OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Família de Maria

La família Maria o asteroides Maria són un grup d'uns 89 asteroides que orbiten al voltant del Sol amb distàncies entre aproximadament 2,52-2,62 ua. Aquesta família va ser identificada inicialment per l'astrònom japonès Kiyotsugu Hirayama en 1918. Els asteroides d'aquesta família solen tenir una inclinació de 12 a 17 graus. La família rep el seu nom del seu membre de nombre més baix, l'asteroide (170) Maria.
Encara que l'asteroide (695) Bella té propietats orbitals que el fan un candidat per a aquesta dinàmica familiar, les propietats espectrals de l'objecte indiquen que és més probable que sigui intrús. En el seu lloc,és possible que sigui un fragment de (6) Hebe, o el seu cos principal.

## Asteroides d'aquesta família

Alguns dels asteroides d'aquesta família són
Membres :
| Nom | a | e | i |
| (170) Maria | 2,553 | 0,065 | 14,40° |
| (292) Ludovica | 2,529 | 0,034 | 14,92° |
| (652) Jubilatrix | 2,554 | 0,127 | 15,77° |
| (714) Ulula | 2,535 | 0,058 | 14,27° |
| (787) Moskva | 2,539 | 0,129 | 14,84° |
| (875) Nymphe | 2,552 | 0,151 | 14,59° |
| (879) Ricarda | 2,531 | 0,155 | 13,68° |
| (897) Lysistrata | 2,541 | 0,094 | 14,32° |
| (1158) Luda | 2,564 | 0,112 | 14,85° |
| (1215) Boyer | 2,578 | 0,133 | 15,91° |
| (2089 Cetacea | 2,533 | 0,156 | 15,39° |
| (3066) McFadden | 2,527 | 0,133 | 15,57° |

## Referències

* 1 2 3 Fieber-Beyer, Sherry K.; Gaffey, Michael J.; Kelley, Michael S.; Reddy, Vishnu «The Maria asteroid family: Genetic relationships and a plausible source of mesosiderites near the 3:1 Kirkwood Gap». Icarus, 213, 2, 01-06-2011, p. 524–537. DOI: 10.1016/j.icarus.2011.03.009 [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ EasySky - Screenshots
# Alfredo Bermúdez de Castro

Alfredo Bermúdez de Castro és el nom dels següents personatges:
* Alfredo Bermúdez de Castro del Río (A Coruña, 1849 - A Coruña, 1920), jurista, advocat i polític gallec
* Alfredo Bermúdez de Castro López-Varela (A Coruña, 1950), matemàtic i professor universitari gallec
# Giorgio Lamberti

Giorgio Lamberti, nedador italià nascut el 28 de gener de 1969 a Brescia, Llombardia.

## Carrera esportiva

Amb sis anys i un aspecte fràgil i dèbil, els doctors van recomanar a Giorgia la pràctica de la natació per enfortir el cos i millorar la seva salut. Giorgio inicia la seva carrera professional als 17 anys, durant el Campionat Nacional de Natació de 1986 sense haver polit ni tècnica ni tàctica.
Lamberti fou seleccionat per a disputar els Campionats Mundials de Natació de 1986, participant en la final B dels 200 m lliures i formant part del combinat nacional dels 4x100 m lliures.
Després de canviar d'entrenador, Alberto Castagnetti es fa càrrec de la carrera professional de Lamberti. El 1988, a Bonn, Lamberti aconsegueix dos rècords en piscina curta en les proves dels 200 i 400 m lliures. Malgrat aquests resultats, set mesos després, durant els Jocs Olímpics de Seül, Lamberti finalitza en 12a posició, acusant la pressió causada per la premsa, àvida d'una nova estrella a les piscines, i els exàmens finals de graduació. Lamberti es pren un descans a la seva carrera.
En els Campionats Europeus disputats a Bonn el 1989, Lamberti retorna a la victòria. S'adjudica l'or en els 100 i 200 m lliures, batent el rècord del món en aquesta darrera prova amb una marca d'1'46"69 min. Aquest rècord perdurà deu anys, fins que l'australià Grant Hackett el superà a Brisbane el 1999. A més Laberti s'adjudicà l'or en els 4x200 m lliures.
En els Campionats Mundials de Natació de 1991 disputats a Perth, Austràlia, Lamberti es presentà com el nedador més ràpid en els 200 m lliures, enduent-se l'or i sumant el bronze en els 100 m lliures. L'italià afegí el bronze al seu palmarès en els 4x200 m lliures. Aquell mateix any competí en els seus tercers Campionats Europeus, aconseguint la plata en els 200 m lliures, a .05 s d'Arthur Wodjat, i la medalla de bronze en els 100 m lliures i els 400 m lliures darrere Aleksandr Popov i Yevgeny Sadovyi respectivament.
Giorgio competí també en els Jocs Olímpics de Barcelona, però només fou cinquè en els 4x200 m lliures. Malgrat això, Lamberti és considerat com un dels nedadors italians més ràpids de tots els temps, només superat per nedadors recents com Massimiliano Rosolino i Domenico Fioravanti.

