OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustín Sáez y Glanadell

Agustín Sáez y Glanadell (Múrcia, ca. 1828-Manila, 1891) fou un pintor espanyol establert a les Filipines.
Es formà a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando de Madrid. Durant diversos anys participà amb diferents quadres a les exposicions anuals de l'acadèmia, precedent de les exposicions nacionals. Manuel Ossorio esmenta que presentà diversos retrats i dos quadres de gènere anomenats Donar de beure a l'assedegat i Ensenyar al qui no en sap, que van ser elogiats per la premsa. En aquest moment també participà del projecte de la Sèrie Cronològica dels Reis d'Espanya amb un retrat del rei visigot Tulga.
El 1855 rebé l'encàrrec de fer còpies de diferents obres mestres que servissin de model pictòric per als alumnes de l'Acadèmia de Dibuix i Pintura de Manila, que havia estat creada el 1850 per la Junta de Comerç de la ciutat, d'acord amb les directrius de l'Acadèmia de San Fernando. Després d'haver enviat diverses rèpliques d'obres conegudes, el 1857 fou nomenat director de l'Acadèmia de Manila, càrrec del qual prengué possessió el 1858 i que ocupà fins a la seva mort. Foren deixebles seus a l'acadèmia Juan Luna y Novicio y Félix Resurrección Hidalgo y Padilla, dos importants pintors filipins del segle xix.
La seva pintura se situa dintre de l'estil acadèmic important pels artistes espanyols a les Filipines. Durant aquesta primera etapa de l'Acadèmia de Manila, coincident amb el període colonial, es practicà una pintura de tipus costumista, que representa minuciosament activitats quotidianes, escenes locals i models del país. N'és un exemple el Retrat d'una espanyola filipina (1886), que va remetre per a l'Exposició General de les Filipines de 1887, celebrada al Parc del Retiro de Madrid i avui conservada al Museu del Prado. Entre d'altres obres cal destacar la seva participació en la il·lustració de l'obra de fra Francisco Manuel Blanco La flora de Filipinas, juntament amb altres artistes com Félix Resurrección Hidalgo i Miguel Zaragoza. A més, a l'arxipèlag també feu treballs d'importància a diversos temples i nombrosos retrats de particulars.
També consta que va fer diversos dibuixos per a publicacions com Semanario pintoresco español, Historia de Zumalacárregui, entre d'altres de caràcter històric o recreatives.
El 1883 se li atorgà una comanadoria de l'orde d'Isabel la Catòlica.

## Referències

* 1 2 3 4 A., I. «Sáez y Glanadell, Agustín» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 10 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 608.
* ↑ «Luna y Novicio, Juan» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Hidalgo y Padilla, Félix Resurrección» (en castellà). Museu del Prado. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Almoharín

Almoharín és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura.
# Alexander Oppenheim

Alexander Oppenheim (Salford, 4 de febrer de 1903 - Henley-on-Thames, 13 de desembre de 1997) va ser un matemàtic britànic.
Oppenheim va ser escolaritzat a la Manchester Grammar School i, després, va aconseguir una beca per estudiar al Balliol College de la universitat d'Oxford. A continuació va estar uns anys fent recerca a Oxford amb Godfrey Harold Hardy i a la universitat de Chicago amb Leonard Dickson. Després de donar classes a Edimburg, Oppenheim va ser nomenat el 1931 professor de matemàtiques del Raffles College de Singapur. El 1942, durant l'ocupació japonesa, va ser fet presoner i no va ser alliberat fins al 1945. Durant el seu arrest, va organitzar una "universitat" al camp de presoners. Després de la guerra, va tornar al Raffles College fins al 1949 en que va ocupar places docents simultànies a la Universitat Nacional de Singapur i a la universitat de Malàisia, essent vice-rector fins que es va retirar el 1965. Després de retirar-se encara va ocupar llocs docents a les universitats de Reading, Ghana i Benin.
Les recerques d'Oppenheim van ser sobre tot en teoria de nombres. És recordat per la conjectura d'Oppenheim (1929) que va estimular un enorme interès, i que, finalment, va ser demostrada per Grigori Margulis el 1976.

