OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enso

* Per a altres significats, vegeu «Enso (desambiguació)».
Enso o ensō (円[en]相[sō]) és una paraula japonesa que significa "cercle". És potser el tema més habitual de la cal·ligrafia japonesa. Simbolitza la il·luminació, la força, l'elegància i l'univers i és "una expressió del moment".
El símbol d'enso es remunta al segle vi, on es va representar per primera vegada com un cercle fora de forma. Es creia que representava la idea d'un espai immens que no necessita res i no conté res del que necessita. És un indici de satisfacció amb el que es té. Està buit i tot i així ple, sense principi ni final.
Es creu que el caràcter d'un artista queda totalment palès en la manera de dibuixar un enso, i que només algú íntegre tant de ment com d'esperit pot dibuixar un bon enso. Alguns artistes dibuixen ensos regularment, com una mena d'exercici espiritual que poden fer una vegada al dia.
El tipus de cercle, sigui obert o tancat, representa diferents significats: un enso obert significa un cercle incomplet que forma part d'un bé més gran, la imperfecció de les vides humanes i el cercle del buit on el jo flueix dins i fora mentre es manté centrat. En canvi, el cercle es descriu com un tot quan es completa i es tanca. Significa la perfecció i assenyala el cicle del naixement, la mort i el renaixement.
El zen japonès va una mica més enllà quan representa el cercle. L’enso és un símbol del zen realitzat amb un sol gest que significa la totalitat i el buit, l’infinit i el no res; representa la perfecció del cercle però també la imperfecció del pinzell i del traç espontani. Ens vol ensenyar la perfecció de l’imperfecte.
És també un símbol sagrat del budisme zen, i sovint és usat pels mestres zen com una forma de signar les seves obres religioses.

## Referències

* ↑ Tanahashi, Kazuaki. Treasury of the True Dharma Eye. Shambhala, 2013, p. 1115. ISBN 978-0-8348-2836-0. «圓相 [ensō], literalment, forma circular. Representa il·luminació. 團圝 [danran], literalment, cercle rodó. Representa intimitat.»
* 1 2 3 Reese, Stephen. «Símbol Enso: què significa realment?». avareurgente.com, 28-03-2023. [Consulta: 3 setembre 2023].
* ↑ Seo, Audrey Yoshiko. Ensō: Zen Circles of Enlightenment. Boston: Weatherhill, 2007. ISBN 9780834805750. OCLC 71329980.
* ↑ «Cercles d'incertesa». Anoia Diari, 07-10-2016. [Consulta: 3 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Una galeria d'ensos moderns Arxivat 2007-07-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Kalša

Kalša és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1270.
# Atlantica Online

Atlantica Online és un joc de rol 3D gratuït per a PC (sota sistema operatiu Windows). Està basat en estratègia per torns i es cataloga com un MMORPG (Massively Multiplayer Online Role Playing Game). Està desenvolupat per l'empresa coreana Ndoors Corporation. La versió internacional està escrita en Anglés i la distribueix la delegació americana d'aquesta companyia: Ndoors Interactive Inc.

## Referències

* ↑ «Atlantica Online» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Atlantica Online (Official Site) Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine.
# Josep Solsona i Duran

Josep Solsona i Duran (Cervera 1932 - Cervera, 1975), fou un poeta català.
La seva llicenciatura en lletres l'obtingué amb una tesi sobre Guerau de Liost.

## Obres

* Tercera Antologia Poètica Universitària
* Poemes, (1971)

## Referències

* ↑ «Josep Solsona i Duran». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Dossier El món de Josep Solsona, dins la revista Segarra, número 180

## Enllaços externs

* «Josep Solsona». Museu Comarcal de Cervera.
# Marrucciïta

La marrucciïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Angelo Marrucci (1956-2003), col·leccionista de minerals, per les seves contribucions a la mineralogia de la Toscana.

