OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Doctora Françoise Gailland

Doctora Françoise Gailland (títol original: Docteur Françoise Gailland) és una pel·lícula de França dirigida per Jean-Louis Bertuccelli, estrenada el 1976. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una metgessa sobrepassada pel seu treball abandona el seu marit i la seva família, fins al dia en què s'assabenta que té un càncer. Qüestiona tot i abandona fins i tot el seu amant.

## Repartiment

* Annie Girardot: Françoise Gailland
* Jean-Pierre Cassel: Daniel Letessier
* François Périer: Gérard Gailland
* Isabelle Huppert: Élisabeth Gailland
* William Coryn: Julien Gailland
* Suzanne Flon: Geneviève Liénard
* Anouk Ferjac: Fabienne
* Margo Lion: la mare de Françoise
* Jenny Clève: Denise Fourcade
* Josephine Chaplin: Hélène Varèse
* Andrée Damant
* Bernard-Pierre Donnadieu: un bomber
* Jacqueline Doyen
* Pascal Greggory: un malalt a l'hospital
* Jacques Richard: un cirurgià
* Michel Subor: Chabret
* Guy Mairesse
* Marc Chapiteau: un intern
* André Falcon: El director
* Michel Bertay
* Bruno Balp
* Norbert Becam
* Alain Boyer

## Llocs de rodatge

* Diverses escenes es van rodar en el 16è districte de París, sobretot l'Avinguda Georges-Mandel així que a la sortida de l'institut veí, el liceu Janson-de-Sailly.

## Premis i nominacions

* César a la millor actriu 1977 per Annie Girardot
* nominació al César a la millor fotografia per Claude Renoir

## Referències

* ↑ esadir.cat. Doctora Françoise Gailland. esadir.cat.
* ↑ «Doctor Françoise Gailland». The New York Times.
# Bild

Bild (estilitzat com a BILD, conegut col·loquialment i abans oficialment com a Bild-Zeitung) és un diari sensacionalista alemany publicat de dilluns a dissabte. Es tracta del diari de major tirada d'Alemanya. El diari, publicat per Axel Springer des del 24 de juny del 1952, fou el diari de major tirada d'Europa durant molt de temps.

## Referències

* ↑ Steininger, Michael «German tabloid Bild takes down politicians with its unmatched megaphone». The Christian Science Monitor, 18-01-2012.
* ↑ Peter Humphreys. Mass Media and Media Policy in Western Europe. Manchester University Press, 1996, p. 82. ISBN 9780719031977.
* ↑ «The world's biggest selling newspapers». pressrun, 19-10-2010. Arxivat de l'original el 5 October 2013. [Consulta: 5 octubre 2013].
# Expressió

«Expressió» té aquests significats:
* Expressió algebraica, conjunt de lletres i nombres relacionats per signes d'operacions aritmètiques
* Expressió corporal, sistema de comunicació no verbal
* Expressió facial, comunicació per mitjà dels músculs de la cara i els gest os característics aconseguits amb ells
* Expressió gènica o genètica, característica genètica que es manifesta en un organisme
* Expressió lingüística, pensament traduït en llenguatge verbal o escrit que pot ser entès per un interlocutor
* Expressió regular
* Miscel·lània: Llibertat d'expressió, dret de tot individu a expressar idees lliurement sense censura
# Presa de Les Capmases

La Presa de Les Capmases és una presa situada al massís de la Muntanya Negra, al departament francès del Tarn. Constitueix una reserva d'aigua potable per als municipis que volten Revèl. Forma el llac de Les Capmases.

## Situació

La presa fou construïda entre 1954 i 1957 i es va posar en servei un any més tard, està situada al curs del riu Sor, en els municipis de Les Capmases, que li dona nom, i de Sorèze al departament del Tarn i també al municipi de Saissac al departament de l'Aude.