## Retirada

L'any 1993, un cop retirat, Giorgio ha col·laborat en nombrosos actes relacionats amb el món de la natació, formant part del Comitè Organitzador del Campionat Mundial de Natació de Roma 1994, sent Delegat Provincial de la Federació de Natació italiana o participant en l'organització d'altres actes esportius vinculats amb la natació.
Des del 2004 Giorgio Lamberti forma part del Saló de la Fama Internacional de Natació.

## Enllaços externs

* Giorgio Lamberti a agendadiana.com
# Roger I de Pallars Sobirà

Roger II de Coserans (1182 - després de 1240) fou vescomte de Coserans de 1211 a 1240, on succeeix al seu pare Roger I de Comenge, i comte de Pallars Sobirà sota el nom de Roger I de Pallars Sobirà amb la seva esposa Guillema I de Pallars Sobirà de 1216 i 1229; després, en solitari de 1229 a 1236.

## Biografia

Roger neix en 1182, segurament a Coserans. És fill de Roger I de Comenge, vescomte de Carcassona i de Coserans, i de Sibil·la de Foix, una filla de Roger Bernat I de Foix. Esdevé vescomte de Coserans a la mort del seu pare, el 1211. Ha de defensar el seu vescomtat contra les ambicions expansionistes del comte de Tolosa, Ramon VI. Durant la croada de les Albigesa, s'oposa a Simó de Montfort i als croats, per raons més polítiques que religioses.
El 1216, Roger es casa amb Guillema I de Pallars Sobirà, comtessa de Pallars Sobirà i última hereva del seu llinatge, que ja s'havia casat en primeres núpcies amb Guillem d'Erill, el senyor de Erill, amb qui no havia tingut fills. Esdevé, per tant, comte consort de Pallars els primers anys, però tampoc tingueren fill. El 1229, Guillema decideix cedir tots els seus drets sobre el comtat i de retirar-se a la vida monàstica: ella li ven el comtat per la suma de 15 000 morabatins.
En 1236, Roger cedeix el comtat de Pallars al seu fill hereu, Roger II de Pallars Sobirà. Mor cap a 1240, cedint-li també el vescomtat de Coserans.

## Matrimonis i descendència

L'any 1216 Roger II es casa amb Guillema I de Pallars Sobirà, comtessa de Pallars Sobirà i última hereva de la primera dinastia de Pallars Sobirà. Aquesta unió no donà fills.
El succeeix Roger II de Pallars Sobirà, Roger III, vescomte de Coserans, fill d'una relació anterior.

## Bibliografia

* Armand de Fluvià, Els primitius comtats i vescomtats de Catalunya: Cronologia de comtes i vescomtes, Barcelona: Enciclopèdia catalana, col. «Biblioteca universitària» (núm. 11), abril 1989, pàg. 93, ISBN 84-7739-076-2.