## Referències

* ↑ Chang, 2011, p. 225.
* ↑ Tan, 2008, p. 123.
* ↑ Yoke, 2005, p. 70.
* ↑ Chang, 2011, p. 226.
* ↑ Chi Tat, 2016, p. 106.
* ↑ Dani, 2021, p. 1.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific Publishing, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Chi Tat, Chong. «Fifty Years of Mathematics in Singapore: A Personal Perspective». A: Hock Lim, B. T. G. Tan, K. K. Phua (eds.). 50 Years of Science in Singapore (en anglès). World Scientific, 2016, p. 105-118. ISBN 978-981-3140-90-5.
* Dani, S.G «Margulis and the Oppenheim Conjecture: Some Random Reflections» (en anglès). Bhāvanā, Vol. 5, Num. 2, 2021. ISSN: 2618-7043.
* Tan, Kevin. Marshall of Singapore (en anglès). Institute of South East Asian Studies, 2008. ISBN 978-981-230-878-8.
* Yoke, Ho Peng. Reminiscence Of A Roving Scholar (en anglès). World Scientific, 2005. ISBN 981-256-588-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Alexander Oppenheim» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Alpine Springs

Alpine, més completament Alpine Springs i també anomenada Harold, és una comunitat no incorporada al comtat de Los Angeles, Califòrnia, situada a 2 milles al sud d'on es troba Palmdale.
L' oficina de correus de Trego es trobava a la parada d'Alpine del ferrocarril del Pacífic Sud, que es trobava en el que avui és la intersecció de Sierra Highway i Barrel Springs Road (abans Fort Tejon Road). L'oficina de correus de Trego va estar en funcionament des de l'1 de juliol de 1884 fins al 18 de desembre de 1884, quan el nom es va canviar a Harold. La primera oficina de correus de Harold es va establir el 19 de desembre de 1890 i es va suspendre el 16 de setembre de 1894. Una segona oficina de correus anomenada Harold va estar en funcionament des del 13 de juliol de 1895 fins al 15 de juny de 1901, quan els papers es van traslladar a Palmdale.
Alpine Station estava poblada majoritàriament per empleats del ferrocarril, i Harold/Alpine es va reduir a mesura que Palmdale creixia al seu costat. Originalment el principal centre de transport ferroviari de Palmdale, Harold va perdre el seu dipòsit de ferrocarril a favor d'aquest últim el 1892, després d'haver-se reduït en aquell moment a un hotel-saloon i algunes cases. De la mateixa manera, l'embassament al sud de Palmdale, construït el 1897 per l'Antelope Valley Irrigation Company i conegut com l'Alpine o Harold Reservoir, així com el llac Yuna (ara llac Palmdale), van perdre la seva importància quan el riu Little Rock Creek va ser embassat (per Little Rock Dam) a la dècada de 1920, creant un embassament amb una capacitat més gran per donar servei a Palmdale.
Els inversors esperaven reviure les fortunes de la zona i convertir-la en un complex; La construcció de l'Alpine Springs Hotel and Sanatorium es va iniciar el 1908 al costat oest de Sierra Highway. Tanmateix, la construcció no es va acabar mai. El 1926 només quedaven unes quantes barraques i el garatge Harold Square Deal, i al segle xxi és el lloc de l'Alpine Springs Mobile Home Park.
A més del parc de cases mòbils, alguns vestigis de l'assentament romanen amb noms locals, inclosos els carrers anomenats Harold Second, Harold Third, Harold Beech i Harold Ash.

## Referències

* ↑ Gurba, 2010, p. 7.
* ↑ Gurba, 2010, p. 7,21.
* 1 2 3 IE.5, 2008, p. 5.4-18.
* 1 2 Norris, Frank La Posta, 9, 01-04-1978, pàg. 19 [Consulta: 11 abril 2021].
* ↑ Gurba, 2010, p. 7,17.
* ↑ Gurba, 2010, p. 17,21,22.
* ↑ Thompson, 1929, p. 293.
* ↑ Gurba, 2010, p. 91.
* 1 2 3 Gurba, 2010, p. 22.
* ↑ Gurba, 2010, p. 21.

