OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lèmur mostela dels Hawk

El lèmur mostela dels Hawk (Lepilemur tymerlachsoni) és una espècie de lèmur mostela. Com tots els lèmurs, és endèmic de Madagascar. És un lèmur mostela mitjanament gran, amb una llargada total de 50-68 cm, dels quals 22-27 cm pertanyen a la cua.
Originalment se l'anomenà L. tymerlachsoni, però més endavant es descobrí que el nom s'havia format incorrectament, i fou rectificat a L. tymerlachsonorum el 2009. The name honors the Howard and Rhonda Hawk family.

## Referències

* ↑ Garbutt, Nick. Mammals of Madagascar, A Complete Guide, 2007, p. 126–127. ISBN 030012550X.
* ↑ Hoffman, M.; Grubb, P.; Groves, C.P.; Hutterer, R.; Van der Straeten, E.; Simmons, N.; Bergmans, W. «A synthesis of African and western Indian Ocean Island mammal taxa (Class: Mammalia) described between 1988 and 2008: an update to Allen (1939) and Ansell (1989)» (PDF). Zootaxa, 2205, 2009, pàg. 1–36.
* ↑ Edward E. Louis, Jr., Shannon E. Engberg, Runhua Lei, Huimin Geng, Julie A. Sommer, Richard Randriamampionona, Jean C. Randriamanana, John R. Zaonarivelo, Rambinintsoa Andriantompohavana, Gisele Randria, Prosper, Boromé Ramaromilanto, Gilbert Rakotoarisoa, Alejandro Rooney, and Rick A. Brenneman «Molecular and morphological analyses of the sportive lemurs (Family Megaladapidae: Genus Lepilemur) reveals 11 previously unrecognized species» (PDF). Texas Tech University Special Publications, 49, 2006, pàg. 1–49. Arxivat de l'original el 2011-06-05 [Consulta: 4 juliol 2011].
# Can Samà

Can Samà és un edifici del carrer Major de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, principal i dos pisos, amb coberta en part plana i en part a dues vessants. L'edifici té façanes a dos carrers. La principal, que dona al carrer Major, presenta una divisió horitzontal en tres cossos: el primer, coincidint amb la planta baixa, mostra grans carreus de pedra encoixinats; el segon ocupa dues plantes unificades per pilastres i acaba en cornisa sobre la qual s'eleva el tercer cos, coronat per la barana del terrat. Les obertures són allindanades. La façana posterior, de composició simètrica, presenta obertures allindanades i d'arc rebaixat. L'interior de la casa ha perdut el seu caràcter original a causa de les successives modificacions que ha experimentat en transformar-se en habitatge plurifamiliar. Tanmateix, les motllures de la façana i el treball de forja dels balcons i finestres, de gran qualitat, recorden encara l'esplendor que tingué Can Samà en l'època de la seva construcció.

## Història

L'origen de l'edifici primitiu, enclavat dins el primer recinte fortificat de la Vilanova de Cubelles, pot situar-se al segle xiv. L'any 1862, Joan Samà i Martí i Maria Almirall i Andrea van comprar la casa a Joan Álvarez i va sol·licitar permís per fer-hi obres de reforma, addició de plantes i construcció de galeries arcades, segons projecte del mestre d'obres Josep Salvany.
A la mort de Joan Samà, la casa va passar al seu nebot Antoni Samà i Urgellés, que va rebre del rei Amadeu I el títol de marquès de Samà. Amb el pas del temps, l'edifici ha perdut el seu caràcter senyorial i ha estat fragmentat en pisos de lloguer per a classes modestes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Samà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 novembre 2012].
# Southwest Airlines

Southwest Airlines és una línia aèria nord-americana de baix cost propietat de Southwest Airlines Co. La companyia té la seva oficina corporativa a Dallas (Texas). Southwest opera en molts aeroports, els principals dels quals són l'Aeroport Internacional McCarran de Las Vegas i Aeroport Internacional Midway de Chicago.
# William Johnson Sollas

