OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Taenioptynx

Taenioptynx és un gènere d'ocells de la família dels estrígids.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023), aquest gènere està format per dos espècies:
* mussolet de collar (Taenioptynx brodiei).
* mussolet de la Sonda (Taenioptynx sylvaticus).

## Taxonomia

El mussolet de collar i el recent segmenta mussolet de la Sonda, pertanyien al gènere Glacucidium. Però un estudi filogenètic revelà que Glaucidium brodiei (i presumiblement G. sylvaticum) no estan estretament relacionats amb altres espècies de Glaucidium, sinó que formen un clade discret amb Micrathene i Xenoglaux que és germà de les espècies restants dins de la sub-família dels surnins (Surniinae). El gènere Taenioptynx (Kaup, 1848) fou ressuscitat per a aquestes dues espècies. Tanmateix, en altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consta encara que aquestes espècies pertanyen al gènere Glaucidium.

## Referències

* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 11.1» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 20-01-2023. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 251. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Saenghwang

El saenghwang és un instrument de vent de Corea. És un òrgan amb la boca de canya lliure derivat, i molt similar, al sheng xinès, que és el seu antecessor, encara que la seva sintonia és diferent. Està construït a partir de 17 tubs de bambú, cadascun amb una canya lliure de metall, muntada verticalment en un vent. Tradicionalment, la capsa de vent del "Saenghwang" estava elaborada amb una carabassa seca, però actualment està feta de metall o fusta. Aquest és l'únic instrument coreà en el qual es toquen acords.
A diferència d'altres instruments tradicionals coreans, aquest instrument que arriba a Corea durant el període dels Tres Regnes (s. V - VI) i va ser popular fins a la Dinastia Joseon (Choson, 1392-1910) a duets al costat de la flauta Danso, avui ja gairebé no es coneix, fins i tot a Corea, i molt pocs músics el fan servir. S'utilitza principalment en la música de cambra, generalment en combinació amb instruments com el danso (flauta vertical) i el yanggeum (dulcimer amartellat) encara que s'han conegut bandes com "Arirang Frontier i Orgasm" (오르가슴) en un entorn de fusió. L'instrument se'l coneix històricament com saeng (笙). Les artistes coreans Kisaeng sovint es representen en pintures coreanes antigues fent servir el "saenghwang". Durant el regnat de Taejong, en els primers anys de la dinastia Joseon, el "saenghwang" era considerat un instrument que produïa un so màgic i misteriós, que els antics associaven al cant de l'Au fènix, i que era produït gràcies a una fina làmina metàl·lica que envolta per dins la caixa de vents i vibrava amb l'aire. Hi va haver un temps en què el saenghwang va correr el risc de perdre's, però en l'actualitat hi ha algunes peces musicals per a aquest instrument i reben l'atenció d'alguns músics.

## Referències

* 1 2 «Saenghwang». Música: Instrumentos Musicales Coreanos-Instrumentos Musicales de Calabaza. Artes escénicas de Corea. Enciclopedia Web. [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ Pratt, Keith; Rutt, Richard. Korea: A Historical and Cultural Dictionary. Taylor & Francis, 2013, p. 396. ISBN 978-1-136-79400-1 [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ «Saenghwang». Traditional Korean Music Portal. [Consulta: 29 novembre 2017].
* ↑ «Al son de Corea Al son de Corea: Los animales imaginarios y el instrumento saenghwang». KBS World Radio, 31-05-2017 [Consulta: 29 novembre 2017].
# Saelred d'Essex

Saelred (també escrit Selered) va ser rei d'Essex, després de l'abdicació d'Offa. Va ser escollit per aquest càrrec per ser descendent del rei Sledda d'Essex per via de Sigiberht. El període del seu regnat va del 709 al 746, època en què aquest país era una dependència del regne de Mèrcia.
Hi ha molt poca informació sobre el seu regnat. És probable que exercís el govern conjuntament amb Swaefbert, el qual potser va estar al càrrec de la regió de Middlesex.
Se sap que la data de la seva mort va ser el 746 perquè s'esmenta a la Crònica anglosaxona, però no se'n descriuen les circumstàncies. El va succeir Swithred, que era net de Sigeheard, mentre que el fill de Saelred, anomenat Sigeric, va succeir a Swithred.

## Referències

* ↑ Venning, 2005, p. 14.
* ↑ Keys, 2010, p. 101.
* ↑ Hughes, 2007, p. 437.

