OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campotéjar

Campotéjar és un municipi andalús situat en la comarca de Los Montes, en la província de Granada. Es troba regat pel riu de las Juntas. En l'any 2006 tenia 1.467 habitants. La seva extensió superficial és de 36 km² i té una densitat de 40,75 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37°29?N, 3°37?O. Està situada a una altitud de 920 metres i a 50 quilòmetres de la capital de província, Granada.

## Història

Campotéjar va estar en la frontera del Regne de Granada. Campotéjar pertany a la comarca dels Montes Orientals, junt amb més pobles.

## Educació

En Campotéjar està el Col·legi d'Educació infantil i Primària i Primer cicle d'Educació Secundària CEIP Tirso de Molina. És un centre inclòs en la xarxa de Centres TIC i la Xarxa de Centres Escola Espai de Paz.

## Festes

Les festes són en honor de la Verge dels Remeis. L'últim cap de setmana d'abril on la patrona surt pels carrers del poble on es disparen grans estàlvies i traques on gairebé al final de la processo se li fa la tradicional "carrerilla". Una tradició que es remunta a fa moltisims anys. Això es deu al fet que els seus habitants van anar corrent amb la Verge dels Remeis fins al camí de la vinya. Allà li canten tots els campotejeros/as.
# Ovatoscutum

Ovatoscutum és un gènere d'organismes ediacarians que conté una espècie, Ovatoscutum concentricum. És un organisme en forma de disc amb simetria radial.
Ovatoscutum fou descrit per Martin Glaessner i Mary Wade el 1966. Mikhaïl Fedonkin situa Ovatoscutum dins l'embrancament de bilaterals extint dels proarticulats, mentre que Waggoner sosté que podria haver estat un cnidari nedador. Dima Grazhdankin creu que molts fòssils ediacarians, incloent-hi Ovatoscutum, representen les restes de colònies microbials.

## Referències

* ↑ Fedonkin, Mikhaïl A. 2003. «The origin of the Metazoa in the light of the Proterozoic fossil record». Paleontological Research, vol. 7, no. 1, March 31, 2003. P.35. Retrieved from nsc.ru (2007)
* ↑ Waggoner, B.M. «Ediacaran Lichens: A Critique». Paleobiology, 21, 3, 1995, pàg. 393–397 [Consulta: 13 agost 2007].
* ↑ Grazhdankin, D. «Còpia arxivada». GSA Annual Meeting, November 5-8, 2001, 2001. Arxivat de l'original el 2014-09-11 [Consulta: 25 juliol 2008]. Arxivat 2014-09-11 a Wayback Machine.
# Refugi d'Artamont

El Refugi d'Artamont és un refugi de muntanya del terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.
És a 1.722,1 m d'altitud, a les Bordes d'Artamont, a la dreta del Riu de Lladorre i a l'oest-sud-oest del Pla de Boavi.

## Enllaços externs

* Més informació en la seva pàgina Web Arxivat 2011-02-01 a Wayback Machine.
* El Refugi d'Artamont en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lorca Club de Fútbol

El Lorca Club de Fútbol fou un club de futbol de la ciutat de Llorca a la Regió de Múrcia.