## Fonts

* Palmdale. Arcadia Publishing, 2010. ISBN 9780738581224.
* «Antelope Valley». A: Water-supply Paper. U.S. Government Printing Office, 1929.
* Inland Energy Inc.. «Cultural Resources». A: Palmdale Hybrid Power Plant Project. California Energy Commission, 2008-08-06. 08-AFC-9. Arxivat 2022-03-28 a Wayback Machine.
* «Alpine». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.

## Enllaços externs

* «Harold». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
* «Harold Reservoir 57-002 Dam». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
# Alfred-Maurice de Zayas

Alfred-Maurice de Zayas (31 de maig de 1947, l'Havana, Cuba) és un advocat dels Estats Units d'Amèrica, escriptor, historiador, expert en el camp dels drets humans.
El 23 de març de 2012, el Consell de Drets Humans de les Nacions Unides el nomenà expert independent en pro de la promoció d'un ordre internacional democràtic i equitatiu. Actualment, és professor de dret internacional a l'Escola de Diplomàcia de Ginebra, alhora que du a terme el seu mandat global com a expert independent de les Nacions Unides per a la Promoció d'un Ordre Democràtic Internacional.
De Zayas va ser copresident, amb Jacqueline Berenstein-Wavre, de l'Associació Suïssa i Internacional de Ginebra (ASIG), de 1996 a 2006. L'ASIG va dur a terme nombroses activitats de caràcter cívic, com ara les relacionades amb la integració dels funcionaris públics internacionals en la vida de la ciutat de Ginebra. També va organitzar nombroses taules rodones a la seu de les Nacions Unides i altres esdeveniments públics amb vista a promoure l'entrada de Suïssa a les Nacions Unides. És membre d'organitzacions com Amnistia Internacional o l'Associació Espanyola per al Desenvolupament del Dret Internacional dels Drets Humans (AEDIDH), entre d'altres.
Entre els guardons que ha rebut, hi figura el Premi Educador, atorgat per la Universitat de Toronto el 2011, per haver coordinat i treballat amb professors i organitzacions de la societat civil canadenca en pro de l'educació sobre el genocidi (CGE).
De Zayas ha estat professor a prestigioses universitats nord-americanes i europees, com ara arvard, Toronto o Göttingen. Actualment és professor a la Geneva School of Diplomacy,
Arran de la crisi entre Catalunya i Espanya, en forma d'una severa repressió del govern de l'Estat espanyol vers el govern català, pel Referèndum de l'1 d'octubre de 2017 sobre una futura república catalana, de Zayas assegurà, en una entrevista a l'ACN, que els catalans tenen el dret de pronunciar-se i que és inconcebible que a Europa es reprimeixi l'exercici d'aquesta forma de llibertat d'expressió. De Zayas desenvolupà un important rol en aquesta crisi afirmant que l'ONU podria monitorar el procés, com també demanant a la Comissió Europea que fes el possible per restablir el diàleg a Espanya.

## Referències

* ↑ Casulleras Nualart, Josep «De Zayas: ‘Espanya no pot invocar l'estat de setge per destruir el dret d'autodeterminació’». VilaWeb, 13-03-2017 [Consulta: 28 setembre 2017].
* 1 2 «Biography of Mr. Alfred-Maurice de Zayas». Office of the United Nations High Commissioner for Human Rights (OHCHR). [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ Cros, Marc «El dret a l'autodeterminació de Catalunya arriba a les Nacions Unides». El Temps, 24-09-2017 [Consulta: 28 setembre 2017].
* ↑ «L'ONU hauria d'organitzar el referèndum català, proposa un dels seus experts: Alfred-Maurice De Zayas assegura que és "inconcebible" que a la UE "es reprimeixi" el dret a l'autodeterminació». Nació Digital, 28-09-2017 [Consulta: 28 setembre 2017].
# Alénino