## Bibliografia

* Hughes. The British Chronicles, Volum 2. Heritage Books, 2007.
* Keys, Jim. The Dark Ages. Lulu, 2010.
* Kirby, D P. The Earliest English Kings. Psychology Press, 2000.
* Lappenberg, Johann Martin. From earliest times to 800. Murray, 1845.
* Thorpe, Benjamin. «Genealogy of the Kings of Essex». A: A History of England under the Anglo-Saxon Kings, volume 1, 1845.
* Vennning, T. Compendium of British Office Holders. Springer, 2005.
* Yorke, Barbara «The Kingdom of the East Saxons». Anglo-Saxon England, 14, 1985.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England. Londres: Routledge, 1990. ISBN 1-85264-027-8.
# San Ignazio

San Ignazio és un barri del districte bilbaí de Deusto. Té una superfície de 65,23 hectàrees i una població de 13.675 habitants. Està assentat sobre l'eixample de Deusto, ple d'aiguamolls i caserius, va ser construït a partir de la guerra civil.

## Història

L'origen del barri modern es remunta a la dècada de 1950 i va ser construït pel Ministeri d'habitatge sota el nom de San Ignacio de Loyola com a «barri dormitori» a causa de la gran afluència d'immigració a causa de la fort re-industrialització de la conca del Nervión després de la Guerra Civil.

## Esports

El barri compta amb un equip de beisbol, el San Inazio Beisbol, en la Divisió d'Honor espanyola. L'equip juga de local en el camp del Poliesportiu de Rekaldeberri.

## Transports

Al barri hi ha una estació del Metro de Bilbao, l'estació de San Inazio.

## Enllaços externs

* Web del San Inazio Beisbol
# San Jacinto (Uruguai)

San Jacinto és un municipi de l'Uruguai ubicat al centre del departament de Canelones.

## Geografia

San Jacinto es troba al centre del departament de Canelones, al sector 14. Al nord s'ubica San Bautista, al nord-oest Santa Rosa, al sud-oest Sauce, al sud-est Estación Pedrera, i a l'est Estación Tapia.

## Història

Fundat el 1876 en homenatge a Jacinto Vera y Durán, primer bisbe de Montevideo, va rebre la categoria de "vila" pel decret 11.689 del 27 de juny de 1951.

## Infraestructura

San Jacinto té accés per les rutes 7 i 11.

## Població

Segons les dades del cens de 2004, San Jacinto tenia 3.909 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 1.905 |
| 1975 | 2.244 |
| 1985 | 2.795 |
| 1996 | 3.596 |
| 2004 | 3.909 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Govern

L'alcalde de San Jacinto és Raúl Detomasi.

## Referències

* ↑ uruguay.mapascomollegar.com: Canelones - San Jacinto (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) – Cens de 2004 Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., consultat el 20 d'abril de 2011
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2013-11-13 a Wayback Machine. (DOC)
* ↑ "Municipis de l'Uruguai" al lloc web del Congrés dels Intendents (CI) Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Mapa de San Jacinto (PDF; 95 kB)
# San Isidro

* No s'ha de confondre amb San Ysidro.
«San Isidro» té aquests significats:
* San Isidro (Lima), districte de la Província de Lima, al Departament de Lima (Perú)
* San Isidro (Texas), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas
* Partido de San Isidro, partido (subdivisió) de la província de Buenos Aires, Argentina
* San Isidro (Buenos Aires), capital del partido homònim de l'Argentina.
# Saguinus melanoleucus

Saguinus melanoleucus és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil.

## Referències

* Rylands, A.B., et al. (2003). Saguinus fuscicollis ssp. melanoleucus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 11 de maig del 2008 (en anglès). IUCN

## Enllaços externs

* Hàbits i descripció d'aquesta espècie. (castellà)
# Santa Clara (Califòrnia)

Santa Clara és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 109.000 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santa Clara tenia 102.361 habitants, 38.526 habitatges, i 24.117 famílies. La densitat de població era de 2.149,1 habitants/km².
Dels 38.526 habitatges en un 27,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 37,4% no eren unitats familiars. En el 25,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,9% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 39,1% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 10,6% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.466 $ i la renda mediana per família de 77.189 $. Els homes tenien una renda mediana de 58.641 $ mentre que les dones 43.131 $. La renda per capita de la població era de 31.755 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santa Clara». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santa Clara». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Santa Clara de Olimar

