OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Monestir de Travanca

El Monestir de Travanca o Monestir de Sâo Salvador de Travanca (segle XII – s. XVII) comprén el convent, l'església i la torre; es a la freguesia de Travanca, al municipi d'Amarante, Portugal. Comprén "una de les més importants i antigues esglésies romàniques portugueses" i està classificat com a Monument Nacional des del 27 de gener del 1916.

## Història i característiques

La terra on s'edificà aquest monumental conjunt monàstic fou donada al segle X a D. Mumio Viegas; serien els seus descendents els qui fundarien el monestir (de l'Orde Benedictí). L'inici de la construcció de l'església remunta, segons Jorge Rodrigues, al final del segle xi, i es perllonga durant les centúries següents; l'església conserva en gran part l'estructura romànica original (del segle xiii).(3)
L'edifici presenta una estructura basilical: el cos de l'església és compost per tres naus esglaonades amb cobertura de fusta, separades per arcs trencats, sense transsepte ixent; i il·luminació per claristori. La capçalera enclou una absis rectangular (capella major), de la qual només el primer tram pertany a la construcció primitiva, i dues absidioles semicirculars cobertes per una volta de quart d'esfera. A la façana principal sobresurt, al centre, el portal axial, de quatre arquivoltes, timpà llis i capitells decorats. Al segle xiv es va construir, al costat de l'església, la torre defensiva; aquesta estructura militar gòtica "contrasta amb la decoració de gust romànic, ben palesa en l'Agnus Dei del timpà de la porta, en una temptativa de reproduir els models del romànic de Braga".(1)(2)
Al segle XVII s'amplià la capella major del monestir i se'n reconstruí el claustre.(1)(2)
* Església i torre
* Detall del portal de l'església
* Capçalera de l'església (absidiola)
* Interior de l'església
* Portal de la torre
* Convent
* Planta del monestir

## Programa Revive

El 2016 el monestir inclogué el programa Revive, projecte de l'estat portugués, que preveu l'obertura del patrimoni a la inversió privada per a projectes turístics.
L'àrea afectada per a ús turístic serà total, tret de l'església, que té un ús per a culte, i el model jurídic serà el de concessió.

## Referències

* ↑ Catarina Oliveira. «Mosteiro de Travanca, compreendendo o convento, a igreja e a torre». DGCP. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ Isabel Sereno e Paulo Dordio. «Mosteiro de São Salvador de Travanca / Igreja Paroquial de Travanca / Igreja do Divino Salvador». SIPA – DGCP. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ Rodrigues, Jorge – "A arquitectura românica". In: Pereira, Paulo (direção) – História da arte portuguesa: volume 1. Círculo de Leitores, 1995. ISBN 972-42-1143-6
* ↑ «Mosteiro de São Salvador de Travanca».
# Adolfo Bioy Casares

Adolfo Bioy Casares (Buenos Aires, 15 de setembre de 1914 - 8 de març de 1999) fou un escriptor argentí. Amb un estil depurat i elitista, va ser un impulsor del gènere fantàstic i un partidari del relat per sobre de la descripció, la falsedat del realisme i el costumisme. També va defensar el gènere policíac per l'interès de l'argument en si mateix.
El fet de ser fill d'una família acomodada li va permetre de poder-se dedicar exclusivament a la literatura i al mateix temps, separar-se de l'ambient literari de la seva època. L'any 1932 conegué Jorge Luis Borges, en una reunió a casa de Victoria Ocampo i des d'aleshores van treballar junts en diverses ocasions, influenciant-se mútuament. Borges depurà el seu estil, fent-lo més simple, sense deixar de narrar fets complexes, i Bioy Casares abandonà les lectures avantguardistes. Més tard, conegué l'escriptora Silvina Ocampo, amb qui també va treballar i s'hi casà el 1940.

