OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Brain (Costa d'Or)

Brain és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 26 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Brain era de 26 persones. Hi havia 14 famílies, de les quals 7 eren unipersonals (7 dones vivint soles i 7 dones vivint soles) i 7 parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 25 eren cases i 1 era un apartament. Tots els 15 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 2 tenien una cambra, 3 en tenien tres, 1 en tenia quatre i 9 en tenien cinc o més. 6 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Brain el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 19 persones, 15 eren actives i 4 eren inactives. Les 15 persones actives estaven ocupades(9 homes i 6 dones).. De les 4 persones inactives 3 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'informació i comunicació.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una botiga de mobles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Brain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Brain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Viccionari
# Bromur d'or

«Bromur d'or» té aquests significats:
* Bromur d'or(III), un sòlid cristal·lí de negre a vermell fosc
* Bromur d'or(I), un sòlid cristal·lí que es pot formar a partir d'elements de la descomposició parcial del bromur d'or(III)
# Bromur d'estronci

El bromur d'estronci és un compost químic inorgànic.
La seva fórmula és SrBr₂.
Es presenta generalment en forma SrBr₂ . 6H₂O hexahidratat

## Propietats

El seu pes molecular és 247,47. A temperatura ambient és una sal que es presenta com pols blanca higroscòpica, inodora, cristallscristal·lins (hexagonal) i té un gust salat amarg.
És delisqüescent i no inflamable. El bromur d'estronci i altres composts d'aquest element produeixen un color vermell brillant quan es sotmeten al assaig a la flama.
El seu punt de fusió és de 88 °C i la seva densitat és de 2,39 g/cm³. És soluble en l'aigua i poc soluble en alcohol.
Al igual que molts altres composts d'estronci, és tóxic per als IPR-RAT DL50 de 1000 mg/kg.
És irritant per als ulls i un poc perillós si s'inhala, però bastant perillós si s'ingereix.

## Estructura

A temperatura ambient, el bromur d'estronci adopta una estructura de vidre tetragonal. Aquesta estructura es coneix com a α-$SrBr_{2}$ i és isoestructural amb $EuBr_{2}$ i $USe_{2}$. Al voltant de 920 K (650 ° C), α-$SrBr_{2}$ pateix una transició de fase sòlid-sòlid de primer ordre a una fase molt menys ordenada, β-$SrBr_{2}$, que adopta l'estructura de fluorita cúbic. La fase beta de bromur d'estronci té una conductivitat iònica molt més alt del voltant d'1 S cm-1, comparable a la d'$SrBr_{2}$ fos, a causa del desordre extensa en la subxarxa bromur. El bromur d'estronci es fon a 930 K (643 ° C).

## Utilització

S'utilitza en les flamarades i té alguns usos farmacèutics.

## Referències

* ↑ «THE CRYSTAL STRUCTURE OF STRONTIUM BROMIDE» (en anglés). Ronald L. Sass, Thomas Brackett, Elizabeth Brackett, 01-12-1963. [Consulta: 29 gener 2017].
* 1 2 «Strontium and its Salts».
* ↑ «Strontium».
* ↑ «Safety (MSDS) data for strontium bromide hexahydrate».
* ↑ «Material Safety Data Sheet». Arxivat de l'original el 2006-10-24. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ https://books.google.cat/books?id=yZ786vEild0C&printsec=frontcover&dq=encyclopedia+of+the+alkaline+earth+compounds&hl=ca&sa=X&ved=0ahUKEwiepqq9_ofRAhXLWBoKHXuwAuwQ6AEIHTAA#v=onepage&q=strontium%20bromide&f=false
# Camacuio

Camacuio és un municipi de la província de Namibe. Té una extensió de 7.452 km² i 49.310 habitants segons el cens de 2014. Comprèn les comunes de Camacuio, Chingo i Chinquite. Limita al nord amb els municipis de Baía Farta i Chongorói, a l'est amb el municipi de Quilengues, al sud amb el municipi de Bibala, i a l'oest amb el municipi de Namibe.

## Referències

* ↑ Camacuio al cens d'Angola
# Camada negra

Camada negra és una pel·lícula dramàtica espanyola; la segona i més explícitament política del director Manuel Gutiérrez Aragón.
Concebuda en vida de Franco, l'escriptura del guió avançava en llibertat i atreviment a mesura que el règim dictatorial s'extingia.
Va resultar premiada en el Festival de Berlín, però la seva exhibició a Espanya va ser oficialment prohibida per la censura cinematogràfica fins a octubre de 1977, registrant-se en la seva estrena diversos atacs de grups ultradretans.

## Argument

Tatín és un jove de quinze anys que entra a formar part d'un grup clandestí d'activistes falangistes, liderat per una dona fanàtica i violenta. Per a això haurà de complir una sèrie de condicions.