Alénino (en rus: Аленино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 593 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Amanda Sans

Amanda Sans és realitzadora, guionista i productora independent en l'àmbit del documental de creació i també en publicitat, projectes culturals audiovisuals i vídeo corporatiu.
Llicenciada en Periodisme per la Universitat Pompeu Fabra (UPF), diplomada en Història per la Universitat Autònoma de Barcelona i màster en Documental de Creació de l'IDEC, UPF. Després d'anys treballant i col·laborant com a periodista a diversos mitjans de comunicació (TV3, Telecinco, La Vanguardia, Betevé, Diari de Terrassa, Ràdio Sant Cugat) i viatjant pel món cobrint conflictes internacionals com a Cap de Premsa i Audiovisual de Metges Sense Fronteres, l'any 2004, dona un gir a la seva carrera per orientar-se cap a la narrativa de no ficció. Des d'aleshores ha escrit i dirigit més d'una desena de documentals per a cinema, televisió i plataformes digitals. Una de les seves darreres pel·lícules, OSO, es va estrenar al Festival de Cinema de Sant Sebastià al setembre de 2020. Ha escrit, dirigit i col·laborat en documentals per Apple TV+, Amazon Prime Video, NETFLIX, ARTE, TVE, TV3, Canal Plus, Movistar +, Cuatro, Betevé i Olympic Channel.
Ha estat professora d'Eines Audiovisuals a La Bonne al 2023.

## Referències

* ↑ «Taller pràctic de direcció documental. Amb Amanda Sans Pantling». [Consulta: 5 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Amanda Sans Pantling (web oficial, en anglès)
# Ambaixador dels Estats Units a Kosovo

Aquesta és una llista dels ambaixadors dels Estats Units a Kosovo.
* Tina Kaidanow – funcionària de carrera del servei exterior
** Títol: Ambaixadora Extraordinària i Plenipotenciària
** Nomenada: 18 de juliol 2008
** Credencials presentades: 25 de juliol de 2008
** Acaba la missió: 6 de juliol de 2009
* Christopher Dell – funcionari de carrera del servei exterior
** Títol: Ambaixador Extraordinari i Plenipotenciari
** Nomenat: 27 de maig de 2009
** Credencials presentades: 31 de juliol de 2009
** Acaba la missió: 2012
* Tracey Ann Jacobson – funcionària de carrera del servei exterior
** Títol: Ambaixadora Extraordinària i Plenipotenciària
** Nomenada: 2 d'abril de 2012
** Credencials presentades: 16 d'agost de 2012
** Acaba la missió: 2015
* Gregory Delawie – funcionari de carrera del servei exterior
** Títol: Ambaixador Extraordinari i Plenipotenciari
** Nomenat: 24 de juliol de 2015
** Credencials presentades: 21 d'agost de 2015
Els caps del servei dels EUA previs al reconeixement d'aquest país a la independència de Kosovo i a la inauguració de l'ambaixada dels EUA el 2008, tenien el títol de Cap de la Missió i eren sovint del rang d'ambaixador.

## Referències

* ↑ «US names new ambassador to Kosovo». Press TV, 19-07-2008. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2008. [Consulta: 22 març 2010].
* 1 2 «Tina S. Kaidanow (1965–)». U.S. Department of State, Office of the Historian. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «U.S. names new Kosovo ambassador». B92, 28-05-2009. Arxivat de l'original el 1 de juny 2009. [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ «Christopher William Dell - Biography». usembassy.gov. Arxivat de l'original el 2010-03-10. [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ «Tracey Ann Jacobson (1965–)». U.S. Department of State, Office of the Historian. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «Ambassador Jacobson's statement after presenting credentials to President Jahjaga, August 16, 2012». usembassy.gov. Arxivat de l'original el de febrer 15, 2013. [Consulta: 3 març 2013].
* ↑ http://pristina.usembassy.gov/amb_delavie_cr_remarks.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* United States Department of State: Background notes on Kosovo
* L'article incorpora material en domini públic de llocs web o documents del Departament d'Estat dels Estats Units (Background Notes).