## Bibliografia
### Novel·les

* La invención de Morel (1940)
* El perjurio de la nieve (1944)
* Plan de evasión (1945)
* El sueño de los héroes (1954)
* Diario de la guerra del cerdo (1969)
* Dormir al Sol (1973)
* La aventura de un fotógrafo en La Plata (1985)
* Un campeón desparejo (1993)

### Llibres de contes

* Prólogo (1929)
* 17 disparos contra lo por venir (1933)
* La estatua casera (1936)
* Luis Greve, muerto (1937)
* Las vísperas de Fausto (1949)
* Historia prodigiosa (1956)
* Guirnalda con amores (1959)
* El lado de la sombra (1962)
* El gran serafín (1967)
* El héroe de las mujeres (1978)
* Historias desaforadas (1986)
* La muñeca rusa (1990)
* De la forma del mundo

### Obres en col·laboració amb altres autors
#### Jorge Luis Borges

* Seis problemas para don Isidro Parodi (1942)
* Dos fantasías memorables (1946)
* Un modelo para la muerte (1946)
* Libro del Cielo y del Infierno (1960)
* Crónicas de Bustos Domecq (1967)
* Nuevos cuentos de Bustos Domecq (1977)

#### Silvina Ocampo

* Los que aman, odian (1946)

#### Silvina Ocampo i Jorge Luis Borges

* Antología de la Literatura Fantástica (1940)

### Pel·lícules basades en les seves obres

* El último año en Marienbad (Last Year at Marienbad) dirigida per Alain Resnais guió adaptat (no reconegut) per Robbe-Grillet, basada en "La invención de Morel"

### Guions de cine

* Los orilleros (1955)
* El paraíso de los creyentes (1955)- no filmada
* Invasion (1969), dirección Hugo Santiago.
* Los Otros (1971), dirección Hugo Santiago.

### Assaig

* Memoria de la Pampa y los Gauchos
* Diccionario del argentino exquisito (1970), Diccionario de palabras que no debiéramos utilizar.
* De jardines ajenos: libro abierto (1997), recopilación de frases, poemas, y miscelánea diversa.
* Borges (2006), libro póstumo, selección del diario del autor donde aparecen referencias a Jorge Luis Borges.

### Cartes

* En viaje (1946), cartas para Silvina y Martha Ocampo

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# Can Tona (Calldetenes)

Can Tona és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, que presenta dues façanes, i coberta a dues vessants. A la façana que mira a migdia, a la part del desguàs, hi ha un portal quadrat d'entrada, al primer pis una finestra de tipus gòtic datada al 1688 i una altra amb una placa commemorativa de l'època que el poeta Verdaguer hi feu estada. Al pis superior s'hi obre un gran porxo. L'altre façana, amb el carener perpendicular, està orientada a llevant. Té un portal d'entrada amb una llinda de pedra que porta la inscripció: "Joseph Tona 1787", accessible mitjançant uns graons que porten directament al primer pis. A la part de llevant de la casa hi ha la cabanya datada del 1865. Els materials constructius són bàsicament pedra i algunes ampliacions fetes amb tàpia. Presenta diferents afegits a la part posterior.

## Història

Les primeres notícies històriques són del 1430 on el mas surt esmentat com a tributari de Vic, junt amb altres 17 masos d'aquest municipi. Fou objecte d'ampliacions i reformes als segles XVII. XVIII i XIX. El seu interès rau en l'estada que hi feu Mn. Cinto Verdaguer del 1862 al 1871, època en què començar a escriure la seva gran obra "L'Atlàntida". Can Tona era el centre dels llocs verdaguerians, molt a prop de la font del Desmai, on es reuniren el jovent del Cercle Literari.

## Referències

* 1 2 «Can Tona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Rieres de Calafat - Golf de Sant Jordi

Les rieres de Calafat - Golf de Sant Jordi són una de les unitats hidrològiques de les Conques Internes de Catalunya. Abraça les conques hidrogràfiques compreses entre el cap de Terme, al nord de la costa de la comarca del Baix Ebre, i la conca hidrogràfica de l'Ebre. Les seves aigües van a parar al golf de Sant Jordi. Els tres barrancs més importants són el de l'Estany, el del Torrent del Pi i el de les Santes Creus.
# Fundació Apel·les Fenosa

La Fundació Apel·les Fenosa és un museu situat al carrer Major, 25. del Vendrell (Baix Penedès), més concretament en un edifici conegut com la Casa del Pardo, la casa senyorial dels Nin, que té la funció de conservar i difondre la figura de l'escultor català Apel·les Fenosa (1899-1988). Es troba inclosa en el Registre de Museus de Catalunya.

## Història

El museu, inaugurat el 12 de juliol de 2002, està ubicat en un edifici del segle xvi d'estil renaixentista, el Museu va ser la casa taller estiuenca d'Apel·les Fenosa, qui la va adquirir el 1957. Les col·leccions inclouen una selecció de les escultures originals en terra i bronze, així com explicacions del procés de fosa d'aquestes. També disposa d'un jardí amb escultures de grans format, algunes de les més destacades de l'artista.
A finals de 2014 va rebre el llegat de l'escultor, procedent de la seva residència a París, als dos anys de la mort de la seva vídua, Nicole Fenosa i després dels tràmits amb les autoritats franceses.

