OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maja Salvador

Maja Salvador (Aparri, 5 d'octubre de 1988) Maja Ross Andrés Salvador és una cantant, actriu, ballarina filipina. La seva mare és Thelma Andres mentre que el seu pare, Ross Rival, era un antic actor. Salvador és membre d'una família d'actors que inclou el seu pare, Ross Ross i l'oncle Phillip Salvador.
L'any 2011, Salvador va coproduir i interpretar el paper principal de la pel·lícula Thelma , que li va valer el Premi Gawad Urian i el premi de l'Acadèmia de Cinema de les Filipines a la millor actriu.
Va obtenir èxits posteriors i premis pels seus papers a les sèries de televisió Nagsimula sa Puso, Minsan Lang Kita Iibigin,Ina, Kapatid, Anak, The Legal Wife, Bridges of Love i Ang FPJ's Probinsyano. El 2017, Salvador va guanyar protagonisme pel seu paper de Lily Cruz / Ivy Aguas a Wildflower on va ser aclamada per la crítica i va guanyar premis nacionals i internacionals. La seva aclamació per la crítica va ser seguida pel seu paper de Camila de la Torre a The Killer Bride .
El 2021, després de divuit anys sota Star Magic, Salvador va deixar la companyia per establir la seva pròpia agència de talent anomenada Crown Artist Management.

## Referències

* ↑ Alip, Nap. «Salvador family: Is Maja indifferent towards her clan?». Balita.ca. [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ Calderon, Ricky «Maja Salvador wins Gawad Urian's Best Actress award for Thelma». The Philippine Star [Consulta: 25 octubre 2013].
* ↑ Reyes, William «Manila Kingpin: The Asiong Salonga Story big winner at FAP's Luna Awards». GMA News [Consulta: 25 octubre 2013].
# Léon Louyet

Léon Louyet (Loos-en-Gohelle, Pas de Calais, França, 7 de juliol de 1906 – Charleroi, 19 de maig de 1973) va ser un ciclista belga que va córrer entre 1930 i 1939. En el seu palmarès destaca la Volta a Bèlgica de 1932 i dues etapes del Tour de França de 1933.

## Palmarès

* 1931
** Campió de Bèlgica de la categoria independents
** 1r a la Volta a Bèlgica independents
* 1932
** 1r a la Volta a Bèlgica i vencedor de 2 etapes
* 1933
** 1r a la París-Poitiers
** 1r a la París-Vichy
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1934
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1936
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça

### Resultats al Tour de França

* 1933. 32è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1935. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ «LOUYET Léon». [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Leon LOUYET» (en italià). [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «1ère Vuelta a España 1935 - 7ème étape». [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Léon Louyet a siteducyclisme.net
# Mai Yamamoto

Mai Yamamoto (japonès: 山本麻衣; Prefectura d'Hiroshima, 23 d'octubre de 1999) és una jugadora de bàsquet japonesa.
Base, debutà als divuits anys amb Toyota Antelopes de la Lliga japonesa. Ha sigut internacional amb la selecció japonesa en categories de formació, aconseguint un subcampionat d'Àsia sub-18 (2016). Amb la selecció absoluta és internacional des de 2021 i s'ha proclamat campiona d'Àsia (2021) i subcampiona (2023). També ha participat al Preolímpic de Sopron 2024, on aconseguí la classificació de la selecció nipona per als Jocs Olímpics de Paris 2024 i fou escollida MVP del torneig.
Tambe competeix en la modalitat de 3x3 i ha sigut internacional amb la selecció japonesa. Es proclamà campiona de la Copa del Món sub-23 (2019) i subcampiona (2018). També participà als Jocs Olímpics de Tokio 2020, finalitzant en cinquena posició.