Santa Clara de Olimar és una localitat de l'Uruguai ubicada al nord-oest del departament de Treinta y Tres, limítrof amb Cerro Largo. Té una població aproximada de 2.450 habitants, i un nucli poblacional de 7.900, segons dades del cens del 2004.
Es troba a 286 metres sobre el nivell del mar, essent la ciutat més alta del departament.
Evolució demogràfica (Font: Instituto Nacional de Estadística pàgina web) :
| 1963 | 1975 | 1985 | 1996 | 2004 |
| 2.719 | 2.829 | 2.425 | 2.459 | {{{5}}} |

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Saint-Brieuc-de-Mauron

Saint-Brieuc-de-Mauron (en bretó Sant-Brieg-Maoron) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 307 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 403 | 461 | 371 | 359 | 336 | 332 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| -2001 | Guy Sioc'Han de Kersabiec | |
| 2001- | Charles-Edouard Fichet | |
# Sanija (cràter)

Sanija és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim tàtar, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Sanija». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Save the Children

Save the Children (en català, salveu els nens) és una organització no governamental (ONG) fundada l'any 1919, la missió de la qual és la defensa i la promoció dels drets de la infància.
Fou fundada a la ciutat de Londres el 1919, per Eglantyne Jebb i la seva germana Dorothy Buxton, com una organització amb la qual pretenien recaptar diners per poder-los dedicar a les conseqüències que la Primera Guerra Mundial havia causat sobre els nens i nenes.
Va ser la primera ONG independent dedicada a la infància. Actualment està present en més de 130 països, i forma l'Aliança Internacional Save the Children. Treballa, en el marc de la Convenció sobre els Drets del Nen —adoptada per les Nacions Unides—, en les àrees que afecten: educació, salut, nutrició, treball infantil, prevenció de l'abús sexual, reunificació de famílies després de catàstrofes i guerres, etc.
El 1994 fou guardonada —al costat de les ONG Mensajeros de la Paz i Movimento Nacional de Meninos e Meninas de Rua— amb el Premi Príncep d'Astúries de la Concòrdia.

## Referències

* ↑ «Movimiento Nacional de Meninos e Meninas de Rua, Mensajeros de la Paz y Save the Children - Premiados - Premios Princesa de Asturias» (en castellà). [Consulta: 4 abril 2020].

## Enllaços externs

* (castellà) Página Save the Children Espanya
* (anglès) Pàgina Oficial de l'Organització Internacional Save The Children Alliance
# Sant Albert

Sant Albert és el nom dels següents personatges:

## Hagiografia

Diversos sants s'anomenen Albert:
* Alberto Avogadro (1149-1214), beat
* Albert de Lovaina (1166-1192)
* Albert de Sicília (...-1307)
* Albert d'Unha, sant llegendari
* Albert el Gran (1193/1206 –1280)
# Saulius Mikoliūnas

Saulius Mikoliūnas (Vílnius, 2 de maig de 1984) és un futbolista lituà de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció lituana. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Žalgiris Vilnius, Hearts i FBK Kaunas.

## Referències

* ↑ Dades estadístiques sobre Saulius Mikoliunas a soccerbase.com
* ↑ Hearts Appearances at londonhearts.com
* ↑ Saulius Mikoliūnas, Fitxa a Soccerway
* ↑ Saulius Mikoliūnas a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Greechan, John. «Utter chaos». Daily Mail. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Hearts players become free agents». BBC Sport, 28-04-2009 [Consulta: 29 abril 2009].
# Saulius Ruškys

Saulius Ruškys (Klaipėda, 18 d'abril de 1974) va ser un ciclista lituà, que fou professional entre 1999 i 2006. Les seves principals victòries foren un campionat nacional en ruta i la París-Troyes de 1998.

## Palmarès

* 1993
** 1r a la Stuttgart–Estrasburg
* 1995
** Vencedor d'una etapa del Circuit franco-belga
* 1998
** 1r a la París-Troyes
* 1999
** Campió de Liutània en ruta
** 1r al Lincoln International GP
** 1r al Premi d'Armorique de la Mi-août bretonne
** Vencedor d'una etapa del Tour de la Somme
* 2001
** Vencedor d'una etapa del Regio-Tour
** Vencedor d'una etapa de la París-Corrèze
** Vencedor d'una etapa de la Herald Sun Tour
* 2002
** Vencedor d'una etapa dels Tres dies de De Panne-Koksijde
* 2003
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Baixa Saxònia
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Tour de la Manche
** Vencedor d'una etapa del Tour del Llemosí
* 2005
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Lorena

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sant Serni de Bellfort

Sant Serni de Bellfort és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau amb porta romànica tapiada a migjorn per un contrafort dels dos que reforcen el mur lateral. L'absis disposa de cinc arcuacions amb quatre lesenes té tres finestres romàniques de doble esqueixada. El mur de ponent es va reformar amb una porta de mig punt amb grans dovelles sobre una imposta. Un senzill badiu rodó il·lumina el cor, al damunt una espadanya barroca té dues obertures sense campanes, rematada per una posterior creu de ferro. La coberta de lloses de pedra va ésser aixecada amb teula àrab sobre l'absis.

