OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arturo Rawson

Arturo Franklin Rawson (Santiago del Estero, 4 de juny de 1885 - Buenos Aires, 8 d'octubre de 1952) va ser un militar argentí que va exercir com a president de facto després de desallotjar per les armes el 4 de juny de 1943 el president constitucional Ramón S. Castillo. Així, va inaugurar també el període de dictadura militar coneguda com a Revolució del 43. Va ser el segon dels anomenats presidents de facto de l'Argentina. Va governar durant tres dies, des del 4 al 7 de juny de 1943. No figura en la llista oficial de presidents, perquè no va arribar a prestar el jurament de rigor. Va ser immediatament reemplaçat per Pedro Pablo Ramírez.

## Biografia
### Carrera militar

Fill del coronel de l'Exèrcit Franklin de la Esperanza Rawson Guiñazú i de Juana Mercedes Corbalán, Arturo va ingressar l'any 1903 al Col·legi Militar de la Nació. Allà es va especialitzar com a oficial de cavalleria. Va diplomar-se com a sotstinent del CMN el 1905, del qual després en va ser professor. El 1916 va contreure matrimoni amb Delia Sixta Borda Argüello (1895-1983), amb qui va tenir set fills. En la dècada de 1920 va participar en campanyes militars contra els indis chaqueños com a oficial de cavalleria.

### Carrera política

El paper de comandant el va portar inesperadament a l'escena política ja que els militars temien un nou frau electoral a favor de Robustiano Patrón Costas, cosa que significaria una perpetuació del Govern del règim conservador, el principal motor del qual era el general Agustín Pedro Justo.

### Cop de 1943

Aquest fet sumat als altres va portar a la formació del Grup d'Oficials Units (GOU), una organització secreta de la qual Rawson no en formava part. El 4 de juny de 1943, el general de divisió Pedro Pablo Ramírez, pertanyent al GOU, li va comunicar al president Castell que seria reemplaçat per Arturo Rawson.
El 7 de juny de 1943 li comuniquen que no comptava amb suport de l'exèrcit raó per la qual va haver de renunciar. La renúncia va ser presentada al general Ramírez, gest amb què Rawson reconeixia la veritable prefectura del moviment.
Rawson va acceptar el càrrec d'ambaixador argentí davant el Brasil, càrrec al qual va renunciar al cap de poc temps en virtut al desacord amb els projectes del govern.

### Decés

El 8 d'octubre del 1952 a l'edat de 67 anys va morir a causa d'una aturada cardíaca. Les seves restes descansen al Cementiri de la Recoleta, a la ciutat de Buenos Aires.

## Referències

* 1 2
* ↑ Obituario
* ↑ «Biografía». Arxivat de l'original el 2020-07-14. [Consulta: 28 febrer 2022].
* ↑ Biografías y Vidas
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - 4.000 metres obstacles masculins

Atletisme at the Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Proves de pista |||
| 60 m | homes |
| 100 m | homes |
| 200 m | homes |
| 400 m | homes |
| 800 m | homes |
| 1.500 m | homes |
| 110 m tanques | homes |
| 200 m tanques | homes |
| 400 m tanques | homes |
| 2.500 m obstacles | homes |
| 4.000 m obstacles | homes |
| 5.000 m per equips | homes |
| Marató | homes |
| Salt de llargada | homes |
| Triple salt | homes |
| Salt d'alçada | homes |
| Salt de perxa | homes |
| Salt de llargada aturat | homes |
| Triple salt aturat | homes |
| Salt d'alçada aturat | homes |
| Llançament de pes | homes |
| Llançament de disc | homes |
| Llançament de martell | homes |
La prova dels 4000 metres obstacles masculina va ser una de les proves d'atletisme que es va dur a terme als Jocs Olímpics de París de 1900. La prova es va disputar el 16 de juliol de 1900 i hi prengueren part vuit atletes representants de cinc països.
Era la primera vegada que es disputaven proves d'obstacles en uns Jocs Olímpics. El dia abans s'havien disputat els 2500 metres obstacles. La cursa es va córrer en un estadi de 500 metres de circumferència, al qual hagueren de donar vuit voltes. Els atletes havien de superar tanques, murs de pedra i una bassa.
Els tres medallistes dels 2500 metres obstacles també van participar en aquesta prova, tot i que sols Sidney Robinson aconseguí una nova medalla, en afegir un bronze a la plata aconseguida el dia abans.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| John Rimmer | Charles Bennett | Sidney Robinson |

## Rècords

Cap, ja que era la primera vegada que es disputava aquesta prova. És l'única vegada que s'ha disputat aquesta distància en uns Jocs Olímpics.