## Palmarès
### Bàsquet

* 1 medalla d'or al Campionat d'Àsia de bàsquet femení (2021)
* 1 medalla d'argent al Campionat d'Àsia de bàsquet femení (2023)

### 3x3

* 1 medalla d'or al Campionat del Món de bàsquet femení 3x3 sub-23 (2019)
* 1 medalla d'argent al Campionat del Món de bàsquet femení 3x3 sub-23 (2018)

## Referències

* ↑ «トヨタ自動車・山本麻衣、3度のウインターカップで流した涙 これからも成長し続けるwith Basketball» (en japonès). 4 years Asashi, 10-12-2021. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ «桜花学園の山本麻衣、アーリーエントリーでトヨタ自動車アンテロープスに加入決定» (en japonès). Basket Count, 19-01-2018. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ «Japan ace Mai Yamamoto crowned TISSOT MVP in Sopron» (en anglès). FIBA, 11-02-2024. [Consulta: 17 juliol 2024].
* ↑ Nagatsuka, Kaz. «Japan women's 3x3 squad vows to earn Olympic berth» (en anglès). The Japan Times, 09-11-2019. [Consulta: 17 juliol 2024].
# Mai Nakamura (natació sincronitzada)

Mai Nakamura (japonès: 中村麻衣) (Kōbe, 13 de gener de 1989) és una nedadora japonesa de natació sincronitzada medallera de bronze olímpica el 2016 en el concurs per equips.

## Carrera esportiva

Als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016 va guanyar la medalla de bronze en el concurs per equips, amb una puntuació de 189 punts, després de les russes (or amb 196 punts) i les xineses (plata amb 192 punts), sent les seves companyes d'equip: Aika Hakoyama, Kei Marumo, Risako Mitsui, Kanami Nakamaki, Kano Omata, Kurumi Yoshida i Aiko Hayashi.

## Referències

* ↑ Fitxa. Arxivat 2020-04-17 a Wayback Machine. Sports Reference. Consultat el 14 de març de 2018.
* ↑ Fitxa FINA Consultat el 14 de març de 2018.
# Mamífer prehistòric

Els mamífers prehistòrics són tots aquells mamífers que visqueren durant la prehistòria, sovint confosos amb dinosaures. Se sap que conegueren dues grans explosions evolutives, una fa 93 milions d'anys (Cretaci superior) i l'altra fa uns 50 milions d'anys (Eocè inferior).

## Evolució

Els mamífers evolucionaren a partir dels cinodonts, un grup de 《rèptils》 carnívors que visqueren a finals del Paleozoic. El primer mamífer autèntic conegut és Juramaia sinensis, un petit euteri que visqué durant el Juràssic superior.

## Referències

* ↑ Welsh, J. «Skinny 'Shrew' Is Oldest True Mammal» (en anglès). LiveScience, 24-08-2011. [Consulta: 28 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Segons un estudi, els dinosaures no oprimien els mamífers (portuguès)
* Els mamífers desapareguts de Sud-amèrica (portuguès)
* Una nova anàlisi de fòssils indica que els mamífers aparegueren després de la fi dels dinosaures, però el debat continua (portuguès)
# Llum de vetlla

Un llum de vetlla o làmpada de vetlla és una petita làmpada destinada a quedar encesa tota la nit o en un entorn fosc.
Se subministra també amb forma de bombeta, en diferents colors, que es pot connectar directament a un endoll, sota forma de joguina, de doudou, de garlanda... Serveix sobretot per a calmar i acompanyar els infants i els nens petits durant el son.

## Galeria

* Làmpada de vetlla per a nens (de paret)
* Làmpada de vetlla per a nens (bombeta)

## Vegeu també

* Electroluminescència
* Díode led
* Díode orgànic emissor de llum

## Bibliografia

* Leni Akcelrud (2003).Electroluminescent polymers - Progress in Polymer Science
* Ullrich Mitschke, Peter Bauerle (2000). The electroluminescence of organic materials - Journal of Materials Chemistry

## Referències

* 1 2 «National Sleep Foundation». National Sleep Foundation. Arxivat de l'original el de febrer 1, 2019. [Consulta: June 23, 2015].