## Característiques

La marrucciïta és una sulfosal de fórmula química Hg₃Pb$_{16}$Sb$_{18}$S$_{46}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la marrucciïta pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Buca della Vena, a Ponte Stazzemese, dins la província de Lucca (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita al dipòsit de mercuri de Zenderling, situat a la localitat de Gelnica (Regió de Košice, Eslovàquia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Marrucciite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 maig 2021].
# Jaume Siurana

Jaume Siurana (València?, segle xvi) fou un poeta i generós (al regne de València, membre de l'estament militar que no havia estat armat) dels Països Catalans.
Va escriure amb el doctor en medicina Lluís Joan Valentí i el notari Andreu Martí Pineda, una obra en vers, en català, Lo procés de viudes i donzelles, diàleg entre els dos primers autors sobre qui són millors com a mullers, si les donzelles o les vídues; Pineda firma la sentència a favor de les donzelles després de fer una apologia de les dones en general.
Fou publicada el 1561, juntament amb l'edició del Llibre de les dones de Jaume Roig.

## Referències

* ↑ Transcripció de l'obra a cervantesvirtual
* «Jaume Siurana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Resolució 1557 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1557 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 d'agost de 2004. Després de reafirmar les resolucions anteriors sobre [Iraq], en particular les resolucions 1500 (2003) i 1546 (2004), el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Assistència de les Nacions Unides a Iraq (UNAMI) per un nou període de dotze mesos. La resolució va ser redactada pel Regne Unit i els Estats Units.
El Consell de Seguretat va reafirmar la sobirania i la integritat territorial de l'Iraq i el paper de les Nacions Unides al país. Va donar la benvinguda a la designació d'un Representant Especuial, Ashraf Qazi, del Secretari General Kofi Annan. Estenent el mandat de la UNAMI per un període de dotze mesos addicionals, el Consell va declarar la seva intenció de revisar el seu mandat si així ho sol·licita el govern del Govern iraquià.

## Referències

* ↑ «Security Council extends UN Iraq mission for 12 months». United Nations, 12-08-2004.
* ↑ Bureau of International Organization Affairs. U.S. participation in the UN: report by the President to the Congress for the year. Bureau of International Organization Affairs, 2005, p. 6.
* ↑ United Nations. United Nations Juridical Yearbook 2004. United Nations Publications, 2007, p. 124. ISBN 978-92-1-133767-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)
* Guerra de l'Iraq

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Entallament

S'anomena entallament o entalladura tota pedra dura gravada en buit, especialment la usada com segell. Les pedres fines que s'usen per a tals efectes solen ser l'àgata, la cornalina, la maragda, l'ametista, el granat i el lapislàtzuli.
L'art de produir camafeus i altres objectes semblants com ara els entallaments s'anomena glíptica (del grec glypho , gravar) i és una forma especial de l'art de l'escultura. Les produccions de la glíptica han servit des dels temps més remots de la Història per a realitzar segells, articles d'ornamentació i objectes piadosos o propis de la superstició.

## Referències

* ↑ entallament a Optimot
# Kovrovo

Kovrovo (en (ucraïnès): Коврово) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 54 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Josep Soler i Ventura

Josep Soler i Ventura (Granollers, 1872 - Barcelona, 9 d'agost del 1946) fou professor de violoncel a l'Escola Municipal de Música de Barcelona.
El 1882 ingressà en l'escolania de la Mercè, de Barcelona. Va estudiar violoncel amb Joan Baucís, aparentment al Conservatori del Liceu. Va actuar com a solista de l'orquestra del Gran Teatre del Liceu. El 1r de novembre del 1896 va aconseguir la plaça de professor de violoncel a l'Escola Municipal de Música de Barcelona (l'actual Conservatori) succeint un breu període docent de Pau Casals (aquest passà a ser professor de violoncel al Conservatori del Liceu). Josep Soler va mantenir una llarga trajectòria pedagògica que va durar almenys fins a l'any 1940 (en els llistats del personal docent de l'Escola Municipal de Música de Barcelona conservats en l'Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona consta que a partir del 1942 el professor de violoncel és Josep Ricart i Matas). Durant aquest període de més de quaranta anys va formar a nombrosos violoncel·listes com per exemple Antoni Sala i Julià, Josep Trotta i Millan, Antoni Planàs i Marca, Josep Ricart i Matas, Rogel·li Huguet i Tagell, Aurèlia Sancristòfol, Sants Sagrera i Anglada, Aurora Bertrana i Salazar (filla de Prudenci Bertrana), Gabriel Rodó i Vergés, Josep Valls i Royo, Joan Pich i Santasusana i Josep Guinart i Ortiga.
Es va casar amb la professora de piano Rosa Barella Arrán, que també era professora a l'Escola Municipal de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Edición del domingo, 11 agosto 1946, página 11 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» ( PDF). [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «Josep Soler i Ventura | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 30.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 42.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 112.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 142.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 99.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 114.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 88.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 109.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 117.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 107.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 137.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 139.
* ↑ Bassal i Tortella, 2015, p. 148.
* ↑ GARGALLO, Jordi. «Butlletí 61» p. 8. [Consulta: 15 setembre 2019].