## Història

En finalitzar la temporada 1993-94, el CF Lorca Deportiva milita a la categoria Preferent del futbol murcià. Els altres dos clubs de la ciutat, el Lorca Promesas i la Unión Deportiva Lorca tenen un fort deute econòmic. Després de moltes converses es decideix la fusió dels dos darrers (Promesas i Unión) produint-se el naixement del Lorca CF.
El club oscil·la entre la Segona Divisió B i la Tercera. Les inversions que rep el club amb l'objectiu de portar-lo a Segona no reïxen i el club acaba endeutant-se amb 240.000.000 milions de pessetes (1.202.024 €). Davant la mort anunciada del club, el mes de juliol del 2002 es crea un nou club, el Lorca Deportiva Club de Fútbol, i el Lorca CF acaba perdent la categoria i desapareixent.
Evolució dels principals clubs de Llorca:
* Lorca Foot-ball Club (1901-1928)
* Unión Deportiva Lorquina (1922-1924)
* Lorca Sport Club (1928-1932)
* Club Deportivo Lorca (1933-1935) → Lorca Fútbol Club (1935-1941) → Lorca Club de Fútbol (1941-1946)
* Club Deportivo Lorca (1950-1966)
* CF Lorca Deportiva (1969-1994)
* Lorca Promesas CF (1986-1994)
* Lorca Club de Fútbol (1994-2002)
* Lorca Deportiva CF (2002-2011) → Lorca Deportiva Olímpico (2011-2012)
* Sangonera Atlético CF (1996-2010) → Lorca Atlético CF (2010-2012)
* La Hoya Deportiva CF (2003-2010) → La Hoya Lorca CF (2010-2017) → Lorca FC (2017-)
* Club de Fútbol Lorca Deportiva (2012-)

## Dades del club

* Temporades a 1a: 0
* Temporades a 2a: 0
* Temporades a 2a B: 3
* Temporades a 3a: 5

## Palmarès

* Tercera Divisió (1): 1994-95 (Grup XIII)

## Trajectòria esportiva

* 1994-1995 Tercera Divisió 1r.
* 1995-1996 Segona Divisió B 19è.
* 1996-1997 Tercera Divisió 2n.
* 1997-1998 Segona Divisió B 17è.
* 1998-1999 Tercera Divisió 4t.
* 1999-2000 Segona Divisió B 20è.
* 2000-2001 Tercera Divisió 4t.
* 2001-2002 Tercera Divisió 4t.

## Referències

* ↑ Vicent Masiá-La Futbolteca. «Trayectoria del fútbol en la ciudad de Lorca», 01-10-2017. [Consulta: 29 juny 2021].
* ↑ historiadelfutbolenlorca.blogspot.com. «Otros equipos de Lorca y Diputaciones.», 01-10-2017. [Consulta: 29 juny 2021].

## Vegeu també

* Lorca Deportiva Club de Fútbol
# Li Zhiqiang

Li Zhiqiang és un esportista xinès que va competir en judo, guanyador d'una medalla de bronze al Campionat Asiàtic de Judo de 1999 en la categoria de –90 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 1999 | Wenzhou ( R.P. de la Xina) | 3 | –90 kg |

## Referències

* ↑ Li Zhiqiang en Judoinside.com (anglès)
# Gran Via (Madrid)

La Gran Via és un carrer de la ciutat espanyola de Madrid.
Ubicada al districte Centro, comença el seu traçat al carrer d'Alcalá i desemboca a la plaça d'Espanya.
La construcció va començar simbòlicament el 4 d'abril de 1910 amb un piquetazo d'argent per part d'un Alfonso XIII amb indumentària d'oficial prussià. Va caldre supprimir catorze 14 carrers i alterar el traçat de 34 més. Dividida en tres trams, aquests van ser batejats originàriament com «Avenida del Conde de Peñalver» (aprobació el 1909), «Bulevar de Pi y Margall» (5 abril 1918) i «Avenida de Eduardo Dato». El 1917 va concloure la urbanització del primer tram.

## Referències

* ↑ «Callejero oficial del Ayuntamiento de Madrid». Ajuntament de Madrid, 2015.
* ↑ Díaz Villanueva, Fernando «Gran Vía: la calle que nunca debió ser». Libertad Digital, 07-04-2010.
* ↑ Ruiz Ocaña, Loreto «Así mejorará el mercado residencial de la Gran Vía madrileña tras su reforma». Expansión, 10-11-2017.
* ↑ Corral, José del. La Gran Vía: historia de una calle. Madrid: Sílex, 2002, p. 133; 179. ISBN 84-7737-114-8.
* ↑ Tomé Fernández, Sergio «La Gran Vía de Madrid y sus márgenes: patrimonio y desarrollo sostenible». Ería: Revista cuatrimestral de geografía, 99-100, 2016, pàg. 245.
# Cantó de Nogent-sur-Marne

El cantó de Nogent-sur-Marne és un cantó francès del departament de Val-de-Marne, situat al districte de Nogent-sur-Marne. Des del 2015 té 2 municipis.