## Exposicions destacades

* 15/03/2013 al 30/06/2013 - La Col·lecció d'Apel·les i Nicole Fenosa
* 23/04/2012 al 30/09/2012 - Exposició Paul Éluard - Apel·les Fenosa
* 21/10/2011 al 30/03/2012 - Exposició Fenosa i el Japó - Apel·les Fenosa
* 18/03/2011 al 30/09/2011 - Exposició Coco Chanel - Apel·les Fenosa
* 16/02/2011 - El Monument als màrtirs d'Oradour donat a Gernika
* 09/10/2010 al 28/02/2011 - Exposició de Nicolas de Staël a Apel·les Fenosa: Homenatge a Jacques Dubourg
* 23/04/2010 al 30/08/2010 - Exposició Espriu – Fenosa: Formes i paraules
* 10/07/2009 al 30/09/2009 - Exposició Jaume Mercadé: Joies i dibuixos
* 10/07/2009 al 30/09/2009 - Exposició Jaume Mercadé: Joies i dibuixos
* 10/12/2008 al 28/01/2009 - Exposició Dibuixos d'Apel·les Fenosa
* 19/09/2008 al 02/11/2008 - Exposició Apel·les Fenosa i l'antiguitat clàssica
* 25/03/2008 al 30/04/2008 - Exposició Nicole Florensa - Apel·les Fenosa: El amor al arte
* 06/07/2007 al 30/09/2007 - Exposició Cocteau - Fenosa: Relleus d'una amistat
* 16/03/2007 al 31/05/2007 - Exposició Manuel Humbert
* 15/10/2006 al 07/01/2007 - Exposició Barcelona & Modernity (Fenosa a Cleveland i Nova York)

## Referències

* ↑ «Fundació Apel·les Fenosa». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2 de març 2016. [Consulta: 19 febrer 2016].
* ↑ Registre de Museus de Catalunya. Codi 187
* ↑ «El Museu Apel·les Fenosa del Vendrell celebra 10 anys amb una mostra de Paul Éluard». Diari ARa, 13-04-2012.
* ↑ «Fundació Apel·les Fenosa». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 febrer 2016].
* ↑ «La Fundació Apel·les Fenosa rep el llegat de l'escultor al Vendrell». La Vanguardia, 21-11-2014.

## Enllaços externs

* Fundació Apel·les Fenosa - Lloc web oficial
# Bolozon

Bolozon és un municipi francès situat al departament de l'Ain i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bolozon era de 100 persones. Hi havia 44 famílies de les quals 20 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 96 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 47 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 92 eren cases i 1 era un apartament. Dels 47 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 5 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 27 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bolozon el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 4 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 75 persones, 54 eren actives i 21 eren inactives. De les 54 persones actives 52 estaven ocupades (34 homes i 18 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 21 persones inactives 11 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa immobiliària.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un electricista.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bolozon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bolozon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Metacomunitat

Una metacomunitat ecològica és un conjunt de comunitats connectades mitjançant la dispersió de les espècies constituents, les quals potencialment mantenen múltiples interaccions entre elles. El terme es deriva del camp de l'ecologia de comunitats, la qual estudia principalment els patrons de distribució i abundància de les espècies, i les seues interaccions.
Hi ha quatre marcs teòrics, o temes unificadors, que descriuen els mecanismes específics útils per predir determinats patrons de les comunitats reals. Aquests són els marcs de la dinàmica de pedaços, l'ordenament d'espècies, la dinàmica font-embornal (o efectes de massa) i el model neutre. La dinàmica de pedaços descriu la composició d'espècies entre fragments múltiples idèntics, tals com illes, i emfasitza els compromisos entre la colonització i la competència. Els models d'ordenament d'espècies descriuen la variació d'abundància i composició d'espècies dins la metacomunitat com causada per les respostes de cada espècie individual a l'heterogeneïtat ambiental, de manera que certes condicions locals poden afavorir a algunes espècie però no altres. Aquest model representa les teories clàssiques centrades en el nínxol de G. Evelyn Hutchinson i Robert MacArthur. Els models de font-embornal descriuen un marc en el qual la dispersió i l'heterogeneïtat ambiental interaccionen per determinar l'abundància i composició local i regional. Aquest marc es deriva de l'ecologia de metapoblacions que descriu les dinàmiques de font-embornal al nivell de la població. Finalment, la perspectiva neutra descriu un marc on les espècies són essencialment equivalents en les seues habilitats competitives i dispersives, i la composició i l'abundància local i regional són determinades principalment per processos d'estocasticitat demogràfica i limitació dispersiva. La perspectiva neutra es va popularitzar recentment per Stephen Hubbell gràcies a la seua teoria neutra unificada de la biodiversitat.