## Història

El segle xi es consuma la construcció de les esglésies romàniques de la Baronia de Rialb. El lloc era propietat de la casa hospitalera de Sant Salvador d'Isot, unida des del 1231 a les comandes de Berga i de Costoja i més tard a les comandes de Susterris del Pallars Jussà. Va pertànyer a l'orde hospitaler fins a la desamortització.

## Referències

* 1 2 «Sant Serni de Bellfort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Sant Macari de Guissona

Sant Macari de Guissona és una església romànica de Guissona, a la comarca de la Segarra. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Ermita romànica d'una sola nau i planta rectangular. Està construïda a base de grans filades de carreus irregulars de pedra. La façana principal presenta una porta de llinda lleugerament descentrada amb una rosassa en la part central del mur que il·lumina l'interior de la nau. La coberta és a dues aigües. L'interior de l'ermita presenta una nau amb un absis retallat on s'obre una petita espitllera i una coberta amb arc apuntat. Es poden endevinar les restes d'un contrafort en la façana est. Recentment ha estat restaurada.

## Història

L'indret de Tapioles està documentat des del segle xi com una quadra depenent de Guissona. La primera església esmentada en aquest indret és dedicada a sant Pere, això queda documentat l'any 1094, en l'afrontació d'una vinya. L'any 1098 en la consagració de l'església de Guissona apareix la vinculació de l'església de Sant Pere amb aquesta. El 1304 es troba documentada l'església de Sant Pere el Vell i es posa de manifest l'existència d'una nova església que podria ser la de Sant Macari. No hi ha dades de l'església de Sant Macari pròpiament dita, els seus orígens però, se situaríen al segle xiv i es creu que tingué culte fins a finals del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Sant Macari de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2014].
# Santíssima Trinitat (desambiguació)

«Santíssima Trinitat» té aquests significats:
* Santíssima Trinitat, dogma central del cristianisme catòlic, del cristianisme ortodox i d'algunes denominacions protestants
* Ciutat de la Santíssima Trinitat , antiga localitat desapareguda de Costa Rica del mar Carib
* Santíssima Trinitat (Botticelli), obra del pintor renaixentista italià Sandro Botticelli (1445-1510)
* Santíssima Trinitat (Masaccio), obra del pintor renaixentista italià Masaccio
* Edificis:
** Església de la Santíssima Trinitat de Fulnek, església parroquial de Moràvia, República Txeca
** Capella de la Santíssima Trinitat de Faidella, església del municipi d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
** La Santíssima Trinitat (l'Espluga de Francolí), ermita al sud del municipi de l'Espluga de Francolí
** Laura de la Santíssima Trinitat i Sant Sergi, monestir ortodox rus situat a Sèrguiev Possad
** Monestir de la Trinitat o Reial Monestir de la Santíssima Trinitat, edifici de València a la vora del riu Túria
* Vaixells:
** Santísima Trinidad (galió) (1570)
** Santísima Trinidad (navili) (1769)
# Santísima Trinidad del Paraná

La missió jesuítica de Santíssima Trinidad del Paraná és la reducció guaraní millor conservada del Paraguai i la més extensa. Està situada en un turó a 28 quilòmetres al nord-est d'Encarnación, al districte de Trinitat en Itapúa, s'accedeix a ella per la ruta VI.
Va ser fundada el juny de 1706, i el 1728 tenia una població de 3000 indígenes guaraníes. Va ser redescoberta prop de dos segles després del seu abandó, declarant-se Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 1993.
Compta amb una Plaça Major, lloc de reunió del poble i un Museu Jesuític localitzat a l'antiga sagristia on es poden apreciar escultures i una maqueta de la missió. Aquesta reducció té el major temple construït entre tots els que conformen les reduccions jesuïtes, on sobresurt el fris dels àngels músics que fins a la troballa de les partitures musicals en Moxos (Bolívia) constituïen l'únic antecedent de la música en les missions jesuïtes. Aquest poble és el que conserva en major grau l'estructura de conformació del poble.
# Sehlal