## Bibliografia

* Bassal, Josep; Tortella, Jaime. Historia del violonchelo en Cataluña (en castellà). Sant Cugat del Vallès: Arpegio, 2015. ISBN 978-84-15798-13-2.
# Oreophryne frontifasciata

Oreophryne frontifasciata és una espècie de granota que viu a Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Iskandar, D. 2004. Oreophryne frontifasciata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Medalla Naval del Servei General 1915-62

La Medalla Naval del Servei General 1915-62 (anglès: Naval General Service Medal 1915-62) és una condecoració britànica, creada per Jordi V el 6 d'agost de 1915. Pel servei en campanyes menors de la Royal Navy o els Reials Marines, que d'altra manera no tindrien una medalla de servei específica (excepte a Àfrica o Índia, per les quals hi ha la medalla de servei apropiada). Era equivalent a la Medalla del Servei General (1918) i a la Medalla del Servei General a l'Índia 1936-39. Va quedar derogada (juntament amb la Medalla del Servei General (1918)) amb l'establiment de la Medalla del Servei General 1962.
Es van crear 14 barres, i la medalla no es pot lluir sense barra.

## Disseny

Una medalla en plata de 36mm de diàmetre. A l'anvers apareix l'efígie del monarca sobirà (Jordi V, Jordi VIi Elisabet II).
Al revers apareix Britànnia armada amb un trident sobre un carro estirat per 2 cavalls de mar.
El galó és vermell amb 3 franges blanques.

## Barres

* PERSIAN GULF 1909-14 – per operacions contra pirates i esclavistes.
* IRAZ 1919-20 – pel servei fluvial durant la revolta aràbiga.
* N.W. PERSIA 1920 – pel servei a la Missió Naval.
* PALESTINE 1936-39 – pel servei durant els "problemes"
* S.E. ASIA 1945-6 - per les operacions a Java, Sumatra i la Indoxina francesa.
* MINESWEEPING 1945-51 - per 6 mesos de neteja de mines a zones específiques.
* PALESTINE 1945-48 – pel servei durant els "problemes greus"
* YANGTZE 1949 - per l'atac del HMS Amethyst i altres vaixells per forces xineses comunistes.
* BOMB AND MINE CLEARANCE 1945-53 – per operacions a zones específiques.
* BOMB AND MINE CLEARANCE MEDITERRANEAN
* CYPRUS – per les operacions d'Eoka, 1955-59.
* NEAR EAST – per les operacions al Canal de Suez, 1956.
* ARABIAN PENINSULAR - 1957-60.
* BRUNEI – pel servei a Brunei, Borneo i Sarawak, al desembre de 1962.
# Jaume Solà

Jaume Solà o Jacme Sola (Catalunya, actiu entre 1401-1409) va ser un dels mestres d'obra de la Catedral de Barcelona, va dirigir-ne les obres com aparellador des de 1401. Consta a l'Arxiu de la Catedral de Barcelona, al Llibre d'Obra, anys 1407-14092, fol. 25 V., els pagaments que es van fer a Jacme Sola.

## Referències

* ↑ Quaderns d'història
* ↑ raco.cat
# Ratpenat cuallarg de Nova Guinea

El ratpenat cuallarg de Nova Guinea (Austronomus kuboriensis) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids que es troba a Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Tadarida kuboriensis a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Entallar

Entallar és la tècnica que consisteix a esculpir, tallar figures o altres motius ornamentals, en pedra, fusta o d'altres materials.
Els entalladors eren menestrals que treballaven la fusta amb un instrument tallant per esculpir figures o motius decoratius. Era una de les especialitats internes de l'ofici de fuster.

## Referències

* ↑ «entallar | enciclopèdia.cat». [Consulta: 9 desembre 2020].