## Vegeu també

* Vescomtat de Coserans
* Comtats catalans
* Comtat de Pallars - Comtat de Pallars Sobirà

## Enllaços externs

* «Roger I de Pallars Sobirà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Celanova

Celanova és un municipi de la província d'Ourense a Galícia. Pertany a la comarca d'A Terra de Celanova.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 4.895 | 7.314 | 7.845 | 8.053 | 6.079 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Història

El 936 Sant Rossend fundà el Monestir de San Salvador de Celanova, al que s'atorgaren nombroses donacions i privilegis. En el segle xi era el més poderós i els seus dominis s'estenien per l'Alta Limia, Monterrei i O Ribeiro.
Durant la revolta irmandiña foren destruïdes les fortaleses de Milmanda i Vilanova dos Infantes. Des del segle xv el monestir fou víctima de depredacions per part dels nobles i fou recuperat pels Reis Catòlics. A partir de 1506, amb l'adhesió als monestir benedictí de San Benito El Real de Valladolid, perdé la seva independència, si bé va recuperar l'esplendor.
Celanova patí les conseqüències de les disputes entre Portugal i Espanya per la seva proximitat a la frontera. En el segle xix, durant el Trienni Liberal, el monestir fou exclaustrat i, finalment en 1837, desamortitzat.

## Celanovesos cèlebres

* Manuel Curros Enríquez, poeta (1851-1908)
* Celso Emilio Ferreiro, poeta (1912-1979)
* Xosé Lois Méndez Ferrín, escriptor
* Cástor Méndez Brandón, cantant i escriptor (1870-[...?])
# Can Tomàs (Amer)

Can Tomàs és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada al costat esquerre del carrer Girona. La façana, d'una sola crugia, està arrebossada i pintada de blanc a excepció d'alguns emmarcaments d'obertures de pedra i fusta.
La planta baixa consta d'una porta de permòduls, amb brancals de pedra sorrenca de grans blocs i llinda de biga de fusta de grans dimensions.
El primer pis conté una finestra emmarcada de grans blocs de pedra amb forma d'arc conopial, llinda monolítica i ampit decorat amb dues fileres de motllures.
El segon pis presenta una finestra quadrada, d'obra de rajola i ciment amb interior de persiana de fusta.
El ràfec emergent està format per 8 bigues de ciment armat.

## Història

Casa originària del segle xviii, amb reformes i ampliacions durant el segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Tomàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Morales de Rey

Morales de Rey és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 828 | 797 | 729 | 714 |
# Facundo Bellver Castelló

Facundo Bellver Castelló (n. L'Énova, La Ribera Alta, 25 de juliol de 1910- † València 12 d'agost de 1995) fou un religiós i canonge valencià.
Va ingressar en el Seminari de València als 13 anys. Va celebrar solemnement la seva primera missa el 19 de març de 1935, a l'Església Parroquial de La nostra Senyora de la Gràcia del seu poble natal. Van ser els seus padrins la Senyoreta María Calatayud Tormo i el senyor Félix Ivancos Montagud, canonge de la Seu de València.
Va ser capellà ecònom a Benicolet (Vall d'Albaida), i, fins a 1955, retor rector d'Alginet (Ribera Alta), població en la qual va ser nomenat per l'arquebisbe Marcelino Olaechea Loizaga com beneficiat de gràcia de la Catedral de València, en setembre de 1951. Es va incorporar a l'equip permanent d'ajuda al nou Seminari de Montcada (Horta de València).
Pel seu entusiasme i eficaç tasca, l'arquebisbe Josep María García Lahiguera li va nomenar Canonge de la Catedral de València. Culte i brillant orador, va ser molt sol·licitat en nombrosos pobles i ciutats de Castella-la Manxa i País Valencià, per a donar eloqüents lliçons religioses i morals.
El 12 d'agost de 1995 va morir i va ser enterrat en el Panteó de l'Arquebisbat, del Cementiri Municipal de València.