William Johnson Sollas FRS (30 de maig de 1849 - 20 d'octubre de 1936) va ser un zoòleg i antropòleg britànic. Va estudiar al City of London School, el Royal College of Chemistry i la Royal School of Mines es va matricular al St. John's College, Cambridge, on va obtenir el premi de First Class Honours en geologia. Des del 1897 va ser professor de geologia a la Universitat d'Oxford.
Va treballar en molts camps científics incloent el de les esponges, braquiòpodes i la recerca en petrologia. De 1878 fins a 1889 es dedicà completament a les esponges i els fòssils. A Bristol treballà en la paleontologia, va descriure noves espècies de plesiosaure. A Dublín treballà sobre els foraminifera i els braquipòdes. En petrologia va inventar la columna de difusió. El 1905 publicà la col·lecció d'assaigs The Age of the Earth, i el 1911 Ancient Hunters and their Modern Representatives sobre antropologia.
De 1908 a 1910 va ser president de la Societat Geològica de Londres la qual el premià amb la Bigsby Medal el 1893 i la Wollaston Medal el 1907.

## Referències

* ↑ «William Johnson Sollas, 1849-1936» (en anglès). Bibliographical memoirs of fellows of the Royal Society. The Royal Society, 01-01-1936. DOI: 10.1098/rsbm.1938.0007.

## Bibliografia

* Woodward, A. Smith «278. William Johnson Sollas». Man. Royal Anthropological Institute of Great Britain and Ireland, 36, 1936. ISSN: 0025-1496.
# Turó del Corral Nou

El Turó del Corral Nou és una muntanya de 678 metres que es troba al municipi d'Aiguamúrcia, a la comarca catalana de l'Alt Camp.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sent Marcèl e Paulèl

Sent Marcèl e Paulèl (francès Saint-Marcel-Paulel) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Monument

* Església.
* Església
* "Monument de la guerra".

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Forn de Mas Abella

El Forn de Mas Abella és una obra d'Esponellà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de mur paredat. Al frontal trobem dues boques tapiades i les restes d'una tercera inferior, totes amb volta de carreuons. Als laterals restes de la repesa. També trobem una estructura quadrangular amb parets de maó acabats en dues aïgues. A la part superior hi ha restes d'un arc de maó pla i de mur.

## Referències

* ↑ «Forn de Mas Abella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2019].
# Lèmur mostela dels Hubbard

El lèmur mostela dels Hubbard (Lepilemur hubbardorum) és un lèmur mostela endèmic de Madagascar. Fa un total de 51-59 centímetres de llargada, 23-25 dels quals pertanyen a la cua. Viu en boscos de transició secs situats al sud-oest de Madagascar.
Originalment se l'anomenà L. hubbardi, però més endavant es descobrí que aquest nom era incorrecte i fou reanomenat L. hubbardorum el 2009.

## Referències

* 1 2 Garbutt, Nick. Mammals of Madagascar, A Complete Guide, 2007, p. 134.
* ↑ Hoffman, M.; Grubb, P.; Groves, C.P.; Hutterer, R.; Van der Straeten, E.; Simmons, N.; Bergmans, W. «A synthesis of African and western Indian Ocean Island mammal taxa (Class: Mammalia) described between 1988 and 2008: an update to Allen (1939) and Ansell (1989)» (PDF). Zootaxa, 2205, 2009, pàg. 1–36.
# Pseudoeurycea melanomolga

Pseudoeurycea melanomolga és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic i conegut pels voltants del Cofre de Perote al centre-oest de Veracruz així com de dues localitats al nord-est adjacent de Puebla (prop de Teziutlán i González Ortega).

## Descripció

L'holotip és una femella adulta que mesura 72 mm de longitud del musell i la ventilació. Falta la cua, però probablement hauria estat almenys tan llarga com el cos. Hi ha un plec regular transversal lleuger, amb els solcs associats que arriben a la línia dorsal mitjana. La coloració és negre porpra a la part superior i una mica més clara a la part ventral. Hi ha taques dorsals aparellades corresponents als solc costals, poques taques als costats i una taca més prominent a l'extrem lateral de cada plec gular.

