)
* 1972 The Woman Who Powders Herself (short)
La seva feina ha estat enregistrada i publicada, incloent:
* L'Ange (CD, Album) trAce, 2003
* L'Étoile Absinthe / Chant D'Ombre (CD, Ltd) Optical Sound, 2010
* Tabou (CD, Mini) Metamkine, 1992
* Trois Chambres D'Inquiétude (CD, Ltd, EP), Elevator Bath, 2000
* L'Étoile Absinthe (CD, Mini) Metamkine, 2002
* Cirque (CD) Empreintes DIGITALes, 1995
* Pour Un Pianiste (CD) trAce, 2005
* Michèle Bokanowski (CD) trAce, 2009

## Referències

* ↑ Cummings, David M.. International who's who in music and musicians' directory, 2000.
* ↑ Sadie, Julie Anne. The Norton/Grove dictionary of women composers (Digitized online by GoogleBooks), 1994.
* 1 2 «Michele Bokanowski». [Consulta: 29 gener 2011].
* ↑ «Michèle Bokanowski». [Consulta: 29 gener 2011].
* ↑ MacDonald, Scott. A critical cinema: interviews with independent filmmakers, 1998, p. 265.

## Enllaços externs

* Entrevista amb Michèle Bokanowski Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine.
# Mariana de Jesús

Mariana de Jesús és el nom dels següents personatges:
* Beata Mariana de Jesús Navarro de Guevara y Moren, religiosa madrilenya, mercedària, del s. XVII, venerada com a beata.
* Santa Mariana de Jesús de Paredes y Flores, religiosa equatoriana, terciària franciscana, del s. XVII, venerada com a santa.
# Grammatotria lemairii

Grammatotria lemairii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja mol·luscs i diatomees.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 23 °C-27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: és una espècie de peix endèmica del llac Tanganyika.

## Referències

* 1 2 3 «Grammatotria lemairii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Grammatotria, p. 97-98. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren; i ORSTOM, París. Vol. 4.
* ↑ Brichard, P., 1989. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* De Vos, L., M. Nshombo i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1996. Trematocara zebra (Perciformes; Cichlidae), nouvelle espèce du nord-ouest du lac Tanganyika (Zaïre). Belg. J. Zool. 126(1):3-20.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Klara Takacs

Klara Takacs (Lengyeltóti, Hongria, 24 d'abril de 1945 - 21 de gener de 2017) fou una mezzosoprano hongaresa de trajectòria internacional.
Va debutar amb la companyia de Metropolitan Opera de Nova York a Washington DC com Adalgisa en Norma de Bellini al costat de Renata Scotto en 1982. Va cantar també a La Fenice de Venècia, l'Òpera de Viena, el Festival de Salzburg i el Teatre Colón de Buenos Aires on va cantar Eudoxia de la Fiamma d'Ottorino Respighi i Charlotte de Werther de Massenet, totes dues a la temporada 1987.
Entre els seus més destacats registres s'expliquen "Rigoletto" de Verdi amb Lucia Popp i Jaume Aragall, "Dom Sebastian" de Donizetti amb Richard Leech, "Nerone" d'Arrigo Boito, "Missa Solemnnis" i "L'Olimpiade", així com "The Queen of Sheba" amb Magda Kalmár i Siegfried Jerusalem. El seu recital de cançons de Verdi va ser especialment lloat.
Entre les distincions de reconeixement que ha rebut es troben el Premi Ferenc Liszt del 1979, la Creu d'Oficial de l'Ordre al Mèrit de la República d'Hongria el 2007, el Premi Prima el 2011, i el premi Kossuth el març del 2014.

## Referències

* 1 2 3 Gábor, Medvegy «Meghalt Takács Klára operaénekes». 24 HU, 21-01-2017 [Consulta: 19 desembre 2020].
* 1 2 Salazar, Francisco «Obituary: Mezzo Soprano Klara Takacs Passes Away». Operawire, 26-01-2017 [Consulta: 19 desembre 2020].