## Municipis

* Le Perreux-sur-Marne
* Nogent-sur-Marne (en part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1988 | Roland Nungesser | UDR RPR |
| 1988- | Jacques J. P. Martin | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 24.501 | 26.238 | 25.634 | 24.630 | 25.248 | 28.191 | 31.637 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ozerkí (Petrovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Ozerkí».
Ozerkí (en rus: Озерки) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.418 habitants. Pertany al districte municipal de Petrovsk.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Arxivat de l'original el 2021-09-08.
* ↑ Коряков Ю.Б. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Maluenda

Maluenda és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Comunitat de Calataiud.
# Cantó de Nogent-sur-Seine

El cantó de Nogent-sur-Seine és un cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Nogent-sur-Seine. Té 16 municipis i el cap és Nogent-sur-Seine.

## Municipis

* Bouy-sur-Orvin
* Courceroy
* Ferreux-Quincey
* Fontaine-Mâcon
* Fontenay-de-Bossery
* Gumery
* La Louptière-Thénard
* Marnay-sur-Seine
* Le Mériot
* La Motte-Tilly
* Nogent-sur-Seine
* Pont-sur-Seine
* Saint-Aubin
* Saint-Nicolas-la-Chapelle
* Soligny-les-Étangs
* Traînel

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Jules Villemin | SFIO |
| 1949-1961 | Eugène Berthier | Divers droite |
| 1961-1979 | Fernand Godier | RI, després RPR |
| 1979-1985 | M. Marc | PCF |
| 1985-1992 | Michèle Baroin | Divers droite |
| 1992- | Gérard Ancelin | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 7.729 | 8.705 | 8.977 | 9.498 | 10.268 | 11.167 | 11.952 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Ozerovski

Ozerovski - Озеровский (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 70 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Luigi Orione

Luigi Orione (Pontecurone, Itàlia, 23 de juny de 1872 – San Remo, 12 de març de 1940), fou un sacerdot catòlic italià, fundador de la congregació religiosa Petita Obra de la Divina Providència, els membres de la qual són coneguts també com a orionins, orionistes o orionites.

## Biografia

Era el quart fill de Vittorio Orione i Carolina Feltri. Presa la seva decisió de ser sacerdot, va ingressar al convent franciscà de Voghera i més tard a l'oratori de Valdocco dels salesians, on conegué el que seria sant Joan Bosco el 1886. Després va estudiar al seminari de Tortona (1889), on va conèixer el també canonitzat Gaietà Catanoso. Fou ordenat sacerdot el 13 d'abril de 1895.
Com a sacerdot, tenia predilecció per ajudar els nens pobres perquè poguessin estudiar; per cobrir-ne la necessitat va fundar la Petita Obra de la Divina Providència el 1902 i la congregació de les Petites Missioneres de la Caritat (1915), el mateix any que es va obrir el primer Cottolengo a Itàlia, al que en seguirien més. Va ajudar els ciutadans que van patir diversos terratrèmols com el de Messina del (1908). Orione també va fundar congregacions contemplatives com els Eremites de la Divina Providència (1899) i Germans de la Divina Providència (1904) i les Germanes Sacramentines No Vidents (1927), en les que va admetre persones cegues, fet gens habitual llavors.
Després viatjà a Amèrica del sud l'any 1921 i el 1934, i va viure al Brasil, Uruguai, Argentina i Xile. El 1931 el Santuari de Nostra Signora della Guardia a Tortona.
En morir, el 12 de març de 1940, tenia una gran notorietat Fou beatificat pel papa Joan Pau II el 26 d'octubre de 1980 i canonitzat pel mateix papa el 16 de maig de 2004.
El 29 d'agost del 2000 el seu cor es va traslladar al Cottolengo del barri Don Orione de la ciutat de Claypole, a l'Argentina, un lloc de peregrinació. El seu cos reposa al santuari de Nostra Signora della Guardia a Tortona, Itàlia.