## Referències

* ↑ «Archidiocesis de Valencia». [Consulta: 27 maig 2022].
* ↑ «[https://www.boe.es/gazeta/dias/1951/09/21/pdfs/BOE-1951-264.pdf Ministerio de Justicia. ORDENES de 14 de septiembre de 1951 por las que se nombran para las Canongías Simples y Beneficio Menor que se citan a los señores que se mencionan.]». Boletín Oficial del Estado, 21-09-1951.
* ↑ «El predicador del dia de Sant Blay». Asociación cultural León Ibérico Bocairente.
* ↑ «Programa oficial día 7 de septiembre». Programa de fiestas de Caudete 1961. Arxivat de l'original el 2020-09-21 [Consulta: 27 maig 2022].
# Andrea Hewitt

Andrea Hewitt (Christchurch, 4 d'abril de 1982) és una esportista neozelandesa que competeix en triatló, guanyadora de cinc medalles en el Campionat Mundial de Triatló entre els anys 2009 i 2015.
Ha obtingut tres victòries en etapes de les Sèries Mundials. La seva primera victòria va ser en 2009 a Madrid, any en el qual va acabar tercera en la classificació final. En 2011 va obtenir altres dues victòries (Pequín i Yokohama) i un segon lloc en la classificació final.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2009 | Gold Coast ( Austràlia) | 3 | Individual |
| 2011 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 2 | Individual |
| 2012 | Auckland ( Nova Zelanda) | 3 | Individual |
| 2014 | Edmonton ( Canadà) | 3 | Individual |
| 2015 | Chicago ( Estats Units) | 2 | Individual |

## Referències

* ↑ «Andrea Hewitt» Arxivat 2012-12-17 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Andrea Hewitt» en la pàg. web de la ITU (anglès)

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* ITU profile page
# San Clemente

«San Clemente» té aquests significats:
* San Clemente (Conca), municipi al sud de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella la Manxa
* Cuevas de San Clemente, municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* San Clemente (Xile), municipi de la província de Talca
* San Clemente (Califòrnia), població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia.
* San Clemente Island, illa més meridional de les illes del Canal de Califòrnia
* San Clemente (Itàlia), municipi de la província de Rímini a la comunitat autònoma a la regió d'Emília-Romanya
* San Clemente (Filipines), municipi de la província de Tarlac
# Can Titus

Can Titus és una obra noucentista de Camprodon (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Interessant façana amb escultures de Joaquim Claret (relleus) inspirades d'un embolcall de xocolata de principis del segle xx. Existeixen altres obres del mateix escultor: Llindar del portal del cementiri, alguna figura o làpida interior i un misteri o pas de setmana santa (avui al monestir de Sant Pere).

## Referències

* ↑ «Can Titus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Sant Joan Baptista de fusta

El Sant Joan Baptista de fusta és una escultura realitzada per Donatello l'any 1438 per a la capella del mateix nom a la basílica de Santa Maria dei Frari a la ciutat de Venècia. Té una altura de 141 cm.

## Història

La presència d'una obra de Donatello a Venècia és particularment inusual, el que va provocar els seus dubtes sobre la seva autenticitat. L'explicació per a la data va acabar amb una doble alternativa: la teoria de la qual va ser la seva realització per l'artista l'any 1438, per l'encàrrec d'un florentí pertanyent a la confraria de la capella dedicada a Sant Joan Baptista de la basílica de Venècia. Durant la restauració de 1973, va ser descoberta la data de 1438, la qual cosa situa l'obra al període dels grans bronzes clàssics, com el David i l’Atis-Amor.
La notable diferència amb aquestes obres va qüestionar l'autenticitat de les dades, una altra possibilitat era la col·locació de l'estàtua entre les obres del període de Pàdua, potser encarregada pels nobles venecians gràcies a la fama assolida per l'escultor, per estar a prop ambdues ciutats, o a l'etapa de la vellesa (1453-1455), per l'evident afinitat amb la Magdalena penitent.
Tenint lloc la seva elaboració per la data descoberta que es remunta als anys trenta, mostra una prova de l'extraordinària varietat d'estils els que l'autor podria dedicar-se, treballant a la creació de registres completament diferents, i per dominar totes les tècniques de l'escultura.