## Particularitats

És una presa amb forma còncava, feta amb ciment i situada a la part alta per dos cubs també de ciment. L'alçada màxima és de 70 metres i la llargada de la volta en creta és de 198,50 metres.

## Explotació

L'obra es destina a l'alimentació d'aigua potable i el rec. Alimenta 200 municipis i 10 mil habitants. La superfície de l'aigua és de 90 hectàrees i emmagatzema un total de 18,8 m³ d'aigua. El total de la conca és de 30 km²
La Institution Interdépartamentale d'Aménagement Hydraulique (IIAHM) de la Muntanya Negra és l'encarregada de la gestió de la presa i de conduir l'aigua fins a la planta de tractament de Picotalen.
També serveix com a reserva d'aigua per al Canal del Migdia (es reserven 4 m³).

## Vegeu també

* Rougeanne
* Lampy

## Fonts

* ↑ «Alimentation en eau du canal». canal-du-midi.org. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 16 octubre 2007].
* ↑ http://www.canal-du-midi.org/rubriques/canal/cartes/m-alimentation.htm Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. consulté le 30 juillet 2007

## Enllaços externs

* Passajades al voltant dels llacs del Lauragais par Couleur lauragais
* Vista satèl·lit a Google Maps
# Llei de Frank-Starling

La llei de Frank-Starling(per Otto Frank i Ernest Henry Starling) és un principi de la fisiologia cardíaca que afirma que quan més gran és el volum de sang que entra al ventricle durant la diàstole, més gran serà el volum ejectat durant la sístole.
La causa d'això és el fet que la força de contracció ventricular és proporcional a la longitud inicial de les fibres miocardíaques: l'elongació telediastòlica, que al seu torn, depèn de la precàrrega cardíaca, que és la pressió a la que està sotmès el ventricle a l'instant previ a l'inici de la contracció.
La precàrrega està estretament relacionada amb la pressió sanguínia venosa i la velocitat del retorn venós, que depenen del to venós i del volum de sang circulant.

## Referències

* ↑ Frank O. Zur Dynamik des Herzmuskels. J Biol. 1895;32:370-447. Translation from German: Chapman CP, Wasserman EB. On the dynamics of cardiac muscle. Am Heart J. 1959;58:282-317.
* ↑ Starling EH. Linacre Lecture on the Law of the Heart. London, England: Longmans; 1918.
* ↑ Sarnoff SJ, Berglund E. Ventricular function, I: Starling's law of the heart studied by means of simultaneous right and left ventricular function curves in the dog. Circulation. 1954;9:706-718
* ↑ Silverthorn DU. Fisiología humana: un enfoque integrado. Capítulo 14: Fisiología Cardiovascular. Pág. 497. Ed. Médica Panamericana, 4ª Edición.
# Ida Botti Scifoni

Ida Botti Scifoni (Roma, 1812-Florència, 1844) va ser una pintora italiana deixebla de Silvagni; va executar gran nombre de retrats, obres històriques, obres sacres i també obres de gènere. Va contreure matrimoni amb l'escriptor Filipo Scifoni, i va tenir un sol fill, anomenat Anatolio, que va seguir els passos de la seva mare. Algunes de les seves obres són:
* María Mercedes de Bonilla
* Matilde Bonaparte-Densidoff
* Citano romà
* Erminia
* San Francisco Javier
* La Verge amb el Nen
* Santa Filomena

## Referències

* 1 2 Enciclopedia Espasa, volum 54, pàgina 856, ISBN 8423945545
# RTN

RTN té els següents significats:
* Reial Armada Tailandesa (del seu nom en anglès Royal Thai Navy), armada del regne de Tailàndia
* Radio Télévision Neuchâtel, cadena de televisió de Suïssa
* Retro Television Network, cadena de televisió dels Estats Units
* Routing transit number, codi per a transferències bancàries dels Estats Units
* RTN també és el tíquer a la Borsa de Nova York de Raytheon, empresa contractista de defensa dels Estats Units
* RTN també és l'abreviatura de reticulona, una família de proteïnes
* Rtn també és l'abreviatura de la rickturnerita, mineral de la classe dels halurs
# Donald McCullin

Donald McCullin, també conegut com a Don McCullin (Londres, 9 d'octubre de 1935) és un corresponsal i fotoperiodista anglès conegut per les seves fotos del Congo, Biafra, Beirut, Cambodja i Vietnam.

