OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macrospinosa cuja

Macrospinosa cuja és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 152 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Bangladesh i l'estuari del riu Ganges.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Mohan R. S. L., 1969. On three new genera of sciaenid fishes (Pisces: Sciaenidae) from India. Curr. Sci. v. 38. 295-296.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Francis Buchanan-Hamilton, 1822. An account of the fishes found in the River Ganges and its branches. Archibald Constable and Company, Edimburg. 405 p.
* ↑ Rahman, A.K.A., 1989. Freshwater fishes of Bangladesh. Zoological Society of Bangladesh. Department of Zoology, University of Dhaka. 364 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul, 1997. Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Monstera

* Aquest article tracta sobre el gènere de plantes. Si cerqueu la planta, vegeu «Monstera deliciosa».
Monstera és un gènere amb 107 espècies de plantes amb flors pertanyent a la família Araceae. És originari de Mèxic i Amèrica tropical. El gènere va ser anomenat amb la paraula llatina per a "monstruosa" o "anormals", ja que els membres del gènere es distingeixen per les seves fulles inusuals amb forats naturals. Són herbes o lianes de fulla perenne, creix fins als 20 m d'altura en els arbres, pujant per mitjà d'arrels aèries que actuen com a ganxos sobre les branques, aquestes arrels també creixen en el sòl per ajudar a sostenir la planta. Les fulles són alternes, coriàcies, de color verd fosc, molt grans, 25-90 cm de llarg (fins a 130 cm de llarg en M. dubia) i 15-75 cm d'ample, sovint amb forats als llimbs de la fulla. Les flors neixen en una inflorescència especialitzada, anomenada espàdix, de 5-45 cm de llarg. Els fruits formen un raïm de baies de color blanc, i són comestibles en algunes espècies. Les Monstera es cultiven sovint com a plantes d'interior. La representant més coneguda del gènere, Monstera deliciosa, és conreada també pel seu fruit comestible que té gust d'una combinació de plàtan i pinya.
# Llimadura

Les llimadures, especialment les de ferro són petites peces de metall que tenen l'aparença com de pols fina. Etimològicament provenen de la llima (eina). S'utilitzen sovint en les demostracions científiques per a mostrar la direcció d'un camp magnètic. Com que el ferro és un material ferromagnètic, un camp indueix cada partícula a esdevenir una fina barra magnètica. El pol sud de cada partícula aleshores atrau el pol nord de les seves veïnes, i el procés es repeteix sobre una gran zona en la direcció del camp magnètic.

## Exemples de llimadures d'altres metalls

* Magnesi
* Alumini
* Zinc
* Plom

## Història

Les llimadures són principalment el subproducte de la molturació de productes de ferro acabats.
En les pistoles i canons antics s'usaven les llimadures donat que en forma de pols el ferro es pot cremar gràcies a l'increment de la seva àrea de superfície.
En l'electrònica moderna, alguns transformadors tenen ferro en pols en el seu nucli.

## Usos

La principal utilitat de les llimadures és la de mostrar els camps electromagnètics.
Les llimadures també s'havien usat per fortificar en ferro alguns aliments de consum humà. Tanmateix, actualment se sap que el ferro en la seva forma metàl·lica no es pot processar pel cos humà, simplement serà excretat. En l'ambient àcid de l'estómac humà, el ferro s'oxidarà produint hidrogen.
Les pols metàl·liques, es fan servir entre altres coses, en la fabricació de ceràmica metàl·lica. Durant la combustió posterior (sinterització) es solidifica per processos de difusió en els punts de contacte de les llimadures.
# Dhamnar

Dhamnar és un poble de Madhya Pradesh, famós per les exacacions que han posat a la llum restes budistes i bramàniques en uns turons propers.
Les restes budistes són una sèrie de coves (catorze principals) a la pedra algunes per habitació i altres com a monestirs (vidhra) o esglésies (chaitya). La més important es Bari Kacheri (Gran pati) que inclou una sala i una stupa i un pòrtic amb pilars, i la millor Bhim Bazar que és la més llarga i combina una chaitya amb una vidhra tenint també stupa; la resta són petites i només una inclou una figura de Buda. Estan datades entre els segles V i VII.
Les restes bramàniques estan al nord de les budistes. Un gran forat fou excavat a la roca formant una capella central rodejada de set altres menors amb aparença de temple ordinari. Originalment era un temple dedicat a Vixnu i tenia una estàtua de quatre braços de la deïtat i després es va afegir un lingam. Està datat entre el segle viii i IX.
Coves similars s'han trobat a Poladongar prop de Garot, Kholvi, Awar, Benaiga, Hatigaon i Ramagaon, tot en un radi de 32 km.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Miquel Àngel Parera Salvà