## Resultats

| Posició | Atleta | Temps |
| | John Rimmer | 12' 58,4" |
| | Charles Bennett | 12' 58,6" |
| | Sidney Robinson | 12' 58,8" |
| 4 | Jacques Chastanié | desconegut |
| 5 | George Orton | desconegut |
| 6 | Franz Duhne | desconegut |
| — | Alexander Grant | DNF |
| — | Thaddeus McClain | DNF |
DNF: no finalitza la cursa
El trio britànic va dominar de cap a cap la cursa, acaparant les tres places de podi. La medalla d'or dels 2500 metres obstacles, Orton, acabà en cinquena posició.

## Referències

* Comitè Olímpic Internacional.
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Athletics 1900". Accés 18 de març de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Athletics 1900" Arxivat 2006-02-11 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Results for All Competitors in All Events, with Commentary. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Axel Blytt

Axel Gudbrand Blytt (1843–1898) va ser un botànic i geòleg noruec. El seu pare, Matthias Numsen Blytt, també era un botànic. Axel Blytt treballa al Christiania Herbarium a la Universitat d'Oslo des de 1865. A la dècada de 1870 publicà el llibre Essay on the Immigration of the Norwegian Flora during Alternating Rainy and Dry Periods. Actualment és conegut sobretot per haver desenvolupat el Sistema Blytt-Sernander que és una teoria del canvi climàtic. La seva obra, Essay on the Immigration of Norwegian Flora (1876) va ser llegida i influencià a Charles Darwin.
El penyasegat Blyttberget del sud-est de Nordlaguna a l'illa noruega de Jan Mayen, porta aquest nom en el seu honor. El botànic Wilhelm Schimper també va donar el nom d'ell a diverses molses per commemorar-lo.

## Referències

* ↑ Charles Darwin. More letters of Charles Darwin: a record of his work in a series of hitherto unpublished letters. J. Murray, 1903, p. 11, 17.
* ↑ Orvin, A.K. (1960) The Place-Names of Jan Mayen. Skrifter. Norsk Polarinstitutt. Number 120. pp. 14.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* La causa probable del desplaçament de la línia de faigs (The Probable Cause of the Displacement of Beach-lines: An Attempt to Compute Geological Epochs (1889))
# Aulus Manli Torquat

Aulus Manli Torquat és el nom dels següents personatges:
* Aulus Manli Torquat Àtic, cònsol el 244 aC i el 241 aC
* Aulus Manli Torquat (cònsol 164 aC), cònsol el 164 aC
* Aulus Manli Torquat (pretor 70 aC), propretor (70 aC)
* Aulus Manli Torquat (pretor 52 aC), pretor 52 aC
# Aulus Manli Vulsó

Aulus Manli Vulsó és el nom dels següents personatges:
* Aulus Manli Vulsó (decemvir), ambaixadors i decemvir romà.
* Aulus Manli Vulsó Capitolí, tres vegades tribu amb potestat consular.
* Aulus Manli Vulsó (cònsol), cònsol el 178 aC.
# Australoheros charrua

Australoheros charrua és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil i l'Uruguai.

## Referències

* ↑ Rícan, O. & S. O. Kullander 2006. Character- and tree-based delimitation of species in the 'Cichlasoma' fasciatum group (Teleostei, Cichlidae) with the description of a new genus. 1-17.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Australoheros charrua» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-85-7430-035-1.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ottoni, F.P. & W.J.E.M. Costa. 2008. Taxonomic revision of the genus Australoheros Rícan & Kullander, 2006 (Teleostei: Cichlidae) with descriptions of nine new species from southeastern Brazil. Vertebrate Zoology, 58 (2): 207-232.
* Rícan, O. & Kullander, S.O. 2008. The Australoheros (Teleostei: Cichlidae) species of the Uruguay and Parana River drainages. Zootaxa, 1724: 1-51.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Başakşehir

Başakşehir és un districte d'Istanbul, Turquia, situat en la part europea de la ciutat.

## Mahalleler

Altınşehir · Bahçeşehir 1. Kısım · Bahçeşehir 2. Kısım · Başak · Başakşehir · Güvercintepe · Kayabaşı · Şahintepe · Şamlar · Ziya Gökalp
# Batalla d'Alameda

La batalla d'Alameda o batalla d'Al-Mussara (àrab: معركة المُصَارَة, maʿrakat al-Muṣāra) de 756 forma part de l'establiment per Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil d'un emirat omeia independent del Califat de Damasc a la península Ibèrica.