## Repartiment

* José Luis Alonso - Tatin
* Manuel Ayuso - Contractor
* José Manuel Cervino - Cambrer
* Fernando Chinarro - Veterinari
* Manuel Fadón - Ramiro
* Emilio Fornet - Joaquín
* Joaquín Hinojosa - José
* Carmen Lozano
* Eduardo MacGregor - Maitre
* Petra Martínez - Llibreter
* Ángela Molina - Rosa
* Antonio Passy - Director del cor
* Pape Pérez
* María Luisa Ponte - Blanca
* Marisa Porcel
* Ismael Serrano - Rafita
* Tony Valento - Noi del cor

## Premis

* 27è Festival Internacional de Cinema de Berlín: Os de Plata a la millor direcció
* Fotogramas de Plata 1977: Millor intèrpret de cinema espanyol (Ángela Molina)

## Referències

* ↑ Camada negra a fotogramas.es
* ↑ Camada negra, una película sobre el comportamiento fascista. El País (01/09/1976).
* ↑ Camada negra, ante los ataques constantes de la sinrazón. Ángel S. Harguindey. El País (05/10/1977).
* ↑ La tercera condición. Jesús Fernández Santos. El País (02/10/1977).
* ↑ «Berlinale 1977: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 2014-05-02. [Consulta: 20 juliol 2010].
# Cabussó de Nova Zelanda

El cabussó de Nova Zelanda (Poliocephalus rufopectus) és una espècie d'ocell de la família dels Podicipèdids (Podicipedidae) que habita pantans, llacs i estuaris de l'Illa del Nord de Nova Zelanda.
# Cabussó collnegre

El cabussó collnegre (cabussonera o soterí gros a les Balears i soterí al País Valencià) (Podiceps nigricollis), és un ocell aquàtic que es troba a tots els continents amb l'excepció d'Austràlia i l'Antàrtida.

## Taxonomia

N'hi ha tres subespècies:
* P. n. nigricollis es troba de l'oest d'Europa fins a Àsia occidental (hivernant al sud i oest), l'Àsia central i l'Àsia oriental, i l'est d'Àfrica.
* P. n. gurneyi es troba al sud d'Àfrica
* P. n. californicus es troba des del sud-oest del Canadà fins a l'oest dels Estats Units i hiverna a Guatemala.

## Descripció

Aquest cabussó fa 28–34 cm de llarg. L'adult és inconfusible a l'estiu amb el cap i el coll negres i amb un plomatge de la part auricular groc.

## Notes

* ↑ «Diccionari normatiu valencià». Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Ogilvie & Rose 2003, p. 69

## Referències

* BirdLife International (2004). Podiceps nigricollis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 9 de maig del 2006 (en anglès). L'entrada de la base de dades inclou una justificació de per què aquesta espècie és de risc mínim
* Herrera, Néstor; Rivera, Roberto; Ibarra Portillo, Ricardo & Rodríguez, Wilfredo (2006): Nuevos registros para la avifauna de El Salvador. ["New records for the avifauna of El Salvador"]. Boletín de la Sociedad Antioqueña de Ornitología 16(2): 1-19. [Spanish with English abstract] PDF fulltext
* Ogilvie, Malcolm; Rose, Chris. Gebes of the World. Uxbridge, UK: Bruce Coleman, 2003. ISBN 1-872842-03-8.

## Enllaços externs

* Eared Grebe Information and Photos - South Dakota Birds
# Campionat del Món d'esgrima de 1937

El Campionat del Món d'esgrima de 1937 fou la primera edició del Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar a París.

## Resultats
### Resultats masculins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Gustavo Marzi | Edward Gardère | René Lemoine |
| Floret per equips | ItàliaGiorgio Bocchino Manlio Di Rosa Giorgio Faldini Gustavo Marzi Giuliano Nostini Renzo Nostini | FrançaRené Bougnol Philippe Cattiau André Gardère Edward Gardère René Lemoine | ÀustriaErnst Baylon Kurt Ettinger Roman Fischer Josef Losert Hans Lyon Hugo Weczerek |
| Espasa individual | Bernard Schmetz | Jacques Coutrot | Robert Stasse |
| Espasa per equips | ItàliaCarlo Agostoni Roberto Battaglia Dario Mangiarotti Edoardo Mangiarotti Saverio Ragno Mario Visconti | FrançaÉdouard Artigas Jacques Coutrot Henri Dulieux Michel Pécheux Bernard Schmetz Albert Wolff | SuèciaFrank Cervell Hans Drakenberg Gustaf Dyrssen Hans Granfelt Bengt Ljungquist Sven Thofelt |
| Sabre individual | Pál Kovács | Tibor Berczelly | László Rajcsányi |
| Sabre per equips | HongriaTibor Berczelly Aladár Gerevich Pál Kovács Lajos Maszlay László Rajcsányi Imre Rajczy | ItàliaGustavo Marzi Aldo Masciotta Aldo Montano Giuseppe Perenno Vincenzo Pinton Arturo Di Lorenzo | AlemanyaErwin Casmir Julius Eisenecker Hans Esser August Heim Heinrich Moos Richard Wahl |