Miquel Àngel Parera Salvà (Llucmajor, Mallorca, 1984) és un violoncel·lista mallorquí.
Miquel Àngel Parera inicià els estudis musicals a sis anys a l'Associació Amics de la Música de Llucmajor. Completà la seva formació a l'estranger des dels deu anys amb professors com Herre-Jan Stegenga al Conservatori de Rotterdam, Alexander Ossokin del Virtuosos de Moscou, Jordi Savall i Martin Ostentag del Hochschule Kartsruhe. Als 17 anys inicià els Estudis Superiors de violoncel amb el professor Marçal Cervera al Conservatori Superior de Música de les Illes Balears. Després es traslladà a la Universitat de Música i Arts Escèniques de Graz (Àustria) per a cursar el Master de Violoncel amb el professor Florian Kitt, titulació que obtingué el 2007.
En la seva trajectòria concertística destaquen recitals a diferents indrets de les Illes Balears, Galícia, Madrid i Barcelona. Ha actuat com a solista amb l'Orquestra Simfònica del Conservatori Superior de Música de les Illes Balears i forma part de l'Ensemble de Música Contemporànea de la Universitat de Graz i de la Wiener Jeunesse Orchester (Orquestra Jove de Viena) amb la qual ha realitzat concerts a Salzburg, Viena i d'altres ciutats europees.
Obtingué el premi Andrés Segovia - José Ruiz Morales al Curs de "Música Española" de Santiago de Compostela, així com el Premi Tramuntana a Sóller.

## Referències

* ↑ «Llucmajor i la Música». Ajuntament de Llucmajor. Arxivat de l'original el 2007-12-11. [Consulta: 10 gener 2011].
# Angelets de la terra (desambiguació)

«Angelets de la terra» té aquests significats:
* El nom que reberen els pagesos del comtat de Rosselló que van lluitar contra l'ocupació francesa de la Catalunya Nord: Angelets de la terra.
* L'associació moderna basada a Perpinyà i treballant per la defensa de la llengua i la cultura catalanes: Angelets de la terra (associació).
* Una cançó de Desperta ferro, la lletra de la qual es pot trobar a Kumbaworld Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Honor Harger

Honor Harger és una artista i comissària d'exposicions neozelandesa. Va néixer i estudiar a Nova Zelanda, i viu a Europa des de 1999. És un dels dos artistes que dirigeixen r a d i o q u a l i a, un grup d'art que treballa en els àmbits de l'art digital i l'art radiofònic (net.radio). r a d i o q u a l i a ha exposat a l'NTT ICC de Tòquio, al New Museum of Contemporary Art de Nova York, a l'espai Gallery 9 del Walker Art Center (Estats Units), a la Maison Européenne de la Photographie de París (França), al Sónar de Barcelona i a l'Ars Electronica de Linz (Àustria), entre d'altres. Actualment, Harger també dirigeix l'AV Festival del nord-est d'Anglaterra, i en el passat va treballar per a la Tate Modern (Regne Unit), l'ANAT (Adelaide, Austràlia) i l'Artspace (Nova Zelanda). També ha estat comissària independent.

## Referències

* ↑ «Honor Harger». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Loznóvskaia

Loznóvskaia (en rus: Лозновская) és un poble (una stanitsa) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 526 habitants. Pertany al districte de Tsimliansk.

## Referències

* ↑ «Цимлянское море. Очерк об исчезнувшей Цимлянской станице. | Вольная Станица». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 novembre 2015].
# Moneilema

Moneilema és un gènere de coleòpters polífags de la família dels cerambícids. Es troba als deserts d'Amèrica del Nord. M. gigas és natiu del desert de Sonora on viu a altituds d'uns 1500 m. Els èlitres d'aquests insectes estan fusionats formant un estoig endurit i d'aquesta característica en deriva el nom científic Moneilema. Aquest gènere inclou unes 20 espècies.
Aquests coleòpters s'alimenten de cactus com els del gènere Opuntia i de les plàntules dels saguaro. Imiten el comportament dels insectes del gènere Eleodes.