## Antecedents

Com que els amazics no estaven disposats a ajudar-lo en una hipotètica presa del poder, Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil va decidir passar a una Hispània enfrontada entre kalbites i qaisites i iemenites, traient profit de la situació i de l'arribada de clients dels omeies dirigits per Balj ibn Bixr, que van formar una sèrie de junds sirians que en certa manera van agafar el control de part d'Andalusia. Badr preparà el terreny i va obtenir una sèrie de suports i llavors Abd-ar-Rahman va venir del Marroc desembarcant a Almuñécar el 14 d'agost del 755. Es va instal·lar a Torrox.
El 756 Ixbíliya li va obrir les portes, i llavors va atacar Qúrtuba, defensada per Abd-ar-Rahman Abu-l-Zayd, fill del valí Yússuf al-Fihrí i el va vèncer a Marj Ràhita; Qúrtuba va quedar assetjada; deu mil homes es van encarregar del setge sota la direcció de Tammam ibn Àlqama, un dels xeics que li havia donat suport des del primer moment; el cap iemenita Abu-s-Sabah el va intentar matar però no fou secundat pels seus soldats, i poc temps després fou executat. Poc després el nou emir entrava a Qúrtuba on va deixar de governador a Abu-Uthman. Però Yússuf al-Fihrí no havia deposat les armes i va intentar recuperar Qúrtuba atacant per la vall de Navafría, i va entrar a la ciutat però va haver de fugir quan Abd-ar-Rahman va retornar amb els seus homes.

## Batalla

Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil va marxar contra les forces de l'emir Yússuf al-Fihrí i el seu lloctinent as-Sumayl ibn Hàtim al-Kilabí. L'enfrontament va tenir lloc a al-Mussara, a les portes de la capital, el 14 i 15 de maig del 756; l'omeia va obtenir una victòria completa i alguns xeics que donaven suport a Yússuf hi van morir.

## Conseqüències

Yússuf al-Fihrí i as-Sumayl es van retirar a Granada fins que Yússuf, per consell d'as-Sumayl, va abdicar del títol d'emir i va reconèixer el príncep omeia Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil com a emir, els xeics el van reconèixer igualment, i el país va quedar pacificat. El nou emir va fer suprimir de la khutba (oració) el nom del califa deixant entendre que ara el seu emirat era independent del califat abbàssida. Yússuf al-Fihrí i as-Sumayl van tornar a intentar recuperar el poder el 759, però sense èxit.

## Referències

* 1 2 Suárez Fernández, Luis. Historia de España Antigua y media (en castellà). Ediciones Rialp, p.155. ISBN 978-84-321-1882-1 [Consulta: 3 desembre 2011].
* ↑ Fátima Martín Escudero, El Tesoro de Baena (castellà)
# Batalla del Llac Regil