## Descripció

L'escultura està col·locada dintre d'un majestuós políptic, als costats del qual es troben imatges d'una santa i un bisbe realitzades per un artista desconegut, a la capella dedicada a Sant Joan Baptista.
El sant es caracteritza per traços deliberadament molt expressius i per la rígida monumentalitat. Cobert amb un vestit amb teixit de camellot, avança un pas cap endavant amb la cama dreta, la mà esquerra, parcialment coberta amb un mantell daurat, sosté una cartel·la amb les paraules que havia dit a les riberes del riu Jordà, a la vista de Crist: «Ecce Agnus Dei».
La figura de l'asceta, com en aquest cas, l'havia feta en repetides ocasions Donatello, a les obres tan expressives com el profeta Jeremies i la monumental Magdalena penitent al Museu dell'Opera del Duomo (Florència).
Un treball sobre el mateix tema va ser realitzat per l'artista a la seva època de maduresa, cap el1455 per a la catedral de Siena, el Sant Joan Baptista de bronze, caracteritzat d'una manera més dramàtica i amb unes línies d'un treball ja més madur de Donatello.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia: Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
* Cavazzini, Laura. Donatello (en italià). Roma: L’Espresso, 2005.
# Facund Burriel i Garcia de Polavieja

Facund Burriel i Garcia de Polavieja (València, 1876 - 1934) fou un advocat i polític valencià, fill de Facund Burriel i Guillén. Es llicencià en dret a la Universitat de València, i s'afilià al Partit Conservador, on donà suport successivament Francisco Silvela, Antoni Maura i Montaner i José Sánchez Guerra y Martínez, amb els quals fou sovint diputat provincial i senador per València el 1921. Des del punt de vista cultural, fou president de Lo Rat Penat (1927-1928), acadèmic de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles i director del Centre de Cultura Valenciana el 1924-1927.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
# Anodendron

Anodendron és un gènere de fanerògames de la família de les Apocynaceae. Conté 38 espècies.
És originari de les regions tropicals i subtropicals d'Àsia.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Alphonse Pyrame de Candolle i publicat a Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis 8: 443. 1844.

## Espècies seleccionades

* Anodendron affine Druce
* Anodendron axillare Merr.
* Anodendron benthamianum Hemsl.
* Anodendron borneense (King i Gamble) D.J.Middleton
* Anodendron candolleanum Wight

## Vegeu també

* Característiques de les apocinàcies

## Referències

* 1 2 «Anodendron». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 2 setembre 2009].
* ↑ Espècies a The International Plant Names Index
* ↑ Anodendron a PlantList
* ↑ «Anodendron». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 octubre 2013].
# San Clemente (Conca)

San Clemente és un municipi al sud de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella la Manxa, a 98 km de Conca. És cap de partit judicial té una superfície de 277,5 i en el cens de 2007 tenia 6.879 habitants.

## Enllaços externs

* Web turística
* Web amb informació sobre San Clemente Arxivat 2021-01-26 a Wayback Machine.
# Cenobalà

Un cenobalà és un ésser mitològic propi de la mitologia catalana, una mena de follet que cavalca en grup damunt de glans amb ales i que pot convertir una clofolla de gla en una casa.

## Referències

* ↑ Casanova Coll, Joan; Creus Saumell, Joan. «Cenobalans». A: Més ràpids que el llamp, més vius que el foc. Petits éssers fantàstics en l'àmbit lingüístic català. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 277. ISBN 8484151824.
# Cantó de Sucy-en-Brie

El cantó de Sucy-en-Brie és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb el municipi de Sucy-en-Brie.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Saint-Maur-des-Fossés-2.