## Enllaços externs

* 12 Stylish Night Lights
* Arxivat 2015-12-05 a Wayback Machine.
# Manuel Vicent Recatalà

Manuel Vicent Recatalà (la Vilavella, Plana Baixa, 1936) és un escriptor i articulista valencià en castellà. Com a periodista, ha col·laborat en el diari Madrid i a les revistes Triunfo i Hermano Lobo. Actualment escriu en el periòdic El País. Les seves novel·les Tramvia a la Malva-rosa i Son de mar han tingut adaptacions cinematogràfiques de notable èxit. Ha publicat diverses novel·les i recopilacions d'articles, i ha estat també galerista d'art.

## Premis

* 1966: Premi Alfaguara de Novel·la, per Pascua y naranjas
* 1979: Finalista Premi Nadal, per El anarquista coronado de adelfas
* 1980: González Ruano, per No pongas tus sucias manos sobre Mozart
* 1987: Premi Nadal, per La balada de Caín
* 1994: Francisco Cerecedo de Periodisme, creat per l'Associació de Periodistes Europeus
* 1999: Premi Alfaguara de Novel·la, per Son de mar
* 2008: Medalla d'Or per la Universidad de Almería
* 2009: Doctor Honoris Causa per la Universitat Jaume I de Castelló
* 2010: Medalla d'Or del Círculo de Bellas Artes de Madrid
* 2014: Premi de les Lletres Valencianes de la Generalitat Valenciana
* 2014: Doctor Honoris Causa per la Universidad de La Plata
* 2019: Premi del Club Internacional de Prensa per la seua defensa dels valors humans
* 2021: Premi de Cultura Valenciana dels Premis Lletraferit.

## Obres

* Pascua y naranjas (1966).
* Balada de Caín.
* Contra paraíso.
* No pongas tus sucias manos sobre Mozart.
* A favor del placer.
* Crónicas urbanas.
* Del café Gijón a Ítaca.
* Tranvía a la Malvarrosa (1996).
* Jardín de Villa Valeria (1996).
* Por la ruta de la memoria, llibre de viatges.
* Borja Borgia, los mejores relatos (1997), teatre.
* Las horas paganas (1998), recopilació d'articles.
* Son de mar (1999)
* Otros días, otros juegos (2002).
* Espectros (2000), articles periodístics.
* Cuerpos Sucesivos (2003)
* Verás el Cielo Abierto (2005).
* León de ojos verdes (2008).
* Póquer de ases (2009).
* Aguirre, el magnífico (2011).
* Mitologías (2012).
* El azar de la mujer rubia (2013).
* Desfile de ciervos (2015).
* Ava en la noche (2020).
* Retrato de una mujer moderna (2022).

## Referències

* ↑ País, El «Manuel Vicent recibió el Premio González Ruano» (en castellà). El País [Madrid], 02-04-1981. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Ciencia, Nova. «Medalla de Oro de la Universidad de Almería para Manuel Vicent» (en castellà), 10-07-2008. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Manuel Vicent, doctor honoris causa de la Universitat Jaume I». Arxivat de l'original el 2021-04-20. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Manuel Vicent» (en castellà). [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
* ↑ Educacion, Ahora. «Honoris Causa platense para Manuel Vicent» (en castellà), 09-10-2014. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Manuel Vicent ha obtenido el premio del CIP» (en castellà), 13-04-2019. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «Manuel Vicent». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Maria Rosa Nogué i Almirall

Maria Rosa Nogué i Almirall (Còrdova, 27 de novembre de 1965) és una escriptora catalana. Nascuda a Còrdova, als tres anys es traslladà a viure a Vilanova i la Geltrú. Llicenciada en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona, ha exercit de professora d'ensenyament secundari, de cursos de català per a adults i de Narrativa de l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès.
Guanyadora de diversos premis literaris al llarg de la seva carrera, com el del Centenari de l'Arribada del Ferrocarril a Vilanova (1981), de l'Aula de Lletres (1997 i 1998), Víctor Alari, de Cubelles, (2002) o el de la Nit Literària de l'Institut d'Estudis Penedesencs (2006), el 2017 guanyà el Primer Premi de novel·la negra Bellvei Negre per la novel·la No arriba la mort, amb què s'estrenava en la novel·la negra.
Fou col·laboradora habitual del Diari de Vilanova entre el 2001 i el 2018, any del seu tancament. A partir d'aquell moment passà a publicar articles al butlletí penedesenc La Fura i al butlletí digital La Independent, agència de notícies amb mirada de gènere.