### Resultats femenins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Helene Mayer | Ilona Elek | Ellen Preis |
| Floret per equips | HongriaErna Bogáti Ilona Elek Margit Elek Katalin Horváth Györgyné Rozgonyi Ilona Vargha | Alemanya Hedwig Haß Helene Mayer Olga Oelkers Rotraud von Wachter | DinamarcaUlla Barding Karen Lachmann Kate Mahaut Grete Olsen Aya Pedersen Mitzi With |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Hongria | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2 | Itàlia | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 3 | França | 1 | 4 | 1 | 6 |
| 4 | Alemanya | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 5 | Àustria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 6 | Bèlgica | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Dinamarca | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| TOTAL | TOTAL | 8 | 8 | 8 | 24 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
* ↑ Medaller masculí de floret
* ↑ Medaller masculí d'espasa
* ↑ Medaller masculí de sabre
* ↑ Medaller femení de floret
# Cal Grau (Suterranya)

Cal Grau és una masia del poble de Suterranya, de l'antic terme del mateix nom, pertanyent actualment al municipi de Tremp, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Està situada a l'extrem sud de l'antic municipi de Suterranya, i sud-est de l'actual de Tremp, al sud-est de Casa Moliner i al sud-sud-est del Molí de Suterranya. És a la Costa del Grau, l'interior del territori comprès entre els dos traçats de la C-1311: el modern, al nord, i els dos trams de l'antic, al sud-est i a l'oest.

## Descripció

Es tracta d'un edifici isolat de planta rectangular amb planta baixa, pis i golfes. La casa consta de tres volums, el central és més alt que els dos laterals que tenen només planta baixa. Els materials emprats són maons de formigó i ciment. Destaca la simetria del conjunt i la porxada de la façana principal que suporta la terrassa del primer pis i les dues obertures d'arc de mig punt emplaçades en els cossos laterals.

## Referències

* ↑ «Cal Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Béhuard

Béhuard és un municipi francès situat al departament de Maine i Loira i a la regió de País del Loira. L'any 2007 tenia 130 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Béhuard era de 130 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 20 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 90 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 38 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 86 habitatges eren cases. Dels 47 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 12 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 35 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 29 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Béhuard el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 8 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 16 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 82 persones, 68 eren actives i 14 eren inactives. De les 68 persones actives 63 estaven ocupades (31 homes i 32 dones) i 5 estaven aturades (1 home i 4 dones). De les 14 persones inactives 6 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 9 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 4 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 2 d'empreses de serveis, 1 d'una entitat de l'administració pública i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Els 3 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren restaurants.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Béhuard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Béhuard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Calcoalumita

La calcoalumita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al grup de la calcoalumita. El seu nom fa al·lusió als elements que la formen: "calc-" prové del terme grec pel coure i "alum-" fa referència a l'alumini.

## Característiques

La calcoalumita és un sulfat de fórmula química CuAl₄(SO₄)(OH)₁₂·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls tabulars enantiomorfs prims amb {100} exhibint un contorn triangular equilàter, de fins a 0,5 mm; també com a agregats esfèrics de cristalls; més comunament forma crostes botrioidals que poden ser de fibroses a massives. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la calcoalumita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, ramsbeckita, vonbezingita, redgillita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Formació i jaciments

La calcoalumita és un mineral secundari rar que apareix en les parts oxidades dels dipòsits de coure.
La calcoalumita ha estat trobada sobretot a l'Amèrica del Nord i Europa, territoris que sumen 56 dels 65 jaciments que han estat descrits. Als Estats Units cal destacar els jaciments trobats a Arizona, Nevada i Utah. A Europa se n'han trobat jaciments a Alemanya, Bèlgica, Bulgària, Eslovàquia, França, Grècia, Itàlia, Polònia, Romania, el Regne Unit, la República Txeca, Suècia i Suïssa. A Catalunya hi ha un jaciment a la mina i pedrera Berta situada entre Sant Cugat del Vallès i El Papiol.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: cuprita, malaquita, atzurita, goetita, mbobomkulita i hidrombobomkulita.