## Vegeu també

* Entallament
Viccionari
# Kovrov

Kovrov (en rus Ковров) és una ciutat de l'óblast de Vladímir, Rússia. El 2010 tenia 148.355 habitants, la segona ciutat més gran d'aquesta província. Kovrov es troba a la vora dreta del riu Kliazma, un afluent de l'Okà, a 62 km al nord-est de Vladímir i a 250 km a l'est de Moscou, a només 10 km al sud de la frontera amb l'óblast d'Ivànovo. La ciutat més propera és Kàmeixkovo, a 19 km a l'oest.

## Etimologia

Kovrov prové de la paraula russa kovior per designar "tapís", i prové de la llegenda segons la qual a partir d'una batalla contra els tàtars, van aconseguir un luxós tapís d'Orient.

## Història

L'origen de Kovrov es remunta al segle xii amb la fundació del poble de Rotxdestvenskoie. El gran-duc Andrei Bogoliubski va fer construir l'església de fusta de Crist. El segle XVI el poble fou propietat del príncep Vasili Starodubski, que fou el governador de Moscou a la regió de Perm durant del 1503 al 1506.
Des de finals del segle XVI hi ha hagut fires a Kovrov per iniciativa del tsar Ivan el Terrible a causa de la proximitat del riu Kliazma, que era navegable, i de la ruta Moscou-Nijni Nóvgorod. El segle xviii va ser el segle de la gran activitat comercial de Kovrov.
El 1778, en el marc de reforma de Caterina II, Kovrov esdevingué el centre d'un uiezd de la gubèrnia de Vladímir. A les acaballes del segle xviii i a començaments del xix, la ciutat va cremar-se diverses vegades i la nova ruta entre Moscou i Nijni Nóvgorod va evitar Kovrov, així que les fires van perdre força importància. La situació no va millorar fins a la construcció del tren que connectava Moscou i Nijni Nóvgorod, construït en la dècada del 1860, i que passava per Kovrov. A la ciutat s'hi construïren tallers per al nou ferrocarril, on es fabricaven els vagons, així com fàbriques tèxtils.
Durant la Primera Guerra Mundial, una fàbrica de metralladores fou construïda a la ciutat. Fou nacionalitzada el 1919 i desenvolupada durant l'època soviètica, fabricant massivament el subfusell PPSh-41 i altres armes automàtiques durant la Segona Guerra Mundial.
Durant la dècada de 1930 la industrialització de la ciutat va accelerar-se amb la primera fàbrica d'excavadores de l'URSS.

## Indústria i infraestructures

Kovrov és avui dia una ciutat d'indústria pesant, la indústria tèxtil ha perdut importància. A més de la fàbrica d'excavadores i la d'armament, la fàbrica de motocicletes i de maquinària de construcció Degriariov i l'oficina de construcció Armatura per a la investigació espacial produeixen una gran quantitat de contenidors d'oficines i sanitaris amb la companyia coprietat de Containex.
L'única escola superior de la ciutat és l'Acadèmia Estatal Tecnològica de Kovrov.
Per la ciutat hi passa la carretera M7 que transcorre per l'antiga via comercial entre Moscou i Nijni Nóvgorod. El ferrocarril paral·lel, que comença a l'estació de Kursk de Moscou també passa per Kovrov, que compta amb una estació renovada el 2003. Des del 1975 hi ha un servei de transport urbà en troleibús.
L'aeroport civil més proper és el d'Ivànovo amb vols diaris a Moscou.
# Atlantic City (Nova Jersey)

Atlantic City és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2008 tenia 35.770 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Atlantic City tenia 40.517 habitants, 15.848 habitatges, i 8.700 famílies. La densitat de població era de 1.378,3 habitants/km².
Dels 15.848 habitatges en un 27,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 24,8% hi vivien parelles casades, en un 23,2% dones solteres, i en un 45,1% no eren unitats familiars. En el 37,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,26.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,7% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.969 $ i la renda mediana per família de 31.997 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.471 $ mentre que les dones 23.863 $. La renda per capita de la població era de 15.402 $. Aproximadament el 19,1% de les famílies i el 23,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Galeria de fotos

* Parc d'atraccions a la platja d'Atlantic City, NJ
* Hotel Taj Mahal a Atlantic City, NJ
* Servei de Transport als casinos d'Atlantic City, NJ

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Atlantic City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Atlantic City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Oreophryne celebensis

Oreophryne celebensis és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Iskandar, D. & Mumpuni 2004. Oreophryne celebensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Jiaxin Cheng

Jiaxin Cheng (2 d'octubre de 1974) és una violoncel·lista d'origen xinès.