## Obres

Aquest és un recull de la seva obra literària:

### Novel·la juvenil

* La noia del descapotable. Columna. 2009
* La noia del creuer. Voliana, 2017

### Novel·la

* La casa dels cants. Barcanova, 2010
* No arriba la mort. Gregal, 2018
* La segona mort de Lorenzo Contini. Gregal, 2018

### Contes infantils

* El follet valent. Unics Produccions, Teatre Poliorama. 2004
* El Secret d'en Bec Llarg. Il·lustracions: Sebastià Serra. Vilanova i la Geltrú : El Cep i la Nansa, 2015

## Referències

* 1 2 3 Altadill, Miquel. Dones de Vilanova, 2011, p. 103-104 [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Maria Rosa Nogué i Almirall. L'autora». Xarxa de Biblioteques de Vilanova. Blog de la Biblioteca Joan Oliva i Milà. [Consulta: octubre 2020].
* ↑ «Maria Rosa Nogué guanya el primer premi de novel·la Bellvei Negre». delcamp.cat, 11-04-2017 [Consulta: 24 març 2018]. Arxivat 24 de març 2018 a Wayback Machine.
* ↑ Pérez Dalmau, Yaiza «Maria Rosa Nogué debuta en el gènere negre». Diari de Vilanova, 16-03-2018 [Consulta: 24 març 2018].
* ↑ «Maria Rosa Nogué». Catàleg Biblioteques Diputació de Barcelona. [Consulta: 1r abril 2020].
# Malatyaspor Kulübü

El Malatyaspor Kulübü és un club de futbol turc de la ciutat de Malatya.

## Història

El club va ser fundat el 1966. Abans de 1984 els seus colors eren el groc i el negre.

## Palmarès

* Copa TSYD (1)

## Jugadors destacats

* Erdoğan Arıca
* Oktay Çevik
* Ünal Karaman
* Şeyhmuz Suna
* Yaşar Duran
* Bünyamin Süral
* Eren Talu
* Ceyhun Güray
* Feyzullah Küçük
* Orhan Kapucu
* Mert Korkmaz
* Tolga Seyhan
* Celaleddin Koçak
* Okan Yılmaz
* Taner Demirbaş
* Klodian Duro
* Carlos Roberto Gallo
* Serginho Chulapa
* Zdeněk Šenkeřík
* Marcel Mbayo
* Petar Milosevski
* Artim Šakiri
* Milan Osterc
* Helman Mkhalele

## Enllaços externs

* (turc) Web oficial Arxivat 2018-10-03 a Wayback Machine.
# Marie-Agnès Annequin-Plantagenet

Marie-Agnès Annequin-Plantagenet (Chevillon, França, 12 de setembre de 1960) és una exfutbolista francesa. Jugava com a defensa.

## Carrera

Va debutar als 14 anys en el Sporting Club Marnaval. El 23 de setembre de 1979 va debutar amb la Selecció femenina de futbol de França contra Irlanda. En el seu segon partit amb la selecció va jugar com a davantera i va marcar tres gols contra Gal·les. En 1979 va fitxar pel Stade de Reims i es va proclamar campiona de Lliga. Després d'estar un any sense jugar va signar pel VGA Saint-Maur, club en el qual va guanyar sis nous títols de lliga. El seu últim partit amb la selecció va ser contra la Selecció femenina de futbol d'Alemanya, amb una derrota per 2-0. En total va disputar 25 partits amb la selecció, dels quals 11 van ser oficials.