## Taxonomia

El gènere inclou 20 espècies:
* Moneilema albopictum (White, 185
* Moneilema annulatum (Say, 1824)
* Moneilema appressum (LeConte, 1852)
* Moneilema armatum (LeConte, 1853)
* Moneilema aterrimum (Fisher, 1931)
* Moneilema blapsides (Newman, 1838)
* Moneilema crassipes (Fisher, 1931)
* Moneilema ebeninum (Bates, 1885)
* Moneilema gigas (LeConte, 1873)
* Moneilema longipes (White, 1856)
* Moneilema manni (Psota, 1930)
* Moneilema mexicanum (Fisher, 1926)
* Moneilema michelbacheri (Linsley, 1942)
* Moneilema opuntiae (Fisher, 1928)
* Moneilema punctipennis (Fisher, 1926)
* Moneilema rugosissimum (Casey, 1924)
* Moneilema semipunctatum (LeConte, 1852)
* Moneilema subrugosum (Bland, 1862)
* Moneilema variolare (Thomson, 1867)
* Moneilema wickhami (Psota, 1930)

## Referències

* ↑ «Historical Biogeography of Longhorn Cactus Beetles» (PDF). Forest Service Proceedings. USDA. [Consulta: 24 novembre 2010].
* 1 2 «Moneilemini». Cerambycidae of the New World. Larry Bezark. Arxivat de l'original el 2010-05-27. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ «Cactus Longhorn Beetle». Museum of Learning. Discovery Media. [Consulta: 24 novembre 2010].
* ↑ «Beetles». Invertebrates. Arizona-Sonora Desert Museum. [Consulta: 24 novembre 2010].
# Llista de cooperatives de consum de Barcelona

Les següents entrades es corresponen amb cooperatives de consum a la ciutat de Barcelona:

## Ciutat Vella

* El Bròquil del Gòtic
* Tota Cuca Viu
* Cooxino
* Les Horteres de la Ribera

## Eixample

* El Guaret
* Pixapins
* Arrels
* I un rave!
* La Garangola
* Verduretes de l'Ateneu Layret

## Gràcia

* L'Aixada
* La fresca
* El Rusc
* Les Trementinaires de Vallcarca i el Coll
* La Tòfona
* Valldures
* La Senalla
* Nàfent
* Les Verdures de Roxanne
* Verdures roges
* Verduretes

## Les Corts

* El Bròquil
* Acció Hortera
* Skamot Verd

## Horta-guinardó

* EcoRocaguinarda
* La Carmela Verdulera
* EcoEstel
* Ridorta
* Associació de Consum Ecològica Pirineu
* El Pinyol Vermell

## Nou Barris

* El Llevat
* Userda 9
* Asia
* La Cebolla Roja
* Can Masdeu
* Les Vinyes de Can Roquetes

## Poble Nou

* Estèvia
* Mespilus
* Massa Terra
* Verdnou
* Cydonia
* La Unió de Poblenou - La Datzira

## Poble Sec

* La Seca
* El Carretó

## Sant Andreu

* Borronets
* El Borró
* 30 panxes
* El Rec de Sant Andreu

## Sant Martí

* Cooperativa del Clot i Camp de l'Arpa
* Grup de consum La Ziztània
* El Girasol de Sant Martí
* Cooperativa Pam a Pam

## Sants

* La lleialtat
* Germinal
* La garrofera de Sants
* L'Economat social de Sants
* Faves comptades
* Panxacontenta

## Sarrià

* Col i Nata
* Can Pujades

## Referències

* ↑ Cooperativisme i agroecologia a Barcelona : 25 anys, 1993-2018. 1. ed. Barcelona: Comanegra, 2018. ISBN 9788417188733.
# Coulonces (Orne)

Coulonces és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2020 tenia 219 habitants.
El primer esment escrit Coluncelle data del 1050. El topònim prové del llatí colonica, «[terra] conreada», un coulonge, comparable amb el Calonge català. Aquí ha evolucionat cap a coulonce.

## Demografia

La població ha evolucionat segons el següent gràfic: El 2007 hi havia 93 habitatges, 83 habitatges principals, sis segones residències i quatre desocupats. Tots eren cases.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 126 persones, 94 eren actives i 32 eren inactives.
El 2020, hi havia una empresa industrial, tres empreses de construcció, una empresa de comerç i reparació d'automòbils, una empresa de serveis specialitzat i una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 hi havia 11 explotacions agrícoles que conreaven un total de 516 hectàrees.