## Carrera

Cheng es va graduar al Conservatori Superior de Música de Xangai, (Xina), el 1997. Ja estava realitzant actuacions amb lOrquestra Simfònica de Xangai, però va deixar la Xina per continuar estudis a Nova Zelanda, on va obtenir el seu màster a la Universitat d'Auckland el 2001.
Mentre estava a Nova Zelanda, Cheng era el violoncel principal de lOrquestra de Cambra d'Auckland i tocava regularment tant amb lAuckland Philharmonia Orchestra com amb lOrquestra Simfònica de Nova Zelanda. Amb lOrquestra Simfònica d'Auckland va interpretar concerts de violoncel de Dvořák, Elgar i Lalo. Cheng també va ser membre fundador del quartet de corda Aroha. Aroha Quartet Review
Des del 2007, Cheng viu a Londres on ha ofert diversos recitals. La seva actuació a l'abril de 2008 al teatre de Her Majesty amb Andrew i Julian Lloyd Webber va ser descrita com "el punt culminant emocional de la nit". Va aparèixer com a solista al "Royal Festival Hall" l'abril de 2011 i amb Julian Lloyd Webber per a "BBC Radio 3", "Classic FM", "CNN Global TV" i "BBC Television". Han gravat per a "Universal Classics" i "Naxos" i van fer nous enregistraments el 2013, a més de fer gires juntament amb lOrquestra de Cambra de la Unió Europea i lOrquestra de Cambra Anglesa.
Cheng es va casar amb Julian Lloyd Webber el juliol de 2009 (la filla de la parella va néixer el 14 de juny de 2011). El seu primer enregistrament junts, publicat el març del 2011, va ser Arioso de Menotti per a dos violoncels i cordes, que apareixia al disc The Art of Julian Lloyd Webber. Cheng també apareix a l'àlbum de Lloyd Webber del 2011 Evening Songs. Al setembre de 2013, Naxos va publicar el seu primer enregistrament complet A Tale of Two Cellos. Després van seguir els concerts de Vivaldi per a dos violoncels amb lOrquestra de Cambra de la Unió Europea el 2014. Presentat a l'àlbum Virology de la banda de rock britànica Symphony Of Pain publicat el 2019

## Referències

* ↑ Tim Walker (16 de juny de 2009). "Julian Lloyd Webber es casarà per quarta vegada". Telegraph. Londres. Recuperat el 14/04/2012.
# Raymond Riotte

Raymond Riotte (Sarry, 16 de febrer de 1940) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1966 i1975. Durant aquests anys guanyà més de 20 curses, sent la victòria més important l'aconseguida en una etapa del Tour de França de 1967. En aquesta mateixa edició es vestí durant un dia amb el mallot groc de líder de la classificació general.
Altres victòries destacades serien una París-Camembert i etapes a la París-Niça, Volta al País Basc, Gran Premi del Midi Libre i Setmana Catalana.

## Palmarès

* 1967
** 1r a la Bordeus-Saintes
** 1r a la Ronde de Seignelay
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Midi Libre
* 1968
** 1r al Premi de Saint-Just
* 1969
** 1r al Premi de la Fletxa Auxeroise
** 1r a Fourchambault
** 1r a la París-Camembert
** 1r al Gran Premi de Saint-Tropez
** 1r a Maël-Carhais
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
** Vencedor d'una etapa del Tour del Nord
* 1970
** 1r a Garancières-en-Beauce
** 1r al Premi de Guéret
* 1971
** 1r al Premi de Saint-Claud
** 1r al Premi de Melgven
** 1r al Premi d'Issié
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
* 1972
** 1r al Premi de Quilan
** 1r al Premi de Briare
* 1973
** 1r al Premi de Noyans
* 1974
** 1r a la Ronde de Seignelay

### Resultats al Tour de França

* 1967. 72è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 1 etapa
* 1968. Abandona (18a etapa)
* 1969. 80è de la classificació general
* 1970. 72è de la classificació general
* 1971. 34è de la classificació general
* 1972. 48è de la classificació general
* 1973. 78è de la classificació general
* 1974. 79è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 53è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Raymond Riotte a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa de Raymond Riotte a sitiodeciclismo.net