La batalla del llac Regil (en llatí: Lacus Regillus) va ser una llegendària victòria de Roma, al final del Regne de Roma, guanyada, segons diferents versions, als etruscs o la Lliga Llatina. Ha estat datada en diferents anys: 509 aC 499 aC, 496 aC, o 493 aC, entre d'altres.
La batalla podria ser completament llegendària, a causa de l'escassetat de fonts fiables d'aquesta època de la història de Roma. Segons Titus Livi, la batalla va ocórrer a la rodalia de Túsculum contra els llatins, aliats amb Tarquini el Superb, l'antic i darrer rei etrusc de Roma. Aulus Postumi era el dictador romà aquest any, i Tit Ebuci Helva era el cap de la cavalleria. Octavi Mamili, Tarquini i el seu fill Sext Tarquini comandaven als llatins; la presència dels Tarquinis va provocar que els romans lluitessin més ardorosament que en qualsevol batalla anterior.
Tarquini va resultar ferit al cap de poc de començar el combat quan va atacar Postumi, i mentrestant, Ebuci va atacar Mamili, però va ser ferit al braç, mentre que Mamili va patir una ferida menor al pit. Les tropes de Tarquini, formades per exiliats romans, van començar a fer retrocedir als romans, i Marc Valeri, un destacat aristòcrata romà, va morir travessat per una llança quan intentava establir un combat amb Sext Tarquini. En aquest moment Postumi va portar tropes de refresc de la seva pròpia guàrdia personal al front de batalla. Mamili va ser mort en la lluita que va seguir per Tit Hermini Aquilí, que va caure mort immediatament després per l'impacte d'una javelina. Postumi va ordenar als cavallers que desmuntessin i ataquessin a peu, i aviat els llatins van ser forçats a retirar-se. El campament llatí va ser capturat pels victoriosos romans. Postumi i Ebuci van tornar a Roma amb el triomf. A partir d'aquest moment Aulus Postumi va ser conegut pel sobrenom de Regil·lense.
Una llegenda romana afirmava que els Dioscurs (Càstor i Pòl·lux) haurien ajudat als romans en la seva victòria, transfigurats en dos joves cavallers, i que Postumi hauria ordenat construir un temple en la seva memòria al Fòrum Romà, en el lloc on es deia que havien abeurat els seus cavalls.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Regillus Lacus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r juny 2022].
* ↑ Cornell, T. J. The beginnings of Rome : Italy and Rome from the bronze age to the Punic wars (c. 1000-264 BC). Londres: The beginnings of Rome : Italy and Rome from the bronze age to the Punic wars (c. 1000-264 BC), 2003, p. 216. ISBN 9780415015950.
* ↑ Grant, Michael. History of Rome. Londres: Faber, 1993, p. 37. ISBN 9780571114610.
* 1 2 Titus Livi, Ab Urbe Condita, II 19-21.
* 1 2 Dionisi d'Halicarnàs, Archaeologia Romana, VI 2.
* ↑ Smith, William (ed.). «Albinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 1r juny 2022].
# Xot d'Indonèsia

El xot d'Indonèsia (Otus lempiji) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita els boscos del sud de Tailàndia, Malaia, Sumatra, Borneo i Java. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Xot d'Indonèsia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 255. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sunda Scops-owl. Otus lempiji» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 febrer 2023].
# Base canònica

Una base canònica és la base d'un espai vectorial formada per únicament per vectors de mòdul unitari (base normal) i linealment independents entre ells. Els vectors que formen la base canònica són perpendiculars (base ortogonal). La base canònica és sempre una base ortonormal, és a dir, amb els seus vectors normals (de mòdul unitari) i ortogonals (perpendiculars). Una base canònica és sistema generador de l'espai de la seva mateixa dimensió. Precisament, la base canònica és la següent: Si K és un cos i $K^{n}=K\times {\overset {n)}{\ldots }}\times K$ és l'espai vectorial sobre K donat pel seu producte cartesià, llavors les n-ples e$_1$ = (1,0,0,0,...,0), e₂ = (0,1,0,0,...,0), e₃ = (0,0,1,0,...,0), ..., e$_n$=(0,0,0,0,...,0,1) formen una base de K$^n$, que s'anomena la base canònica. A l'espai vectorial K[X] dels polinomis sobre K, els polinomis 1, X, X², X$^3$, ..., X$^n$, ..., formen la base canònica de K[X].

## Bibliografia

* J. J. Lozano Lucea, J. L. Vigatá Campo. Cálculo con vectores. Alhambra Longman, 1992. ISBN 84-205-2122-1.
* Seymour Lipschutz. Algebra Lineal. 2. McGraw-Hill Interamericana, 1992. ISBN 8476157584.
# Federico Franco

Luis Federico Franco Gómez (Asunción, 23 de juliol de 1962), és un polític i metge cirurgià, que fou vicepresident del Paraguai entre el 15 d'agost de 2008 i el 23 de juny de 2012 i va tornar a ser-ho a partir d'aleshores, després de la destitució de Fernando Lugo.
Abans d'assumir la vicepresidència també va ocupar el càrrec de governador del Departament Central, en el període comprès entre 2003 - 2008, però va renunciar a finals de l'any 2007 per poder realitzar la seva campanya política per tal d'arribar al poder, juntament amb el seu company de fórmula, Fernando Lugo, que, per aquell temps, aspirava a la presidència. Franco pertany al Partit Liberal Radical Autèntic, el segon partit polític més gran del Paraguai. Va arribar al poder gràcies a una coalició conformada per diversos partits polítics, moviments i sectors socials, anomenada Aliança Patriòtica per al Canvi, que té com a major aliat al seu partit.