## Clubs

| Club | País | Any |
| Sporting Club Marnaval | França | 1974-1979 |
| Stade de Reims | França | 1979 - 1980 |
| VGA Saint-Maur | França | 1981 - 1991 |

## Referències

* «Marie-Agnès Annequin-Plantagenet» (en francés). FFF. [Consulta: 1r octubre 2017].
# Lycodon fasciatus

Lycodon fasciatus, tambien coneguda com a serp llop rajada, és una espècie de serp del gènere Lycodon, de la família dels colúbrids, que és originària d'Àsia.

## Troballa i distribució

La serp va ser descrita per primera vegada pel naturalista britànic, John Anderson l'any 1879 i habita en l'Índia (Assam), Myanmar, Tailàndia, Laos, Vietnam, Tibet, sud-oest de la Xina (des de Yunnan i Guangxi fins a Hubei, i en direcció al nord cap a Shaanxi, Gansu, Fujian i Sichuan).

## Referències

* Anderson, John 1879. Anatomical and Zoological Researches: Comprising an Account of the Zoological Results of the Two Expeditions to Western Yunnan in 1866 and 1875; and a Monograph of the Two Cetacean Genera Platanista and Orcella. Bernard Quaritch, London "1878". Two volumes (Text: 985 pages [herpetology: pages 703-860, 969-975]; Atles: 85 plates [herpetological plates 55-78, 75A, 75B]).
* Boulenger, George A. 1890. The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma. Reptilia and Batrachia. Taylor & Francis, London, xviii, 541 pàg.
* Chan-ard, T.; Grossmann,W.; Gumprecht,A. & Schulz, K. D. 1999. Amphibians and rèptils of peninsular Malaysia and Thailand - an illustrated checklist [bilingual English and German]. Bushmaster Publications, Würselen, Gemany, 240 pàg
# Marc Cívica Bàrbar

Marc Vettulè Cívica Bàrbar (en llatí Marcus Vettulenus Civica Barbarus, nascut anteriorment al 124) era un patrici romà del segle ii.
Va ser nomenat cònsol l'any 157 junt amb Marc Metili Règul.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/653?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=RegulusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 645. ]

## Bibliografia

* PIR ² C 602
* Pierre Charneux, « M. Vettulenus Civica Barbarus », BCH, 81, 1957, p. 121-140 Lire en ligne
Càrrecs públics :
| Precedit per: Marc Ceioni Silvà i Seri Augurí | cònsol 157 amb Marc Metili Règul | Succeït per: Sext Sulpici Tertul i Tineu Sacerdot I |
# Manfred Wong

Manfred Wong (王文雋 Wong Man-Chun; nascut el 5 de juny de 1957, a Hong Kong) és una personalitat de la ràdio, productor de cinema i guionista de Hong Kong, director de cinema i actor. És conegut sobretot per la seva participació com a escriptor de la sèrie de pel·lícules Young and Dangerous.

## Biografia

Nascut el 1957 a Hong Kong, Wong havia estudiat a St. Paul's Convent School. Després, es va especialitzar en comunicacions a la Col·legi Baptista, però va abandonar abans d'acabar i va ocupar el càrrec com a redactor de televisió. El 1972, va treballar com a escriptor per a revistes i diaris. El 1977, es va convertir en guionista a RTV i va participar en diverses sèries dramàtiques com Reincarnated i Dragon Strike. Va entrar a la indústria cinematogràfica el 1979, treballant en el vessant creatiu de la producció.
El 1995 va formar una associació amb el director-cineatògraf Andrew Lau i l'escriptor-productor-director Wong Jing per establir BoB and Partners Co. Ltd., l'equip creatiu més conegut per la seva creació del molt reeixit Young and Dangerous que va establir un èxit de rècord de taquilla. El "BoB" significa "Best of the Best".