## Enllaços externs

* United States Department of State: Chiefs of Mission for Kosovo
* United States Department of State: Kosovo
* United States Embassy in Pristina
# Amursk

Amursk (en rus Амурск) és una ciutat del krai de Khabàrovsk, a l'Extrem Orient de Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Amur, a 240 km al nord de Khabàrovsk i a 6.090 km a l'est de Moscou.

## Història

Amursk fou fundada el 1958 i rebé l'estatus de ciutat el 1973.
# Antiguitat (objecte)

Una antiguitat és un objecte que ha assolit una edat que el fa testimoni d'una era anterior a la societat humana.

## Característiques

Les antiguitats són en general els objectes que demostren un cert grau d'artesania, o certa atenció al disseny, tal com un escriptori o un dels primers automòbils.
En una societat consumista, una antiguitat és per damunt de tot un objecte que per ésser de construcció i edat singulars o ha caigut e] desús, se li dona un valor superior als objectes similars i de fabricació més recent.
Qualsevol museu històric fa un ús considerable d'antiguitats per il·lustrar esdeveniments històrics i donar-los un context pràctic.

## Comerç

Les antiguitats es compren en general als antiquaris, al mercat negre, clandestí, o sobre manera a través de pàgines web dedicades a la publicació d'avisos de compra i venda d'antiguitats. Algunes antiguitats valuoses es poden comprar a les subhastes, com ara Sotheby's o Christie's.
# Antigues naus de Can Montané

Les Antigues naus de Can Montané és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una nau de maó vist, molt representativa de l'arquitectura fabril de l'època. Ha conservat íntegrament l'estructura i volumetria originals. És una nau rectangular de planta baixa i coberta a dues vessants. Les façanes representen un ritme regular de grans obertures en forma de finestrals emmarcats entre pilastres. Hi ha un basament al llarg de tota la façana del carrer Calvari. A la façana interior, les obertures han estat modificades de manera que n'han tapiat una part i han deixat una petita finestra horitzontal a la part superior. La part baixa està arrebossada. La fusteria és d'alumini.

## Història

La fàbrica tèxtil de cal Muntané es va fundar l'any 1921 amb el nom Montané i Cia. L'any 1923 canvià el nom i passà a anomenar-se "Juan Montané Font", nom que va perdurar fins 1933, quan passà a denominar-se "J. Montané Font S.L.". Durant la Guerra Civil (1936-1939) es va dedicar a produir armament i tornà a recuperar el seu ús original el 1940, fins que el 1963 va deixar de funcionar definitivament en instal·lar-s'hi la fàbrica de galetes Rochina, que va tancar l'any 1980. Més endavant la nau ha tornat a estar ocupada pel sector del tèxtil.

## Referències

* 1 2 «Antigues naus de Can Montané». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Antoni Marquès i Puig

Antoni Marquès i Puig (Barcelona, 1897 - Barcelona, 1944) fou un compositor, pianista i crític musical català
Estudia amb Francesc Gonzàlez (piano), Felip Pedrell (harmonia) i Josep Barberà (composició). Debuta com a pianista el 1914 amb només disset anys. Fou professor de l'Escola municipal de música i crític musical del Diario de Barcelona des de 1923 fins a la seva mort.
Va compondre obres per a piano, música de cambra i l'òpera Sor Beatriu, amb text de Maeterlinck, estrenada al Liceu de Barcelona el 1924 per la soprano Tina Poli-Randaccio. Va escriure també cançons, com Septenari de maig, sobre texts del poeta Josep Maria López-Picó.