## Referències

* ↑ Mará, Tamara. «Pequeña Obra de la Divina Providencia». Catholic.net. [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Hermanas Sacramentinas No Videntes». aicaold.com.ar. Aica. [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ D'Angelo, A. Diccionario de los Santos. Madrid: San Pablo, 2000, p. 1521-1523. ISBN 8428522596.
* ↑ «Luis Orione (1872-1940)». Vatican.va. El Vaticà. [Consulta: 1r novembre 2013].

## Vegeu també

* Petita Obra de la Divina Providència
# Louis Jacques Thénard

Louis Jacques Thénard (nascut a La Louptière el 4 de maig de 1777 i traspassat a París el 21 de juny de 1857), químic francès, descobridor del bor i del peròxid d'hidrogen.

## Biografia

Thénard era fill d'un pagès pobre que va treballar de valent perquè el seu fill poguera obtenir uns estudis. Thénard es va traslladar a París, on va estudiar química amb Antoine François de Fourcroy i Louis Nicolas Vauquelin. Durant tres anys va passar verdaderes calamitats per sobreviure fins que va ser ajudat per Louis Nicolas Vauquelin.
L'any 1804 succeeix a Louis Nicolas Vauquelin a la càtedra de química del Col·legi de França. Entre el 1809 i el 1841 fou catedràtic de química a la Facultat de ciències de París i a l'École polytechnique, on succeí a Fourcroy el 1810, any en què entrà a l'Académie des sciences.
El 1815 va rebre la legió d'honor, fou nomenat baró el 1825 pel rei Charles X, diputat de l'Yonne (1827-1831) i anomenat parell de França per Louis Philippe el 1832.

## Obra

Thénard es va fer ric en descobrir, quan tenia poc més de vint anys, després d'observacions a la fàbrica de porcellana de Sèvres, un compost (blau de Thénard), que tenyia de blau la porcellana, obtingut calcinant a 1 200 °C hidròxid d'alumini amb nitrat de cobalt(II), que es pot formular com CoAl₂O₄. Juntament amb el químic francès Joseph-Louis Gay-Lussac, va descobrir un nou element químic, el bor, B. També aïllà un altre element químic, el silici, Si, el 1811.
El 1818 va descobrir el peròxid d'hidrogen, H₂O₂, que anomenà aigua oxigenada mitjançant la reacció del peròxid de bari, BaO₂ amb àcids:
                BaO₂ + 2 H$^+$ → Ba$^{2+}$ + H₂O₂
És autor d'una classificació pràctica dels metalls basada en la resistència a l'acció de l'aigua i de l'oxigen, va fer estudis sobre l'àcid acètic, l'èter, sobre la catàlisi i sobre la fermentació.

### Obres

* Traité de chimie élémentaire théorique et practique (1813-16).

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Thénard, Louis-Jacques». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología :la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 227. ISBN 8429270043.

## Enllaços externs

* El curs de química de Thénard en línia.
* Biografia de Thénard a la web de l'oficina de turisme de Sens.
* Història dels pigments.
# Llau del Rengat

La llau del Rengat és una llau del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres de Vilamolat de Mur.
Es forma per la confluència del barranc de Fórnols amb la llau dels Mallols, al nord-est de Casa Ginebrell i de la torre medieval de Torre Ginebrell, i s'ajunta amb la llau del Romeral al sud-est d'aquesta mateixa casa i torre, per formar el barranc de Sant Gregori.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Glíppia