## Referències

* ↑ Cheevers, Tony «Transcript of the John Tusa Interview with Don McCullin». BBC, 15-08-2002 [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ Cadwalladr, Carole «Don McCullin: 'Photojournalism has had it. It's all gone celebrity'». The Guardian, 22-12-2012 [Consulta: 13 juliol 2014].
# Batrochoglanis melanurus

Batrochoglanis melanurus és una espècie de peix de la família dels pseudopimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gill, T. N., 1858. Synopsis of the fresh water fishes of the western portion of the island of Trinidad, W. I. Ann. Lyc. Nat. Hist. N. Y. v. 6 (núms. 10-13): 363-430.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Shibatta, O. A. & C. S. Pavanelli. 2005. Description of a new Batrachoglanis species (Siluriformes, Pseudopimelodidae) from the rio Paraguai basin, state of Mato Grosso, Brazil. Zootaxa Núm. 1092: 21-30.
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Shibatta, O.A., 2003. Pseudopimelodidae (Bumblebee catfishes, dwarf marbled catfishes). p. 401-405. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Prumian

Prumian (en francès Prémian) és un poble occità del Llenguadoc situat a la part septentrional del departament de l'Erau a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Instrument de so indeterminat

Un instrument de so indeterminat és aquell que no produeix notes concretes i determinades. La major part d'aquests instruments són idiòfons i membranòfons percudits o fregats. És el cas del triangle, les castanyoles, el gong, els címbals, la simbomba, la majoria de tambors de cos cilíndric o troncocònic, etc.
Una de les formes més habituals de classificar els instruments de percussió és, precisament en instruments de so determinat i de so indeterminat.
# Pseudorasbora parva

Pseudorasbora parva és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Descripció

És un peix petit, que rarament sobrepassa els 10 cm de longitud. Pot arribar a pesar 20g. El cos és allargat, amb escates grosses de tons grisencs o blavosos a la zona dorsal i molt clars a la zona ventral. El cap és lleugerament pla i la boca se situa en posició clarament súpera. Tenen un el cos de color violeta, amb la part dorsal més fosca que els blancs i la superfície ventral argentada. Els individus joves mostren una banda fosca longitudinal molt nítida, que va des del marge posterior de l'òrbita fins a l'origen de l'aleta caudal, aquesta banda va desapareixent amb l'edat. Els mascles són més grossos que les femelles. En l'època d'aparellament els mascles presenten uns petits tubercles o bonys en tot el front. La maduresa sexual arriba a partir d'un any de vida.

## Hàbitat

Ocupa preferentment zones amb poca velocitat de corrent, com ara trams baixos de rius, canals de rec, embassaments o aiguamolls. S'agrupa en grups de menys de 15 exemplars.

## Reproducció

Es dona a la primavera. A l'època de reproducció els mascles són territorials, es tornen més foscos, les aletes se'ls tenyeixen de negre i l'opercle de morat, i desenvolupen molts tubercles nupcials al cap. Cada mascle pot fecundar la posta de diverses femelles, que defensa agressivament i per la qual s'enfronta sovint a peixos de mida molt més gran. Els ous d'uns 200 a uns 2000, groguencs i enganxosos, són dipositats sobre plantes, pedres, closques de mol·luscs o d'altres substrats, sempre en zones somes properes a la vora. Les cries es mantindran juntes unes setmanes i posteriorment es reuniran en grups més petits.