## Hàbitat i conservació

Els hàbitats naturals de Pseudoeurycea melanomolga són boscos de pins i herba en grapat per sobre de la línia dels arbres, a cotes de 2,250–4,000 m sobre el nivell del mar. És una espècie terrestre que es troba normalment sota roques i troncs en sòls humits. Tolera cert grau de modificació de l'hàbitat, però tanmateix està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat causada per l'explotació forestal, l'agricultura (incloent la neteja del bestiar i les pràctiques de tala i crema) i els assentaments humans. No se sap que es produeixi en cap àrea protegida.
Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* 1 2 3 «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Frost, Darrel R.. «Pseudoeurycea melanomolga (Taylor, 1941)». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2017. [Consulta: 4 December 2017].
* ↑ Taylor, E. H. «Two new species of Mexican plethodontid salamanders». Proceedings of the Biological Society of Washington, vol. 54, 1941, pàg. 81–86.
# Camuflatge

El camuflatge és el mètode que permet als organismes o objectes que d'altra forma serien visibles romandre indistingibles de l'entorn que els envolta. Alguns exemples del camuflatge són les ratlles del tigre i l'uniforme del soldat modern.
La paraula camuflatge prové del francès camouflage, format el 1914 en medis militars a partir del verb italià camuffare ('ocultar, disfressar'). A la natura es parla de mimetisme.

## Camuflatge militar

En el món militar, el camuflatge és la tècnica de disfressar objectes, vehicles o tropes tot mimetitzant-los amb el terreny circumdant per tal d'ocultar-los a la detecció i identificació de l'enemic, sigui cobrint-los amb xarxes, vegetació, etc., sigui pintant-los o imprimint-los amb dissenys disruptius multicolors.
En el camp específic de l'uniforme militar el camuflatge comença a aplicar-se en entreguerres i es desenvolupa durant la Segona Guerra Mundial i, més encara, durant la guerra freda, però gairebé sempre circumscrit a forces d'elit. Entorn de 1990 el camuflatge es generalitza com a forma bàsica d'uniforme de campanya en la majoria d'exèrcits.

## Referències

* ↑ «camuflar». Diccionari descriptiu de la llengua catalana. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ Maynard, Christopher. Máquinas de Guerra. Madrid: S M, 1979, p. 30. ISBN 84-348-0722-X.

## Bibliografia

* Behrens, Roy R. (2002). False Colors: Art, Design and Modern Camouflage. Bobolink Books. ISBN 0-9713244-0-9.
* Behrens, Roy R. (2009). Camoupedia: A Compendium of Research on Art, Architecture and Camouflage. Bobolink Books. ISBN 978-0-9713244-6-6.
* Behrens, Roy R. (editor) (2012). Ship Shape: A Dazzle Camouflage Sourcebook. Bobolink Books. ISBN 978-0-9713244-7-3.
* Forbes, Peter (2009). Dazzled and Deceived: Mimicry and Camouflage. Yale University Press. ISBN 978-0-300-17896-8.
* Goodden, Henrietta (2009). Camouflage and Art: Design for Deception in World War 2. Unicorn Press. ISBN 978-0-906290-87-3.
* Latimer, Jon (2001). Deception in War. John Murray. ISBN 978-1-58567-381-0.
* Newman, Alex; Blechman, Hardy (2004). DPM – Disruptive Pattern Material: An Encyclopaedia of Camouflage: Nature, Military and Culture. DPM. ISBN 978-0-9543404-0-7.
* Stevens, Martin; Merilaita, Sami (2011). Animal Camouflage: Mechanisms and Function. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-15257-0.
* Wickler, Wolfgang (1968). Mimicry in plants and animals. McGraw-Hill. ISBN 978-0-07-070100-7.

## Vegeu també

* Llista de mètodes de camuflatge
# Sittard-Geleen

Sittard-Geleen (limburguès Zittert-Gelaen) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 95.353 habitants repartits sobre una superfície de 80,62 km² (dels quals 1,57 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Maaseik i Echt-Susteren, a l'oest amb Dilsen-Stokkem, a l'est amb Selfkant i al sud amb Stein (Limburg), Beek i Schinnen.