Glíppia o Glímpia (en llatí Glyppia o Glympia, en grec antic Γλυππία) era una antiga ciutat de Lacònia prop de la frontera amb Argòlida. Pausànies li dona el nom de Glíppia i només diu que estava situada a l'interior, més amunt de la ciutat de Marios.
Polibi parla d'una fortalesa de nom Glumpeis (Γλυμπεῖς) i la situa prop de les fronteres entre Lacònia i l'Argòlida, i que sembla ser la mateixa ciutat. Diu que en aquell lloc van ser derrotats els messenis pels espartans l'any 218 aC, quan intentaven en un moviment circular des de Tegea penetrar a la vall de l'Eurotes. Polibi en parla també en una altra ocasió.
És possible que l'antiga ciutat siguin les ruïnes que es conserven a l'actual Lympiáda; el districte al sud d'aquesta ciutat es diu Olympokhória que seria una paraula derivada de la forma local d'Olímpia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Glyppia». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 desembre 2020].
# Can Planàs

Can Planàs fou una masia de la família Planàs ubicada al barri del Guinardó que actualment es fa servir com a Centre Cívic del barri.

## Història

Aquest edifici i el solar del voltant era propietat de la família Planàs fins que el comprà l'ajuntament el 1978. Antigament aquest lloc era conegut com a can Mèlic. L'edifici actual fou construït a començaments del segle xx per encàrrec d'un tal Planàs, que ocupà un alt càrrec a l'Ajuntament de Barcelona. Cap als anys vint, s'hi instal·là el Canòdrom Guinardó i més endavant un casino. Durant la guerra civil espanyola va ser ocupat per les Patrulles de Control i després fou escola. Acabat el conflicte, la Falange Española Tradicionalista y de las JONS ocupà l'espai, amb un alberg de joventut i diverses instal·lacions esportives. L'any 1982 s'inaugurà el Centre Cívic, essent el primer que funcionà com a tal a la ciutat de Barcelona. A la part sud hi ha un estadi de futbol, regentat pel F.C. Martinenc. Aquest camp de futbol està afectat per les obres de prolongació del Primer Cinturó. La casa acull també el Centre Pedagògic i de Recursos Horta Guinardó del Departament d'Ensenyament de la Generalitat.

## Descripció

Antic mas aïllat amb planta baixa, pis i golfes, conegut també com a Can Melis. La planta és rectangular amb cossos afegits. La façana principal tradicional, té tres balconades i, a la zona de les golfes, tres finestrals centrals i dos de laterals. La part posterior té una façana de menys alçada, amb portal enlairat i quatre finestrals. Les teulades, amb tres vessants, està feta amb teules catalanes. A l'interior destaca el sostre de la planta baixa, amb un enteixinat interessant, i les vidrieres, que permeten una il·luminació de la caixa d'escales, tot amb caràcter modernista. La masia està envoltada d'alguns arbres i d'un complex esportiu amb piscina pública.

## Referències

* ↑ Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó
* ↑ Patmapa, Generalitat de Catalunya
# Padru

Padru (gal·lurès Patru, sard Padru) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 2.109 habitants. Es troba a la regió de Montacuto. Limita amb els municipis d'Alà dei Sardi, Loiri Porto San Paolo, Olbia, San Teodoro, Torpè (NU), Lodè (NU), Bitti (NU). Comprèn les fraccions de Biasì, Cuzzola, Ludurru, Pedra Bianca, Sas Enas, Sa Serra, Sos Runcos, Sozza i Tirialzu.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gavino Mandras | Llista Cívica |
# Rhinestone Eyes

"Rhinestone Eyes" és el quart senzill de Plastic Beach, tercer àlbum d'estudi de la banda virtual britànica Gorillaz. Inicialment havia de ser llançat físicament com la resta de senzills, però finalment fou llançat exclusivament per emissores de ràdio alternatives estatunidenques el 6 de setembre de 2010 i van publicar físicament "Doncamatic" malgrat no pertànyer a l'àlbum.
La cançó fou inclosa dins la banda sonora del videojoc FIFA 11. La versió d'un guió il·lustrat per un possible videoclip de la cançó fou estrenada el 4 d'octubre de 2010 en el canal del grup a YouTube, on s'explica com el grup es reuneix a Plastic Beach amb l'arribada d'en Russel i Noodle. La primera interpretació en directe la van realitzar al Wedgewood Rooms de Portsmouth dins la gira Escape to Plastic Beach World Tour. En la gira, la cançó i el videoclip es mostraven després de "On Melancholy Hill" demostrant la continuïtat dels videoclips.