Sehlal era un petit principat amorreu de les muntanyes del Líban, que era vassall d'Egipte al segle xiv aC quan s'esmenta per primer cop.
El príncep de Sehlal, Yamaya, en un atac inesperat, es va apoderar del govern de Sumur, la principal base dels egipcis a Síria, però sense posar en qüestió la sobirania egípcia. 25 egipcis van morir en l'acció que es va fer mentre el governador Pahanate, era de viatge a Egipte. Llavors Abdi-Asirta, cap dels habiru, una comunitat dels amurru, va aprofitar l'ocasió i va atacar Sumur, va derrotar a Yamaya i es va apoderar de la ciutat. Abdi-Asirta va al·legar que era un lleial vassall d'Egipte i que havia ocupat Sumur per protegir-la de l'assalt de Yamaya, i que mentre aquest havia provocat 25 morts, ell havia salvat la vida dels 4 egipcis que eren al palau.
Poc després els habiru van absorbir el principat i cap a l'any 1330 aC va quedar integrat en el regne d'Amurru, vassall hitita.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. Hititas: historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 201. ISBN 9788418578854.
# Sara Soler Ester

Sara Soler Ester (Barbastre, Aragó, 28 de desembre del 1992) és una dibuixant de còmics espanyola.
Nascuda a Barbastre, va mudar-se a Barcelona on estudia a l'Escola Joso. Va iniciar-se fent fanzines, fent-se coneguda el 2019 per Us, una publicació de 28 pàgines on parla del procés pel qual la seua parella va autoconeixent-se com a persona transexual. L'any 2021, l'obra va ser guardonada al Saló del Còmic de Barcelona, i la història es converteix en una novel·la gràfica amb el mateix nom.

## Premis i reconeixements

* 2021 - Nominació a l'Autora revelació del Saló del Còmic de Barcelona per En la oscuridad (Planeta, 2019).
* 2021 - Premi al millor fanzine del Saló del Còmic de Barcelona per Us.

## Referències

* 1 2 Senar Canalís, Óscar. «'Us', un pequeño gran cómic para visibilizar qué pasa cuando tu pareja es trans». El Diario.es, 03-01-2020. [Consulta: 28 maig 2021].
* 1 2 Rouco, Diego García. «Us, de Sara Soler». Zona Negativa. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ «La hora del bocadillo - Sara Soler y su fanzine 'Us'». La Hora del Bocadillo - RTVE, 22-02-2020. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ Abella, Anna. «Jaime Martín i Seth triomfen als premis del Còmic Barcelona». El Periódico, 28-05-2021. [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ Cervantes, Xavier «'Siempre tendremos 20 años', de Jaime Martín, premi a la millor obra al Còmic Barcelona». Ara, 28-05-2021 [Consulta: 28 maig 2021]. «El guardó al millor fanzín ha sigut per a Us, de Sara Soler»
# Sara Sperati

Sara Sperati, de vegades acreditada amb el seu nom real Adele Sperati (7 d'octubre de 1956), és una actriu italiana, també intèrpret de fotonovel·les per la Lancio.
Després d'iniciar la seva carrera com a actriu de novel·les fotogràfiques, es va traslladar al cinema, i va tenir un període de notorietat a mitjans dels anys setanta com a intèrpret de pel·lícules de gènere policia. Va aparèixer com a "portada" al número de novembre de 1977 de Playmen.
Va tenir un interludi musical al grup metal Fingernails, del que en va ser cantant entre febrer de 1984 i març de 1985 i amb qui ha gravat dues demos, Heavy Night (reeditat en CD el 2014) i Patto d'acciaio.

## Filmografia
### Cinema

* La nottata, de Tonino Cervi (1974)
* I figli di nessuno, de Bruno Gaburro (1974)
* Il sorriso del grande tentatore, de Damiano Damiani (1974)
* Mark il poliziotto, de Stelvio Massi (1975)
* La polizia ha le mani legate, de Luciano Ercoli (1975)
* Saló Kitty, de Tinto Brass (1975)
* Le deportate della sezione speciale SS, de Rino Di Silvestro (1976)

### Televisió

* Jo Gaillard – serie TV, episodi La peur (1975)

## Notes

* 1 2 «Sara Sperati: une sombre destinée!».
* ↑ Italian Metal Enciclopedia: Fingernails Arxivat 2015-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ FINGERNAILS: svelata la cover di "Heavy Night 1984" | MetalWave.it News
* ↑ «Copia archiviata». Arxivat de l'original el 25 de novembre 2015. [Consulta: 14 d’abril 2022].