## Alimentació

És una espècie depredadora d'invertebrats, tant bentònics com planctònics, que consumeix també petits peixos i ous de peix.

## Distribució de la pseudorasbora a la península Ibèrica

Actualment es troba al curs mitjà i baix del riu Ter i a el curs baix del riu Ebre.

## Distribució de la pseudorasbora a escala mundial

Originàriament es distribuïa per l'extrem oriental d'Àsia, incloent-hi les conques dels rius Amur, Huang-ho i Yang-tze, la península Ibèrica de Corea i el Japó. En aquestes regions poden ser hostes intermediaris del trematode Clonorchis sinensis. Va ésser localitzada a Europa per primera vegada a Romania, a principis de la dècada de 1960, i en poc més de 40 anys ha colonitzat bona part del continent, expandint-se en sentit est-oest.

## Introducció

Va ésser localitzada a Europa per primera vegada a Romania, a principis de la dècada de 1960, i en poc més de 40 anys ha colonitzat bona part del continent, expandint-se en sentit est-oest. Es va introduir de forma involuntària, ja que en alguns llocs es fa repoblació de peixos. La pseudorasbora es va barrejar amb aquests peixos i va ser introduït en diferents ecosistemes.

## Referències

* ↑ Hong, Sung-Tae; Fang, Yueyi «Clonorchis sinensis and clonorchiasis, an update» (en anglès). Parasitology International, 61, 1, 01-03-2012, pàg. 17–24. DOI: 10.1016/j.parint.2011.06.007. ISSN: 1383-5769.
# Donald McDougall

Donald McDougall va ser un ciclista estatunidenc que va córrer a primers del segle xx. Es va especialitzar en proves de velocitat, on va guanyar el Campionat del món en categoria amateur de 1912.

## Palmarès

* 1912
** Campió del món amateur en Velocitat
** Campió dels Estats Units amateur en Velocitat
* 1913
** Campió dels Estats Units amateur en Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclingarchives.com
# Batraquèdrids

Els batraquèdrids (Batrachedridae) són una petita família de lepidòpters ditrisis de las superfamília dels gelequioïdeus (Gelechioidea). Són arnes petites i primes que descansen amb les ales ben embolicades al voltant del cos.

## Taxonomia

Els batraquèdrids inclouen unes 100 espècies. La taxonomia d'aquest i altres grups propers és disputada. Durant molt temps es va pensar que contenia dos gèneres, Batrachedra (amb moltes espècies) i Houdinia (una sola espècie, Houdinia flexissima de Nova Zelanda i les illes circumdants).
Més recentment, la llista de gèneres assignats a la família ha crescut:
* Batrachedra Herrich-Schäffer, 1853
* Batrachedrodes Zimmerman, 1978
* Chedra Hodges, 1966
* Corythangela Meyrick, 1897
* Duospina Hodges, 1966
* Homaledra Busck, 1900

## Referències

* ↑ van Nieukerken et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 2011, pàg. 212–221.
* ↑ Hoare, R et al., The world's thinnest caterpillar? A new genus and species of Batrachedridae (Lepidoptera) from Sporadanthus ferrugineus (Restionaceae), a threatened New Zealand plant. Invertebrate Systematics 20(5) 571–583, 2006
* ↑ «BioLib - Batrachedridae» (en anglès). [Consulta: 19 febrer 2024].
* Hoare, R., R.; Dugdale, J., J.; Watts, C., C. 2006: The world's thinnest caterpillar? A new genus and species of Batrachedridae (Lepidoptera) from Sporadanthus ferrugineus (Restionaceae), a threatened New Zealand plant. Invertebrate systematics, 20: 571–583. doi:10.1071/IS06009 10.1071/IS06009.
* Mey, W., W., 1993: Chedra fimbristyli n. sp. ein minierender Kleinschmetterling an Fimbrystylis ssp (Cyperaceae) auf Leyte, Philippinen (Lepidoptera: Batrachedridae). Deutsche Entomologische Zeitschrift N.F. 40: 181-186.