## Referències

* ↑ Gilpin, M.E.; Hanski, I.A.. Metapopulation dynamics: Empirical and Theoretical Investigations. (en anglès). Londres: Academic Press, 1991.
* ↑ Wilson, D.S. (1992). Complex interactions in metacommunities, with implications for biodiversity and higher levels of selection. Ecology, 73: 1984-2000.
* 1 2 Leibold, M.A., M. Holyoak, N. Moquet and others (2004). The metacommunity concept: a framework for multi-scale community ecology. Ecology Letters, 7: 601-613.
# Adolfo Bueso García

Adolfo Bueso García (Valladolid, 1889 - Barcelona, 1979)fou un tipògraf, sindicalista i militant comunista.
Residí a Barcelona (des de 9 anys hi treballà de tipògraf). Prengué part en la fundació de la CNT i en la vaga general de l'agost del 1917. Col·laborà a Solidaridad Obrera amb el pseudònim d'Ángel Rojo, que utilitzà repetidament. Feu amistat amb Joaquim Maurín (1923) i amb els homes del Bloc Obrer i Camperol, i escriví a Tiempos Nuevos i a La Batalla, de la qual es feu càrrec en ésser detingut Maurín al començament del 1925. Poc temps després fou empresonat, acusat,falsament, de pertànyer a la direcció del Partit Comunista. Alliberat pel juliol del 1928, formà part del Comitè Regional de Catalunya de la CNT. Participà en el congrés de la CNT del 1931; fou trentista i dirigent de la Federació Obrera d'Unitat Sindical, organització sindical del POUM. Durant la guerra civil de 1936-39 tornà a la CNT, i pel gener del 1939 s'exilià a França. Retornat de l'exili, publicà, entre altres obres, Recuerdos de un cenetista(dos volums, 1976 i 1978).

## Referències

* ↑ «Adolfo Bueso Garcia». Real Academia de la Historia.
# Can Toni (Vilobí d'Onyar)

Can Toni és una masia del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Està situada a la plana de Sant Dalmai i està orientada a sud. És un edifici de dues plantes amb vessants a laterals i cornisa d'una filera de teules. Probablement l'edifici original era del segle xvi però ha sofert nombroses reformes, la més important al segle xviii. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal té adossat al costat dret un cos perpendicular, al mur del qual podem veure el pou. El portal és quadrangular amb llinda monolítica i al capdamunt té una finestra del mateix estil. Al costat esquerre té una finestra senzilla quadrangular oberta al segle XX i al primer pis una finestra de pedra d'arc conopial que correspon al primer edifici. La façana posterior conserva dues obertures emmarcades amb pedra, una d'elles d'arc de mig punt. Al costat dret i enfront de l'edifici hi ha diverses construccions i porxos destinats a serveis.
L'interior va ser objecte d'una reforma als anys vuitanta del segle xx. Els cairats de fusta van ser substuïts per sostres de revoltons, però es van conservar les dues bigues de fusta amb inscripcions de les dates 1723 i 1724 i una llinda de porta, també de fusta, amb decoració gravada d'hèlixs. També es va eliminar l'antic forn situat sota l'escala de pedra, que encara es manté, i es va substituir el paviment per terratzo.

## Història

Probablement la primera edificació data del segle xvi. Al segle xviii es va fer una important reforma que a l'interior queda documentada en dues bigues de fusta que porten gravada la data de 1723 i 1724. La teulada va ser refeta per primera vegada l'any 1899, cosa que queda certificada per un rajol encastat al mur. Cap als anys vuitanta es va reformar tot l'interior i es va ampliar la finestra de la banda esquerra. L'any 1993 es va aixecar el nivell de la teulada i es va tornar a refer alhora que es va col·locar un rajol amb la data de la mateixa manera que s'havia fet un segle abans. Sembla que sempre ha estat de la família de Joaquima Esteva Fages. Actualment és del seu fill Ernest Goy. En un portal es podia llegir la data 1700 inscrita. Durant la guerra civil de 1936-1939 es va cremar tota la documentació històrica de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Toni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Riera dels Plans

La Riera dels Plans és un corrent fluvial afluent per la dreta de la Riera de Salo, al Bages. El curs de la Riera dels Plans transcorre íntegrament pel terme municipal de Sant Mateu de Bages. La xarxa hidrogràfica de la Riera dels Plans està constituïda per 10 cursos fluvials que sumen una longitud total de 8.121 m. El conjunt de la seva xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Sant Mateu de Bages.