## Centres de població

| Nucli | Població |
| Sittard | 37.000 |
| Geleen | 32.790 |
| Born | 5900 |
| Munstergeleen | 5080 |
| Grevenbicht-Papenhoven | 3280 |
| Limbricht | 2690 |
| Nucli | Població |
| Buchten | 2180 |
| Obbicht | 2040 |
| Einighausen | 1460 |
| Broeksittard | 1650 |
| Guttecoven | 1310 |
| Holtum | 1260 |

## Ajuntament

* GOB 7 regidors
* CDA 7 regidors
* PvdA 7 regidors
* GroenLinks 6 regidors
* Stadspartij Sittard Geleen Born (SGB) 4 regidors
* VVD 2 regidors
* Ouderenpartij 2 regidors
* TransparanZ 1 regidor
* Stadspartij Burgerbelangen Geleen (SBG) 1 regidor

## Enllaços externs

* www.sittard-geleen.nl
# Xalet al carrer Sant Antoni, 11 (Caldes de Malavella)

L'edifici situat al carrer Sant Antoni, 11, conegut com la Casa Perxacs, és una obra del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un xalet unifamiliar, de planta baixa i terrat, situat entre els carrers Sant Antoni i Núria, al nucli urbà de Caldes de Malavella. És veïna del també inventariat edifici del carrer Sant Antoni, 15.

## Descripció

La façana principal, situada al carrer Sant Antoni, té la porta d'entrada, amb trencaaigües, just al centre. A dreta i esquerra, dues finestres quadrangulars també amb trencaaigües. Els trencaaigües tenen forma escalonada. Un pinyó petit escalonat, remata l'edifici, tot emmarcant un escut petit quatribarrat. Al terrat, barana de pedra artificial amb decoració circular i elements vegetals. A la façana lateral, carrer Núria, tres obertures centrals emmarcades per un pinyó petit escalonat, i una finestra a cada costat. Totes tenen arc de llinda i trencaaigües escalonat. A la part posterior hi ha un petit jardí. Els colors de la façana (amb molta humitat) marquen el ritme, de manera que el joc d'obertures queda molt clar.

## Història

Aquest edifici apareix a la "Guia ilustrada oficial. Caldas de Malavella" de l'any 1927 com a xalet propietat de José Perxachs i era una de les cases que es llogaven als estiuejants que anaven a prendre les aigües medicinals, cosa que marcà enormement el desenvolupament econòmic i urbanístic del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Antoni, 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Antoni, 11». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Sent Mamet

Sent Mamet, en francès Saint-Mamet, és un municipi francès, situat al departament de l'Alta Garona i a la regió d'Occitània.
# Fèrula

Fèrula en medicina és un dispositiu o estructura de metall, fusta, guix, cartró, tela o plàstic que s'aplica amb finalitat generalment terapèutica. Les que es fan servir més són per al tractament de fractures o com complement de cirurgíes ortopèdiques en odontologia.

## Usos

En general les fèrules en medicina es fan servir per mantenir en la seva posició o sostenir i immobilitzar parts del cos, en particular les mòbils o articulades:
* De manera temporal o provisional abans del tractament definitiu, com per exemple en fractures i luxacions.
* De manera permanent o perllongada per a cicatritzar o consolidar teixits lesionats
* Per facilitar la circulació limfàtica i venosa.
* Per corregir o evitar deformitats.

## Alguns tipus de fèrula

* Fèrula en aeroplà: fèrula de filferro i embenat de guix.
* Fèrula d'Anderson: dos llargs visos o claus fixats amb un dispositiu extern regulable
* Fèrula de coaptació: tauletes ajustades al voltant del membre lesionat.
* Fèrula de Böhler-Braun: fèrula metàl·lica per un tipus de fractura del fèmur.

## Vegeu també

* Escaiola ortopèdica
* Ortesi
* Embenat
* Cabestrell
* Camisa de força
* Síndrome de Bush

## Referències

* ↑ Navarro Gómez, María Victoria. Enfermería médico-quirúrgica: necesidad de movimiento. Manuales de enfermería. Editor Elsevier Espanya, 2000. ISBN 84-458-0955-5, 9788445809556
* ↑ Diccionari Il·lustrat de termes mèdics
# MP/M

MP/M (Multiprogramming Monitor for Microcomputers) va ser la versió multiusuari del sistema operatiu CP/M, creat per Digital Research i desenvolupat per Tom Rolander el 1979. Permetia a múltiples usuaris connectar-se a un únic ordinador, utilitzant cada un d'ells un terminal.
MP/M era un sistema operatiu bastant avançat per a la seva època, almenys en microordinadors. Incloïa un nucli multitasca basat en prioritats. També permetia a cada usuari executar mútiples programes i alternar entre ells.
El sistema requeria un mínim de 32 KiB de RAM per a funcionar, però això deixava molt poca memòria per a aplicacions d'usuari.
Igual que abans va passar amb CP/M, MP/M va ser portat a l'Intel 8086, amb el nom MP/M-86.