## Municipis

* Sucy-en-Brie

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1995 | Jean-Marie Poirier | UDF |
| 1995-2010 | Marie-Carole Ciuntu | UDF, després UMP |
| 2010- | Jean-Daniel Amsler | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 13.258 | 17.206 | 21.984 | 23.379 | 25.839 | 24.812 | 25.820 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Museu Arqueològic d'Erètria

El Museu Arqueològic d'Erètria és un museu grec situat a Erètria, a l'illa d'Eubea.

## Història del museu

Al 1961 s'edificà el museu; la necessitat, però, de més espai d'exposició i conservació de les troballes de les excavacions de la zona feu que l'ampliaren gràcies al finançament de l'Escola d'Arqueologia Suïssa i la col·laboració del Servei Arqueològic Grec. El 1990 es traslladaren al museu les escultures del temple d'Apol·lo Dafnèfor, que fins llavors havien estat al Museu Arqueològic de Calcis. Se'n completà la reestructuració al 1991.

## Col·leccions

El museu conté una col·lecció d'objectes procedents de jaciments de la zona -en destaquen els d'Erètria, Amarint i Lefkandi- que inclouen períodes d'entre l'edat del bronze primerenc i l'època romana.
Una secció està dedicada a la prehistòria, que conté troballes dels assentaments de Xeròpolis, Amarynthos i Magula. D'altra banda, s'exposen troballes de les necròpolis del període geomètric de Lefkandi i d'Erètria. Una altra secció dedicada a la història d'Erètria es divideix en àrees temàtiques que comprenen la vida quotidiana, els costums funeraris, les pràctiques religioses, l'oci i les competicions atlètiques. Una altra secció conté elements arquitectònics i una altra, inscripcions.
Entre els objectes més remarcables hi ha un centaure trobat a Lefkandi que és la representació d'aquest animal mític més antiga que es coneix; l'escultura de Teseu i Antíope procedent del temple d'Apol·lo Dafnèfor, un alabastre d'època micènica decorat amb figures d'animals, un collaret procedent de Lefkandi del període protogeomètric amb 53 penjolls que mostren figures assegudes, i suggereix contactes de la zona amb Fenícia i Xipre, i una àmfora de figures negres del 560 ae en què es representen una lluita d'Hèracles contra centaures i en l'altre costat una Pótnia Theron.

## Galeria d'imatges

* Alabastre cilíndric del període micènic que mostra grius, ocells, una esfinx i cérvols
* Collaret del període protogeomètric
* El centaure de Lefkandi, del període geomètric
* Teseu i Antíop, peça escultòrica procedent del temple d'Apol·lo Dafnèfor d'Erètria
* Cap de gòrgona

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic d'Erètria en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història Arxivat 2021-09-28 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic d'Erètria en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: collaret. (en grec)
* ↑ Museu Arqueològic d'Erètria en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: exposició. (en grec)
* ↑ Museu Arqueològic d'Erètria en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: alabastre amb figures d'animals (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic d'Erètria en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: àmfora funerària de figures negres (en grec).
# Sant Joan Baptista de la Bassa

Sant Joan Baptista de la Bassa és una capella romànica del poble de Banyuls de la Marenda, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada a l'esquerra de la Bassa (la Ribera de Vallàuria), en el barri que porta el nom de la capella.
Esmentada per primer cop el 1361, en un llegat per a misses que esmenta les dues esglésies de Sant Joan: Baptista i Evangelista. El 1384 és anomenada ecclesia Sancti Iohannis de la Vassa.
L'església actual conserva la nau rectangular, coberta amb volta seguida apuntada. La porta, a ponent, és d'un sol arc de dovelles de mida mitjana. És una construcció romànica tardana, datable al segle xiii o XIV.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Banyuls de la Marenda». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 22. Sant Joan de la Bassa». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Banyuls de la Marenda: Sant Joan Baptista de la Bassa». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Joan Baptista en els ortofotomapes de l'IGN