## Enllaços externs

* Microleps U.S.A. (Neartic)
# Fenain

Fenain és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 5.348 habitants. Limita al nord amb Rieulay i Wandignies-Hamage, al nord-est amb Wandignies-Hamage i Erre, al sud-est amb Somain i Abscon, i al nord-oest amb Rieulay.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.253 | 5.462 | 6.270 | 5.775 | 5.639 | 5.365 | 5.342 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Danielle Bray | PCF |
# Quercus elliptica

Quercus elliptica, és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins de la secció dels roures blancs, del gènere Quercus.

## Descripció

És un arbre perennifoli que assoleix una alçada d'entre 2 a 20 m. El tronc fa entre 5 a 60 cm de diàmetre. L'escorça és de color cafè fosc a gairebé negra i aspra. Les fulles fan entre 5 a 15 cm de llarg per 2 a 6,7 cm d'ample. Les fulles són bovades, el·líptica-acuminades o el·líptica-lanceolades. Són de color verd, llises i brillants per sobre i de color verd clar gairebé glabres per sota. Les glans són solitàries o per parelles, ovoides de 16 a 22 mm de llarg per 11 a 15 mm de diàmetre. Maduren al cap de 2 anys.

## Distribució

Creix en barrancs, en boscos de pinedes i alzinedes entre els 700-2300 m; i sobre sòls pedregosos i poc profunds. Viu des de Mèxic, a l'Estat de Chiapas, Estat de Guerrero, Estat de Jalisco, Estat de Mèxic, Estat de Nayarit, Estat d'Oaxaca, Estat de Sinaloa i Estat de Veracruz; fins a Centreamèrica

## Taxonomia

Quercus elliptica va ser descrita per Luis Née i publicat a Anales de Ciencias Naturales 3(9): 278. 1801.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
elliptica: epítet llatí que significa "el·líptica".

### Sinonimia

* Quercus atrescentirhachis Trel.
* Quercus botryocarpa Trel.
* Quercus chiquihuitillonis Trel.
* Quercus coccinata Trel.
* Quercus comayaguana Trel.
* Quercus exaristata Trel.
* Quercus guayabalana Trel.
* Quercus hondurensis Trel.
* Quercus lanceolata M.Martens & Galeotti ex-A.DC.
* Quercus langlassei Trel.
* Quercus linguifolia Liebm.
* Quercus nectandrifolia Liebm.
* Quercus oajacana Liebm.
* Quercus peradifolia E.F.Warb.
* Quercus porriginosa Trel.
* Quercus pubinervis M.Martens & Galeotti
* Quercus salicifolia var. oajacana (Liebm.) Wenz.
* Quercus yoroensis Trel.
* Quercus yoroensis var. aguanana Trel.

## Referències

* ↑ «Quercus elliptica». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ A Epítets Botànics
* ↑ «Quercus elliptica». The Plant List. [Consulta: 29 maig 2020].
* ↑ «Quercus elliptica». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 29 maig 2020].

## Enllaços externs

* Quercus elliptica a Oaks of the world
* Quercus elliptica a Tropicos
* Quercus elliptica Imatges a Google
# Artavasdes VII d'Armènia