## Filmografia

Guionista
* The Last Tycoon (2012)
* Bruce Lee, My Brother (2010)
* Loving Him (2002)
* Women From Mars (2002)
* For Bad Boys Only (2000)
* Born to Be King (2000)
* Tau mung (2000)
* Those Were the Days... (2000)
* A Man Called Hero (1999)
* Sex and Zen III (1998)
* The Storm Riders (1998)
* Young and Dangerous: The Prequel (1998)
* Portland Street Blues (1998)
* Young and Dangerous 5 (1998)
* Young and Dangerous 4 (1997)
* Young and Dangerous (1996)
* Young and Dangerous 2 (1996)
* Young and Dangerous 3 (1996)
* Street Angels (1996)
* The Trail (1993)
* Deadly Dream Woman (1992)
* The Perfect Match (1991)
* Yu pui tsuen II (1987)
* Rich and Famous (1987)
* Soul (1986)
* Dream Lovers (1986)
* Carry on Doctors and Nurses (1985)
* Twinkle Twinkle Little Star (1983)
* Everlasting Love (1983)
* Lonely Fifteen (1982)
* Duel to the Death (1982)
* Encore (1980)

## Referències

* ↑ The New York Times
* ↑ «Manfred Wong». Hollywood Entertainment Technology Festival. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «Manfred Wong». The Ultimate Guide to Hong Kong Film Directors. Arxivat de l'original el 2020-07-17. [Consulta: 16 juliol 2020].
* ↑ «Manfred Wong». Hong Kong Movie Database. [Consulta: 16 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2022-10-01 a Wayback Machine.
* HKcinemagic.com entry
# Mahavinyaka

Mahavinyaka és un pic sagrat del grup de les muntanyes Barunibunta al districte de Jajpur a Orissa que es pot veure des de la ciutat de Cuttack. Ha estat tradicionalment consagrat a Xiva. Els vaixnavites antigament van construir un monestir a la part nord de la muntanya. Una gran roca de 4 metres de circumferència porta el nom de Mahavinyaka (el Gran Vinayaka, un altre nom de Ganesha) per semblar un cap d'elefant; la part dreta de la roca representa al pare de Xiva i l'esquerra a la mare Gauri o Parvati. Així la roca és adorada com la unió de Xiva, Gauri i Ganesh. Una cascada de 9 metres alimenta d'aigua al temple i als peregrins; al sud de la muntanya hi ha les ruïnes d'una fortalesa coneguda com a Teligarh.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Manuel Neira

Manuel Alejandro Neira Díaz (12 d'octubre de 1977) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ «Chile - International Results - Details». RSSSF. [Consulta: 16 maig 2017].
* ↑ Manuel Neira a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Mundialistas chilenos
# Manuel Núñez Encabo

Manuel Núñez Encabo (Sòria, 8 de març de 1940) és un jurista i polític espanyol, catedràtic de la Universitat Complutense de Madrid.

## Biografia

Llicenciat en Filosofia i Lletres i doctor en Dret, membre del Partit Socialista Obrer Espanyol, va ser escollit diputat el Congrés per la província de Sòria en les eleccions generals de 1979, 1982, 1986 i 1989. Parlamentari del Consell d'Europa de 1983 a 1993 i parlamentari de la Unió Europea Occidental de 1984 a 1993.
Catedràtic de Filosofia i Moral del Dret i de Ciències Jurídiques en la Universitat Complutense de Madrid, és titular de la càtedra Jean Monet de dret de ciutadania europea, nomenat per la Comissió Europea i actiu membre de l'Ateneo de Madrid. És membre del Consell Econòmic i Social d'Espanya i Director General Fundació Espanyola Antonio Machado, i té, entre altres distincions, la Medalla de Plata del Consell d'Europa i Oficial dels Palmells Acadèmics del Govern Francès.
Se'l recorda per haver estat el diputat que, durant la sessió d'investidura del president del Govern, Leopoldo Calvo Sotelo el 23 de febrer de 1981, acabava de votar quan es va produir l'assalt al Congrés de diversos guàrdies civils al comandament del tinent coronel colpista, Antonio Tejero Molina, interrompent la sessió.

## Referències

* ↑ Diari ABC (Madrid), 8 de març de 2010, Pàgina 59

## Enllaços externs

* Manuel Núñez Encabo a exparlamentarios.es.
* Manuel Núñez Encabo Arxivat 2010-03-24 a Wayback Machine., en educared.es.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà).
«Obra de Manuel Núñez Encabo» a Dialnet.