## Referències

* ↑ «Tom Rolander: Total Code Geek to Hi-Tech Entrepreneur» (en anglès). Sun Developer Network. [Consulta: 17 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Gary Kildall. CP/M: A Family of 8-and 16-Bit Operating Systems(anglès)
* Guia d'usuari del MP/M PDF(anglès)
# Camulogen

Camulogen (en llatí Camulogenus) era un ancià del poble dels aulercs que segons Juli Cèsar va ser el cabdill de la coalició formada contra ell de tots els pobles que vivien prop del riu Sequana.
Va aplicar una política de terra cremada per evitar l'aprovisionament dels romans, i fins i tot va intentar cremar Lutècia, mentre atacava les tropes de Tit Labiè. Va morir a la Batalla de Lutècia, quan els romans atacaven la ciutat, l'any 52 aC.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar. De Bello Gallico, VII, 57, 62
# Stefano Landi

Stefano Landi (Roma, 1586-1639) fou un compositor italià.
Va estudiar al Collegio Germanico i al Seminario Romano a Roma abans de ser mestre de capella a Pàdua el 1618. Tornà a Roma on entrà al cor de la Ciutat del Vaticà on hi canta sobretot amb Gregorio Allegri. Treballà igualment a les corts dels Barberini.
Va compondre diversos llibres d'aires, salms, així com diverses òperes entre les quals La morte d'Orfeo (1619) i Il Sant'Alessio (1632).

## Referències

* ↑ Alier, Roger. ¿Qué es esto de la ópera?. Barcelona: Robinbook, 2004. ISBN 84-96222-24-1.
# Vol 811 de United Airlines

El vol 811 de United Airlines va experimentar una descompressió explosiva el 24 de febrer de 1989, quan la porta de càrrega s'obrí en ple vol, i la descompressió consecutiva va aspirar nou passatgers, que van resultar morts.

## Accident

L'avió es va enlairar de l'aeroport de Honolulu, Hawaii. Va volar cap a Nova Zelanda amb una escala en Los Angeles, EUA.
A bord hi havia 355 persones. El 747 es va enlairar de Honolulu enmig de la nit. De sobte, la comporta de càrrega de l'avió s'obrí i es desprengué.
La descompressió deixà un enorme forat al costat dret de l'avió, i foren aspirat nou passatgers. Alguns d'ells caigueren a l'Oceà Pacífic i d'altres disparats als motors 3 i 4.
A causa d'això, els pilots van apagar el motor 3, ja que estava malmès. Al no saber la gravetat del problema, l'enginyer de vol va decidir baixar per veure què passava. Quan tornà altre cop a la cabina, l'enginyer va avisar els altres pilots del gran forat i la situació.
Els pilots informaren el Control de Trànsit Aeri i decidiren de tornar a Honolulu. També van haver de descendir a una altura respirable, ja que el subministrament d'oxigen va ser malmès per la violenta explosió.
Després, els pilots van apagar el motor 4, ja que també s'havia danyat. Havien d'aterrar aviat, ja que un jumbo molt carregat no pot volar amb 2 motors gaire temps.
Finalment, el jumbo aterrà a Honolulu i no s'estavellà. S'evacuaren 346 persones i nou foren desaparegudes, o presumiblement, mortes.

## Causa

La NTSB conclou al principi que la porta de càrrega no s'havia tancat bé abans d'enlairar-se l'avió. Lee Cambell va ser una de les víctimes, els seus pares van començar a investigar pel seu propi compte i van descobrir que Boeing havia fet un mal disseny de la porta.
Boeing va dissenyar la porta perquè s'obrís cap a fora. En tancar-se era fàcil que s'obrís en ple vol. Ja havien passat incidents i accidents semblants abans.
El 1972, un DC-10 nord-americà va experimentar quelcom semblant sense morts. El 1974, un DC-10 turc li va passar el mateix i van morir 346 persones. Finalment el 1988, un 747 de Pan Am no va assolir enlairar-se bé i va tornar a l'aeroport. Van descobrir que la porta de càrrega es va obrir 4 cm.
Després de la investigació dels Cambell, la NTSB va concloure que la porta de càrrega tenia defectes de disseny. Boeing va advertir a les aerolínies que havien de reforçar les portes en un termini de 18 mesos.
Desgraciadament, això requeria que els avions es quedessin deu hores fora de servei; un cost molt alt. Immediatament després de l'incident del vol 811 el termini es va reduir a 30 dies.