Artavasdes VII (en arménien Արտավազդ) fou rei d'Armènia del 252 al 283 i nominalment fins al 287.
A la mort de Tiridates II d'Armènia suposadament el 238, la situació del país era confusa. Tiridates II havia mort a mans d'Anak de la casa noble persa de Suren. Sembla que els seus dos fills Tiridates III i Khosrov II es van refugiar a territori romà (o a les fortaleses romanes a Armènia) i aviat els sassànides van ocupar el país que l'emperador Filip l'Àrab els va cedir per tractat el 244, tot i que després fou annul·lat sota pressió de les legions. Probablement llavors els sassànides ja dominaven gairebé tot el territori però no deuria quedar pacificat fins vers el 252. En aquest any Shapur I de Pèrsia ja dominava totalment Armènia com ho testimonia Joan Zonaràs i va instal·lar com a rei al seu fill Hormuz Ardashir, que va agafar el nom armeni d'Artavasdes. El 260 Valerià I fou derrotat per Shapur I i el domini persa es va consolidar. El 271 Artvasdes VII/Ormazd va marxar a Pèrsia on poc després fou proclamat rei de reis i va deixar Armènia al seu germà Narsès d'Armènia. El 283, l'expedició victoriosa de l'emperador Car, que va ocupar Ctesifont, va obligar els perses a renunciar a Armènia i el 287 Tiridates III, fill de Tiridates II, fou establert (o restablert) al tron.
Cyril Toumanoff identifica a Artavasdes amb un personatge de la gran inscripció de Naqsh-e Rostam, coneguda pels historiadors occidentals com « Res gestae divi Saporis » on el rei Shapur I el nomena immediatament després de la seva filla la reina de les reines Adur-anâhîd : nostre fill Hormizd-Ardaschir, gran rei d'Armènia]. Es tracta doncs del fill gran i hereu de Shapur I, el futur gran rei Ormazd I a qui Armènia hauria estat donada com a privilegi patrimonial del 252 al 2713.
Pel seu regnat com a rei de reis persa, vegeu Ormazd I.

## Notes

* ↑ Artabasde, roi des Arméniens dans l'Histoire Auguste, « Vies des deux Valériens », § III.1.
* ↑ J. Gagé, La montée des Sassanides, page 288.

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 501.
* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 114-115.
* Jean Gagé, Mémorial des Siècles, La montée des Sassanides, éditions Albin Michel, Paris, 1964.
* Marie-Louise Chaumont, « Les Grands Rois sassanides d'Arménie (IIIe siècle) » a Archeologia Iranica, Mélanges en l'honneur de R. Ghirshman, E.J. Brill, Leiden, 1970, p. 6-93.
# Intina

L'intina és una paret de gruix regularment homogeni que envolta internament la cèl·lula vivent del gra de pol·len. Està situada per sota de l'exina i envoltant el plasmalemma. El component principal de la intina és la cel·lulosa, però també en formen part de la seva composició substàncies pèctiques, cal·losa, altres polisacàrids, enzims i proteïnes. Aquestes últimes, soles o com glucoproteïnes, se situen en unes vesícules especials al voltant de les obertures i possiblement són les responsables de l'al·lèrgia que el pol·len causa en els éssers humans. La intina es destrueix amb facilitat i en el pol·len fòssil o acetalitzat ha desaparegut completament.

## Referències

* ↑ «intina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 octubre 2018].
# Domenico Mezzadri

Domenico Mezzadri (nom complet Domenico Maria Mezzadri, San Rocco al Porto, 30 de gener de 1867 - Chioggia, 8 de desembre de 1936) fou un religiós i bisbe italià. Va ser ordenat sacerdot l'11 d'agost de 1889 i fou rector en tres parròquies del Bisbat de Lodi. Es consagrà bisbe de Chioggia el 22 d'agost de 1920.
Estava sempre atent als problemes socials i laborals. Durant el seu ministeri va celebrar el primer Congrés Eucarístic diocesà, el 1923, i va proclamar a dues visites pastorals, el 1922 i 1930. El 1927 es va reobrir al culte l'Església de Sant Miquel a Brondolo i el 1935 va consagrar l'església dels caputxins al cementiri de Chioggia.
Va administrar al bisbat fins a la seva mort el 8 de desembre de 1936. Va ser enterrat a la catedral diocesana amb els seus predecessors.

## Referències

* ↑ I Vescovi della Diocesi di Chioggia (italià)
* ↑ Diocesi di Chioggia: gli anni tra le guerre mondiali (italià)