## Llista de cançons
### CD Promo

* "Rhinestone Eyes" – 3:20
* "Rhinestone Eyes" (Instrumental) – 3:20

## Referències

* ↑ «The Boogieman returns - Rhinestone Eyes film now on Youtube!» (en anglès). Gorillaz News, 04-10-2010. Arxivat de l'original el 2010-11-11. [Consulta: 13 gener 2011].
# Mancomunitat El Tejo

La Mancomunitat El Tejo és una mancomunitat de municipis de les comarques de la Plana d'Utiel i la Foia de Bunyol (País Valencià). Aglomera 3 municipis i 20.458 habitants, en una extensió de 984,40 km². Actualment (2007) la mancomunitat és presidida per Rafael Zahonero Ferrer, del Partit Popular i regidor de l'ajuntament de Setaigües.
Les seues competències són:
* Agricultura
* Comerç
* Comunicació
* Defensa medi ambient
* Higiene
* Indústria
* Salubritat
* Serveis socials
* Turisme
Els pobles que formen la mancomunitat són:
* Requena
* Setaigües
* Xera

## Enllaços externs

* Portal de la Direcció General d'Administració Local de la Generalitat
# Tatami

Les estores denominades com a tatami; (paraula que originalment vol dir 'doblegada i apilada') són un element tradicional molt característic de les cases japoneses. Tradicionalment es feien amb un teixit de palla, i s'embolicaven amb aquest mateix material. En l'actualitat s'elaboren amb poliestirè. Són unitats que sempre presenten la mateixa mida i forma, i de fet, proporcionen el mòdul del que deriven la resta de proporcions de l'arquitectura tradicional japonesa. Poden recobrir-se amb brocats, o simplement amb un mocador negre fi.
Els tatamis van ser originalment un accessori de luxe pels rics, però actualment gairebé totes les cases japoneses en tenen.
Existeixen diverses regles pel que fa al número i col·locació dels tatamis, ja que hom diu que si no es disposen bé poden portar mala sort. Mai s'han de situar de forma quadricular.

## Vegeu també

* Genkan
# Louis José Ignarro

Louis José Ignarro (Nova York, EUA 1941) és un farmacòleg i professor universitari nord-americà guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1998.

## Biografia

Va néixer el 31 de maig de 1941 a la ciutat de Nova York. Va estudiar farmàcia a la Universitat de Colúmbia, on es va graduar el 1962, i posteriorment es va doctorar a la Universitat de Minnesota el 1966. Amplià els seus estudis a l'Institut Nacional de Salut, l'any 1973 fou nomenat professor de farmacologia a la Universitat Tulane i des de 1985 ho és de la Universitat de Los Angeles.

## Recerca científica

Les seves investigacions s'orientaren en la recerca de la naturalesa química del factor de relaxació derivat de l'endoteli (EDRF), factor descrit pel bioquímic Robert Francis Furchgott. L'any 1986 aconseguí observar com l'EDRF era idèntic a l'òxid nítric, present en petites quantitats al cos humà.
L'any 1998 fou guardonat, juntament amb Francis Furchgott i Ferid Murad, amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus descobriments referents a l'òxid nítric com a molècula significativa en el sistema cardiovascular.

## Enllaços externs

* «Louis José Ignarro» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Glínnoie

Glínnoie - Глинное (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 315 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Canis lupus gregoryi

Canis lupus gregoryi és una subespècie del llop (Canis lupus) extinta en estat salvatge des de l'any 1980. Es troba a Nord-amèrica. S'està reintroduint al seu hàbitat original gràcies a alguns exemplars conservats en captivitat.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 animalesextincion.es Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine. (castellà)