## Biografia
### Estudis i família

Federico Franco va néixer a la ciutat d'Asunción, el 27 de juliol de 1962, va contreure matrimoni el 20 de febrer de 1982 amb Emilia Alfaro, electa diputada de la nació pel període 2008 - 2013. És pare de quatre fills: Luis Federico Franco, comptador; Claudia Vanessa, qui estudia administració d'empreses i està al capdavant de la petita empresa familiar, que és una impremta; Iván Alejandro, estudia enginyeria electromecànica; i Enzo Sebastián, que és al primer any de la mitjana.
Franco va cursar estudis primaris a l'Escola República Dominicana, el seu nivell bàsic el va realitzar en el Col·legi Nacional de la Capital, i els seus estudis secundaris els va portar a terme en el Col·legi Apostòlic Sant Josep, tots en Assumpció.
Quant al nivell terciari, somiava en ser Metge. Tant és així que va ingressar a la Facultat de Ciències Mèdiques de la Universitat Nacional d'Asunción. En culminar la carrera a 1986 va rebre el títol de Mèdic Cirurgià, amb una mitjana general de 4,56 de 5,00. Després va fer un postgrau en medicina interna.

### Trajectòria mèdica

La família Franco posseeix un sanatori a la ciutat de Fernando de la Mora, (Sanatori Franco), pertanyent ell i els seus germans, on treballen des de la seva creació. Durant el període 1990 - 1991 va exercir com a cap d'interns i de residents 1CCM Hospital de Clíniques (HC), també com a cap de guàrdia d'urgència, 1CCM (HC). Va ser instructor de semiologia mèdica (1991 - 1992); cap de guàrdia de l'Hospital Nacional (1994 - 1996) i cap de residents de medicina interna del mateix lloc. A més, va ser cap de sala de Clínica Mèdica de l'Hospital Nacional i Cap de sala de cardiologia del mateix hospital. El 24 de juny de 1991 va ser membre de la Societat Paraguaiana de Medicina Interna. Va fer la presentació del tema Síndrome d'Anticòs antifosfolípid Primari, dut a terme al Saló Auditori de la 3 CCM de l'HC, i va ser membre de la Comissió Directiva de la Societat Paraguaiana de Medicina Interna.

## Vegeu també

* Destitució de Fernando Lugo

## Referències

* ↑ El vicepresident de Paraguai assumeix la Presidència del país després de la destitució del fins ara president a ara.cat
# Dolínovka (Kamtxatka)

* Per a altres significats, vegeu «Dolínovka».
Dolínovka (en rus: Долиновка) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2020 tenia 252 habitants. Pertany al districte de Mílkovo.

## Referències

* ↑ Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки)
* ↑ Березняки (Камчатский край — Россия)
# Dom (muntanya)

El Dom és una muntanya de 4.545 metres que es troba al cantó de Valais a Suïssa. És el tercer cim més alt dels Alps suïssos i el setè de tota la serralada alpina. És el punt culminant del massís de Mischabel, el massís més alt situat íntegrament dins de Suïssa.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 8 maig 2011].
* «Summitpost.com» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
Viccionari
# Dwars door het Hageland 2023

La Dwars door het Hageland 2021 fou la 16a edició de la Dwars door het Hageland. La cursa es disputà el 5 de juny de 2021 sobre un recorregut de 177 km. La cursa formava part de l'UCI ProSeries 2023.
La victòria fou pel noruec Rasmus Tiller (Uno-X Pro Cycling Team), que s'imposà als seus companys d'escapada Stan Van Tricht (Soudal Quick-Step) i Florian Vermeersch (Lotto Dstny).

## Equips

L'organització convidà a 15 equips a prendre part en aquesta cursa.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Rasmus Tiller se impone en A Través de Hageland (Dwars door het Hageland)» (en spanish), 10-06-2023. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «Startlist for Dwars door het Hageland 2023». [Consulta: 9 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (neerlandès)
# Dolmen del Pla de l'Arca (Molig)

El Dolmen del Pla de l'Arca, també anomenat Llosa del Pla de l'Arca, o de Terres Blanques, és un monument megalític del terme comunal de Molig, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És en el sector nord-est del terme de Molig, bastant a prop del termenal amb Eus. És a prop al nord-est dels Cortals de Sant Sadurní i al sud del Cortal Fosset.
Es tracta d'un dolmen simple amb accés per llosa frontal rebaixada esmentat ja per Abélanet. Fou descobert per Joseph Jaubert de Réart el 1832.

## Referències

* ↑ El Dolmen del Pla de l'Arca en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.
* ↑ Abélanet, 2011.

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «64 - Eus». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. 181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012). Girona: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, n. 54, 2013.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Eus». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.