## Referències

* ↑ Nègre, Ernest. Toponymie générale de la France (en francès). 1. Librairie Droz, 1990, p. 396. ISBN 978-2-600-02883-7.
* ↑ Lepelley, René. Dictionnaire étymologique des noms de communes de Normandie (en francès). Condé-sur-Noireau: Charles Corlet, 2003, p. 115. ISBN 978-2-84133-212-0.
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ «Dossier complet − Commune de Coulonces (61123)» (en francès). Insee, 25-08-2023. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ Exploitations agricoles
# Modificació gènica dirigida

La modificació gènica dirigida (o més llarg, estratègia de reemplaçament basada en la recombinació homòloga, gene targeting en anglès) és una tècnica genètica que utilitza la recombinació homòloga per modificar un gen endogen. El mètode es pot utilitzar per eliminar un gen, eliminar exons, afegir un gen i modificar parelles de bases individuals (introduir mutacions puntuals). L'orientació gènica pot ser permanent o condicional. Les condicionals poden ser, per exemple, per un temps específic durant el desenvolupament/vida de l'organisme o limitat a un teixit específic. La modificació gènica dirigida requereix la creació d'un vector específic per a cada gen d'interès. Tot i això, es pot utilitzar per a qualsevol gen, independentment de l'activitat transcripcional o de la mida del gen.

## Referències

* ↑ Consulta a TermCat
# Antena de Oro 1973

L'Edició dels Premis Antena de Oro, concedits per la Federació d'Associacions de Professionals de Ràdio i Televisió el 30 d'abril de 1974 però corresponents al 1973, va guardonar:

## Televisió

* Eduardo Casanova Grande
* Pedro Erquicia per Informe semanal
* Ángel Martínez de la Fuente
* Ricardo Elorza
* Antonio Sánchez Padín
* Tomás García Arnalet
* Natalia Figueroa, per Si las piedras hablaran.
* Antonio Gala, per Si las piedras hablaran.
* Marisa Paredes per Estudio 1

## Ràdio

* Jordi Campà (Radio Miramar)
* Evaristo Cantero Álvarez (RCE)
* Salvador Recio (RNE)
* España a las ocho, de RNE.

## Referències

* ↑ Concedidos los premios Antenas de Oro a profesionales de radio y televisión, ABC, 1 de maig de 1974
# Ingalls (cràter)

Ingalls és un antic cràter d'impacte que es troba a la cara oculta de la Lluna. Es localitza al nord-nord-oest del cràter Mach. Aproximadament a la mateixa distància cap a l'oest apareix el cràter Joule.
Aquest cràter ha estat fortament danyat per impactes posteriors, deixant poc més que una depressió irregular a la superfície. La vora exterior està arrodonida i marcada per petits impactes. El sòl interior és una superfície gairebé sense trets particulars, sembrada amb uns diminuts cràters. Les traces febles del sistema de marques radials del cràter Jackson, situat a certa distància a l'oest-sud-oest, travessen el costat nord de la vora d'Ingalls.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Ingalls.
| Ingalls | Coordenades | Diàmetre |
| G | 25° 48′ N, 150° 24′ O﻿ / ﻿25.8°N,150.4°O﻿ / 25.8; -150.4﻿ (Ingalls G) | 55 km |
| M | 24° 00′ N, 153° 00′ O﻿ / ﻿24.0°N,153.0°O﻿ / 24.0; -153.0﻿ (Ingalls M) | 27 km |
| U | 27° 18′ N, 156° 12′ O﻿ / ﻿27.3°N,156.2°O﻿ / 27.3; -156.2﻿ (Ingalls U) | 28 km |
| V | 27° 24′ N, 155° 18′ O﻿ / ﻿27.4°N,155.3°O﻿ / 27.4; -155.3﻿ (Ingalls V) | 27 km |
| Y | 29° 42′ N, 154° 06′ O﻿ / ﻿29.7°N,154.1°O﻿ / 29.7; -154.1﻿ (Ingalls Y) | 23 km |
| Z | 30° 18′ N, 153° 18′ O﻿ / ﻿30.3°N,153.3°O﻿ / 30.3; -153.3﻿ (Ingalls Z) | 2 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Loznoi

Loznoi (en rus: Лозной) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 1.767 habitants. Pertany al districte de Tsimliansk.