## Referències

* 1 2 3 «Chalcoalumite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Chalcoalumite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 6 gener 2017].
# Buran

* Per a altres significats, vegeu «Transbordador espacial Buran».
Buran —àrab: بوران, Būrān— (desembre del 807 - setembre del 884) fou esposa del califa abbàssida al-Mamun i filla del visir al-Hàssan ibn Sahl. Segons algunes fonts Buran era només un malnom i el seu nom verdader era Khadija. Es va casar amb el califa als 18 anys i les festes de l'enllaç, extraordinàriament fastuoses, es van celebrar el desembre del 825/gener del 826, a Fam al-Sihl prop de Wasit, a les propietats del pare. Va morir quan tenia prop de 80 anys al palau de Jàfar el Barmàquida, després conegut com a Kasr al-Hasani, palau cedit pel seu pare i que a la seva mort va passar al califa.

## Referències

* Sourdel, D., “Būrān”, a: Encyclopaedia of Islam, segona edició, Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Consultat en línia el 9 de juny de 2016
* Ihsan Abbas, article «BŪRĀN» a Encyclopaedia Iranica. Consultat en línia el 9 de juny de 2016
# Can Tordera

«Can Tordera» té aquests significats:
* Can Tordera (Blanes), edifici modernista al Passeig de Dintre de Blanes (Selva)
* Can Tordera (Espinelves), antic hostal habilitat com habitatge a Espinelves (Osona)
* Can Tordera (Riells i Viabrea) a la Selva
* Can Tordera (Vilanova de Sau), conjunt de dues masies adossades del municipi de Vilanova de Sau (Osona)
# Can Tordera (Vilanova de Sau)

Can Tordera és un conjunt de dues masies adossades del municipi de Vilanova de Sau (Osona) incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Can Tordera Sud

És una petita masia de planta quadrada, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i un pis. A la part dreta, a l'esquerra i al darrere s'hi adossen diverses dependències agrícoles de construcció recent. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de pedra, una finestra a la planta i una altra al primer pis. A la part de llevant hi ha antigues obertures tapiades i una finestra amb ampit motllurat. També s'hi conserva una reixa de llangardaix.
Està construïda amb pedres de procedència diversa, que s'observa fàcilment pel color. També hi ha conglomerat vermellós unit amb fang. Està parcialment arrebossada, ja que la part baixa del mur està força deteriorada.

## Can Tordera Nord

És una masia adossada a l'antiga Can Tordera per la part nord, per això totes dues tenen el mateix nom. És de planta en forma de L per tal d'ajustar-se a la construcció primitiva i coberta a tres vessants. Consta de planta baixa i primer pis. La façana, òbviament, es troba a la banda de tramuntana. Presenta un portal rectangular amb un frontó semicircular al damunt. Aquest portal està descentrat del cos de l'edifici i en el registre semicircular hi ha un baix relleu d'estuc amb uns àngels que emmarquen el nom del propietari i la data de construcció.
A nivell del primer pis hi ha diverses finestres allindanades que descriuen uns registres semicirculars en els quals hi ha esgrafiats d'inspiració clàssica. La part de llevant i de migdia són gairebé cegues.
És construïda amb pedra i arrebossada. L'estat de conservació és bastant bo malgrat el deteriorament del color dels estucs i esgrafiats.

## Història

La masia està situada dins la demarcació de la parròquia de Vilanova de Sau. El terme civil de Sau experimentà un notable creixement demogràfic a partir del segle xvi i fins als segles xviii i xix. En el període comprès entre aquests quatre segles passà de tenir 11 masos a 101.
Can Tordera Sud sembla anterior a Can Tordera Nord. Les dues es degueren construir durant aquests temps d'esplendor demogràfic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Tordera - Sud». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].
* 1 2 3 «Can Tordera - Nord». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Can Tordera». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Can Tordera (Espinelves)

Can Tordera és un antic hostal habilitat com habitatge d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Casa assentada sobre un desnivell i que consta de planta baixa i dos pisos a migdia, i un menys a tramuntana, on es troba la façana principal. És coberta a dues vessants, amb el carener paral·lela a la façana, amb un cos adossat a ponent de menys alçada i amb les vessants en la mateixa direcció. La façana presenta tres portals rectangulars i una finestra amb reixa de ferro, al primer pis hi ha diverses obertures i un balcó amb llosana de pedra i barana de ferro. A llevant i a ponent, a nivell de les golfes hi ha unes obertures semicirculars. A migdia hi ha diversos contraforts, amb obertures d'arc a la planta i diverses finestres al primer i segon pis. El ràfec és força ampli.
L'estat de conservació és força bo.

## Història

Antic hostal que es troba davant de l'església de Sant Vicenç, el qual no conserva gaires elements d'interès artístic però queda com testimoni de l'hostal del poble, encara que actualment hagi perdut la seva funció primitiva.
O tenim cap dada constructiva ni documental que ens permeti datar-la.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Tordera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].