## Vegeu també

* Torrent de l'Avena.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Fundació Ateneu Sant Roc

La Fundació Ateneu Sant Roc és un centre social del barri de Sant Roc de Badalona (Barcelonès). Treballa per afavorir la cohesió social des del 1969, creat a iniciativa de la parròquia. Promou activitats relacionades amb la cultura, l'esport, el temps lliure, la sanitat, l'educació, el pacifisme, l'ecologia i el medi ambient, i totes aquelles que siguin d'utilitat pública o interès social envers la tasca educativa i sociocultural dels ciutadans.
Va néixer com a Centre Social el 1969. El 1987 es va decidir formar una entitat autònoma anomenada Ateneu Popular Sant Roc. El 1987 l'Ateneu Popular Sant Roc va prendre el relleu de la labor sociocultural. Des del 2005 és una fundació.
El 2017 cada dia al matí hi anaven 90 dones, majoritàriament d'origen del Pakistan i el Marroc, amb els fills que no estan en edat escolar. Les seves activitats tenien lloc al centre juntament amb l'Espai Familiar Elna de criança i acompanyament i una gran ludoteca. Cada tarda hi ha un centre de dia per als nens i nenes, amb professors jubilats que els ajuden. El 2017 l'entitat va passar dificultats econòmiques perquè la subvenció de la Generalitat no va arribar al mateix moment que altres anys.

## Referències

* ↑ Activitats i projectes per a totes les edats a l'ateneu de Sant Roc de Badalona Catalunya Ràdio, 2019
* ↑ «Ateneu Sant Roc de Badalona pierde el 21% de presupuesto por el bloqueo de la Generalitat», 24-10-2017. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ El espacio en el que Sant Roc puede ser el mejor barrio del mundo, El Periódico, 2017
# Bols

Bols és una masia a mig camí dels nuclis de Perafita (Lluçanès) i Santa Eulàlia de Puig-oriol (el Lluçanès). Edifici format per diverses construccions en èpoques diferents i per a utilitats diverses. El cos central de la casa és un edifici de tres pisos, de planta rectangular i teulat a doble vessant. Construït amb murs de pedres irregulars i morter conserva encara part de l'arrebossat. A aquest cos central se li han afegit diversos annexes que s'usen com a paller (al darrere de la casa) o corts (a la part esquerra i davant de la casa). Altres construccions (pàrquing, paller...) complementen el conjunt.

## Referències

* ↑ «Mas Bols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Moderador de neutrons

En l'enginyeria nuclear, un moderador de neutrons és un mitjà que redueix la velocitat dels neutrons ràpids, convertint-los en neutrons tèrmics capaços de suportar un reacció en cadena nuclear que implica urani 235 o un material físsil núclid similar.
Els moderadors que s'utilitzen habitualment inclouen aigua nomal (lleugera) en aproximadament en el 75% dels reactors del món, grafit sòlid (20% de reactors) i aigua pesant (5% de reactors). el beril·li també s'ha utilitzat en alguns tipus experimentals, i els hidrocarburs ha estat suggerits com una altra possibilitat.

## Moderació

La moderació és el procés de reducció de l'energia cinètica inicial alta del neutró lliure. Com que es conserva l'energia, aquesta reducció de l'energia cinètica de neutrons es produeix per transferència d'energia a un material conegut com a moderador. També es coneix com a neutralització de neutrons, ja que juntament amb la reducció d'energia es produeix una reducció de la velocitat.

## Referències

* ↑ Miller, Jr., George Tyler. Living in the Environment: Principles, Connections, and Solutions (12th Edition). Belmont: The Thomson Corporation, 2002, p. 345. ISBN 0-534-37697-5.

## Vegeu també

* Energia nuclear
* Reactor nuclear
* Seguretat nuclear
* Efecte Wigner
* Vareta de control
# Campillo de Deleitosa

Campillo de Deleitosa és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 127 | 120 | 111 | 119 | 110 | 102 |