## Referències

* ↑ Knappertsbusch en Barcelona (castellà)
* ↑ La Vanguardia. 20 de febrer de 192
* ↑ «Antoni Marquès i Puig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Antoni Marquès (frare)

Fra Antoni Marquès (Urgell, ? - Urgell, 1649) fou un frare de l'orde de Sant Agustí natural d'Urgell, destacat com a orador i teòleg. Va ser molts anys jesuïta, i va entrar després als Agustins de Barcelona, on el van acompanyar dos pares jesuïtes el 1626. L'any 1636 va donar a llum un tom amb el títol: «Asuntos predicables sobre los tres mayores estados de la iglesia; a saber. Sacerdote, predicador, y obispo» (Tarragona, 1636, imprès per Gabriel Roberto). A l'últim s'afegeix el sermó que predicà l'autor al Concili tarraconense de 1636. Va publicar el 1641 a la Impremta de Catany de Lleida una obra amb el títol: «Cataluña defendida de sus émulos con motivo de las turbaciones de aquellos tiempos», i va posar el nom de l'autor, amb l'anagrama Ramques. En el foli 33 d'aquest obra diu, que havia tret a llum tres toms de vides de sants de l'orde de Sant Agustí, dels quals Torres i Amat afirma que no en tenia altra notícia, així mateix diu que a la biblioteca dels Agustins de Barcelona hi havia tres toms manuscrits d'aquest autor amb els seus índexs alfabètics a punt de donar-los a la impremta. El 1r és «De magna; matris mysteriis et encomiis, eiusque sponsi et parentum». El 2n. «Expositio apologetica adversus quosdam comediarum blandos patronos, eas licitas esse asserentes. Adjuncti sunt duo tractatus alter de choreis, de ludis alter». El 3r de «Sermones contra el afeite y mundo mugeril: descompénele el P. Fr. Antonio Marqués».

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 377 [Consulta: 30 setembre 2013].
# Antoni de Paula Avellaneda i Manaut

Antoni de Paula Avellaneda i Manaut (Sabadell, 27 de maig de 1895 - 27 d'octubre de 1952) fou un teòric tèxtil i funcionari municipal.

## Biografia

De molt jove, Antoni Avellaneda ingressà a l'Acadèmia Catòlica i col·laborà en els butlletins Joventut i Amic dels Lluïsos. El 1916 formà part de la redacció de la Fulla Salau, amb Francesc Trabal i Lluís Parcerisa –futurs components de la Colla de Sabadell–, i va escriure en diverses publicacions ciutadanes, com el Diari de Sabadell i Almanac de les Arts de 1924 i 1925. L'any 1922 entrà com a oficial a la secció de governació de l'Ajuntament, dissenyà la bandera de la ciutat i col·laborà en la fundació de l'Escola d'Orientació Professional i en el Consultori Municipal de Maternologia i Puericultura que fomentava els parts a les clíniques, de manera que el 1935 Sabadell havia assolit un dels índexs de mortalitat infantil més baixos d'Europa. Va ser membre de la Fundació Bosch i Cardellach i soci fundador de l'Aero Club Sabadell i de Ràdio Club Sabadell. Al final de la guerra es reincorporà a l'Ajuntament com a cap de secció d'Acció Social, des d'on ajudà la gent sense feina vinguda d'altres indrets de l'Estat.
El 27 d'octubre de 1960 Sabadell li dedicà un carrer de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Carrer d'Avellaneda». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 27 maig 2014].
# Aotearoa magna

Aotearoa magna és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels mecismauquènids (Mecysmaucheniidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1949 per Forster.
Segons el World Spider Catalog amb data de desembre de 2018, Aotearoa magna és l'única espècie del gènere Aotearoa, descrit per Forster & Platnick l'any 1984. És endèmica de Nova Zelanda.
El nom del gènere prové de la denominació Māori de l'illa: Aotearoa.

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Aotearoa magna Forster, 1949 en la família Mecysmaucheniidae +base de dades
* 1 2 Forster, R. R. (1949). New Zealand spiders of the family Archaeidae. Records of the Canterbury Museum 5: 193-203.
* 1 2 Forster, R. R. & Platnick, N. I. (1984). A review of the archaeid spiders and their relatives, with notes on the limits of the superfamily Palpimanoidea (Arachnida, Araneae). Bulletin of the American Museum of Natural History 178: 1-106.