## Referències

* ↑ «Цимлянское море. Очерк об исчезнувшей Цимлянской станице. | Вольная Станица». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 6 novembre 2015].
# Monenh

Monenh (Monenh en occità; Monein en francès) és una comuna del Bearn situada al departament dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània. El 1999 tenia 4.183 habitants.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1995 | Léopold Joly | Divers gauche |
| 1995-2001 | Maurice Bahurlet | PS |
| 2001- | Yves Salanave-Péhé | Divers gauche |

## Història

Plini el Vell menciona un lloc anomenat Monesi a Aquitània. Avui en dia és difícil de demostrar que aquest topònim que cita Plini sigui l'origen del nom actual de Monenh, encara que molts historadors i erudits sostinguin aquesta teoria des del segle xviii. El que se sap de segur sobre la història del lloc actual és que al segle i hi va existir una fortificació on es va construir posteriorment la fortalesa destruïda per Joana Labrit al segle xvi.
Segons Pèir de Marca, el geògraf àrab Ach-Cherif-al Edrisi menciona al segle xii un centre anomenat Munins (segons la transcripió francesa, Geographie Nubiensis, del 1619) com a lloc de pas dels mercaders àrabs. En aquella època Monenh posseïa una abadia laica (una església) vassalla dels vescomtes del Bearn, la vila de la qual n'era la seva propietat. Monenh era també una vegueria on el veguer del vescomte hi cobrava els beneficis de la zona.
Entre el 1188 i el 1215, Gastó VI de Bearn, dit el Bo, va entregar els beneficis dels furs i costums de Morlans, cosa que deixava Monenh lliure de la possessió directa del vescomte.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 5 520 | 5 159 | 5 396 | 5 405 | 5 028 | 5 131 | 5 373 | 5 163 | 5 059 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 4 926 | 4 637 | 4 793 | 4 454 | 4 494 | 4 361 | 4 362 | 4 234 | 4 236 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 209 | 4 278 | 4 203 | 3 816 | 3 667 | 3 605 | 3 475 | 3 407 | 3 240 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 563 | 3 967 | 3 865 | 3 879 | 4 032 | 4 183 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Monuments històrics

* Església de Sant Geronci.

## Referències

* ↑ «Eglise Saint-Girons» (en francès). Ministeri de Cultura de França. [Consulta: 13 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Monenh - Lloc web oficial
# Llotja (teatre)

Una llotja és un compartiment amb seients per a uns pocs espectadors, separat de la resta de localitats i sovint elevat, com un balcó, en un teatre, sala d'espectacles o en alguns tipus de camps d'esports. Té un cert grau d'independència, en estar separats dels altres, i de llibertat, ja que sovint els seients es poden desplaçar dintre de la llotja i tenen més espai entre ells que els que estan enganxats a terra a platea, per exemple. També solen tenir més independiència al seu accés que altres localitats més generals.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 3 octubre 2024].
Viccionari
# Miró (pel·lícula)

Miró és una pel·lícula biogràfica de 2023 dirigida per Oriol Ferrer i protagonitzada per Eduardo Lloveras en el paper de Joan Miró i per Aida Folch com a Pilar Juncosa. Es va estrenar el 26 d'abril de 2023 simultàniament a TV3 i À Punt, i el 29 d'abril a IB3 Televisió. Es tracta d'una producció de Setmàgic Audiovisual en coproducció amb TV3, que compta amb la participació d'IB3.

## Sinopsi

La pel·lícula narra la història d'un jove artista tranquil i tenaç anomenat Miró, que va haver d'emigrar de la Barcelona grisa i conservadora a una París culturalment vibrant en un període turbulent ple de guerres per trobar un lloc on expressar-se. A la pel·lícula, els espectadors veuen Miró corrent cap al llegendari Bar Marsella al carrer Sant Pau, que s'ha convertit en un lloc de trobada temporal per als surrealistes de París, i trobant-se amb André Breton, André Masson, Ernest Hemingway, Tristan Tzara i Dora Bianka. Miró fa una declaració memorable en aquella trobada, dient: "Només tinc un propòsit... Assassinar la pintura!".

## Repartiment

* Eduardo Lloveras com a Joan Miró
* Aida Folch com a Pilar Juncosa
* Pau Roca com a Pablo Picasso
* Òscar Rabadán com a Miquel Miró
* Lluïsa Mallol com a Dolors Ferrà
* Mel Salvatierra com a Maria Dolors Miró
* Olivier Barrette com a André Breton

## Referències

* ↑ «TV3 i la valenciana À Punt es tornen a unir i estrenen "Miró", una pel·lícula sobre el pintor català». El Món de la Tele, 23-04-2023. [Consulta: 25 abril 2023].
* ↑ «Gran estrena de la pel·lícula ‘Miró’». IB3. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «"Miró", la coproducció de TV3 per descobrir l'home rere l'artista». CCMA, 17-02-2022. [Consulta: 25 abril 2023].