## Enllaços externs

* Informació de la NTSB sobre l'accident d'avió AAR-92/02 Arxivat 2008-05-29 a Wayback Machine.(anglès)
* Detalls tècnics de l'incident (anglès)
* Informació d'Eyewitness: United 811 Arxivat 2005-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Fotografies abans de l'accident del N4713U (anglès)
# Trigueros del Valle

Trigueros del Valle és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 279 | 282 | 317 | 336 |

## Personatges il·lustres

* Fernando Martín Álvarez. President de Martinsa-Fadesa
# Sergio Candanedo

Un Tío Blanco Hetero (Madrid, 1988), també conegut per les sigles UTBH o el pseudònim de Sergio Candanedo, és un videoproductor de YouTube espanyol. Actiu des de 2018, la seva temàtica és la crítica de conceptes socioculturals com el feminisme, la perspectiva de gènere i la correcció política, en els quals acumula controvèrsia des de sectors relacionats.
Al maig de 2019, UTBH va saltar als mitjans quan la seva participació al Free Market Road Show de Castelló de la Plana, on havia estat convidat com a ponent, va ser objecte d'un escrache. L'autoria de l'incident va correspondre al col·lectiu feminista Subversives, que havia cridat al boicot de l'acte per considerar-lo "feixista i misògin", i els membres van haver de ser desallotjats per la Policia Nacional. El youtuber va dedicar dies després un vídeo a l'incident per tal de respondre a les acusacions. Al setembre de 2020, Candanedo va començar a treballar com a columnista setmanal al diari digital Vozpópuli.

## Bibliografia

* Amb Leyre Khyal, Prohibir la manzana y encontrar la serpiente, Deusto (2019)

## Referències

* ↑ «Un Tío Blanco Hetero: "El feminismo fomenta la mojigatería, la represión y el discurso antisexo"» (en castellà), 31-03-2019. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «'Un tío blanco hetero', el verdugo del feminismo moderno, da la cara» (en castellà), 17-08-2018. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Escrache feminista al 'youtuber' Un tío blanco hetero en Castelló» (en castellà). El Periódico Mediterráneo [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Vozpópuli. «Un Tío Blanco Hetero escribirá cada lunes en 'Vozpópuli'» (en castellà), 06-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-14. [Consulta: 13 desembre 2020].
# Fèrric

Fèrric es refereix als materials que contenen ferro o als compostos químics amb ferro (III) amb un nombre d'oxidació de +3, també s'anomena com Fe$^{3+}$. S'oposa al ferrós que té un nombre d'oxidació de +2 (Fe$^{2+}$). El ferro(III) és normalment la forma més estable del ferro a l'aire com demostra el rovellat, una forma insoluble del material que conté ferro(III).

## Biologia

Moltes proteïnes contenen ions fèrrics. Entre els exemples es troben l'oxihemoglobina, ferritina, i els citocroms.
L'anèmia il·lustra els problemes resultants de la ingestió baixa de ferro.
Els bacteris secreten agents atraients del ferro anomenats sideròfors per a ser usats en la metal·loproteïna.
Els ions fèrric mitiguen l'eutrofització dels llacs, tot reduint la biodisponibilitat del fòsfor en l'aigua donat que el fosfat fèrric és insoluble i té un efecte de disminueix del contingut d'algues.

## Referències

* ↑ Berg, Jeremy Mark. Principles of bioinorganic chemistry. Sausalito, Calif: University Science Books, 1994. ISBN 0-935702-73-3.
* ↑ «A mesoscale phytoplankton bloom in the polar Southern Ocean stimulated by iron fertilization». Nature, vol. 407, 6805, 01-10-2000, pàg. 695–702. DOI: 10.1038/35037500. PMID: 11048709.