OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustí Torrella i Trullols

Agustí Torrella i Trullols (Ciutat de Mallorca, 1685-1748). Militar, austriacista, polític i cronista mallorquí.

## Biografia

Era fill de Joan Torrella i Ballester. El 1700 començà a estudiar retòrica al col·legi de Montision. Va ser capità de l'exèrcit mallorquí i dirigí la companyia de la barreteria i la dels dos-cents. El 1715 era capità del regiment de la sala i el juny de 1715 va ser comissionat per negociar la capitulació de la ciutat i el regne de Mallorca amb el borbònic cavaller d'Aspheld. Va ser regidor perpetu de Palma.

## L'Olla Podrida o les Notes Manuscrites d'Agustí de Torrella

Va continuar la tasca de cronista que havia iniciat el seu pare, des del 1713 a 1740, tractant temes de caràcter militar, familiar o referents a la noblesa. Tracta en especial la submissió del Regne de Mallorca de banda de les tropes borbòniques. Les seves anotacions estan escrites en castellà i en català. Va ser Agustí de Torrella qui va arreplegar les notes manuscrites del seu pare, les enumerà, hi afegí les seves i constituí un llibre enquadernat que va titular "Notes manuscrites d'Agustí de Torrella", encara que ha estat més conegut per "Olla podrida".

## L'edició de l'obra

A començament dels anys quaranta Joaquim Gual de Torrella i Trullols va transcriure el manuscrit. L'any 2003, Maria Gual de Torrella Massanet, filla de l'anterior, va informatitzar els materials del seu pare.

## Referències

* ↑ «Torrella Trullol, Agustí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 244. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ GUAL DE TORRELLA MASSANET, Maria. Notes de l'editora a GUAL DE TORRELLA TRUYOLS, Joaquim Llibre de notes manuscrites d'Agustí de Torrella. Olla podrida. Palma: Consell de Mallorca, 2010.
# Agustí Torelló i Ros

Agustí Torelló i Ros (Sant Sadurní d'Anoia, 21 de novembre del 1863 – Barcelona, 13 de desembre del 1932) va ser violinista, director d'orquestra, compositor i professor de música.

## Biografia

Provenia de família de músics, el seu avi i el seu pare havien estat contrabaixistes de conjunts locals, i el seu germà Antoni va ser un contrabaixista d'anomenada. Encara tingué altres germans músics, com Rafael i Pere Torelló i Ros; un cosí segon, Antoni Torelló i Romeu, era violí director de l'orquestrina local Els Escolans. Agustí Torelló va tocar el violí amb l'orquestra familiar Els Escolans. Posteriorment es traslladà a Barcelona, on dirigí l'Orquestra Simfònica de Barcelona i la del Liceu (ja el 1895), i va ser concertista amb l'Orquestra Pau Casals. L'any 1899 era president del "Centro Musical de Barcelona". L'any 1901 anuncià que plegava de director de l'orquestra Unión Artística; poc després, i juntament amb el seu germà Pere de contrabaixista, cofundava la Unión Filarmónica de Barcelona, amb Josep Nori, que dirigí entre els anys 1901 i 1930. També es dedicà a l'ensenyament de la música, i el 1897 va ser admès com a professor de violí de l'Escola Municipal de Música; el 1920 ho era del conservatori del Liceu i durant molts anys s'anuncià a la premsa barcelonina com a professor particular de violí.
Compongué les americanes La campesina, per a piano (1889), i Niceta (1900) per a orquestra.
Agustí Torelló i el seu fill Josep Maria van ser socis de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País. La seva filla Mercè Torelló i Solà tocà l'arpa en l'orquestra del Liceu. Tingué encara un tercer fill, Agustí.

## Notes

* ↑ El seu pare, Antoni Torelló i Raventós, nascut al 1837 als 14 anys entrà a l'orquestra de Sant Sadurní Els Escolans, on hi feia de contrabaixista. A banda de la música, es guanyà la vida fent i venent espardenyes i visqué (pel cap baix), noranta-dos anys Era nebot d'Antoni Torelló i Sàbat (1802-1872), fundador i primer director de l'orquestra Els Escolans
* ↑ Rafael Torelló i Ros dirigí l'Orquestra Renaixença de Sant Sadurní. Gran enamorat de la música mexicana, al 1901 marxà amb l'Octeto Español als Estats Units. Posteriorment emigrà a Mèxic i tocà amb l'orquestra de Boston
* ↑ Pere Torelló i Ros havia estudiat amb Eduard Oliveras al conservatori de Barcelona. Al 1896 guanyà la plaça de contrabaixista de la Banda Municipal de Barcelona. Compongué -pel cap baix- una masurca, Mercedes i el pas-doble García Navarro, i també formà part del sextet del Cafè Oriente a la Rambla de Barcelona. Nascut al 1880, morí jove.

## Referències

* ↑ «Enllaç». [Consulta: 19 juliol 2012].
* ↑ Fotografia del 1929
* ↑ Llista de Socis de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País
# Aigua de vida

Aigua de vida és el nom d'un conte de fades d'origen català recollit per Francesc de Sales Maspons i Labrós i popularitzat pel recull de Els llibres de les fades de Lang.

## Argument

Tres germans i una germana van construir un palau però volien adornar-lo amb un arbre d'extraordinària bellesa que els havien dit que creixia ben lluny del país. El germà gran va anar a cercar-lo, deixant un ganivet màgic a casa: si es tenyia de sang era que alguna cosa li havia succeït. Va arribar a unes muntanyes guardades per gegants. Un d'ells li digué que havia de passar entre roques encantades sense girar-se cap enrere. El noi va començar a caminar i va començar a sentir com veus misterioses es reien d'ell. Incapaç de suportar la befa, va agafar una pedra per defensar-se i es va girar per confrontar l'origen dels insults. En fer-ho, es va convertir en pedra.
Veient el ganivet ensangonat, el segon germà va partir a buscar el primer, però li va passar el mateix, així com al més petit. Quan la noia va arribar a les muntanyes encantades, buscant els seus germans, no va fer cas dels insults i burles i va seguir caminant. Llavors va trobar una font i amb la seva aigua va poder reviure els seus germans petrificats i altres persones que havien quedat tancades dins les roques. Aleshores tots quatre van trobar l'arbre que buscaven i van agafar una branca per plantar-la al seu palau i que florís.

## Anàlisi

El conte presenta elements típics dels contes de fades, com el nombre tres que fa referència als germans i als episodis repetits o la missió que no té èxit perquè no es fa cas dels consells rebuts (en aquest cas, no girar-se). La noia és l'única que pot contenir-se davant els insults i burles per continuar la seva cerca de la família i per això obté la recompensa. L'aigua de vida del títol prové de la font màgica, un element també comú en aquestes històries, on un objecte de meravella altera l'estat físic dels protagonistes. El motiu de la petrificació apareix en diversos relats i sembla inspirat en la mitologia antiga.

## Referències

* ↑ Jack Zipes, The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm, p 220, ISBN 0-393-97636-X
# Ambacs

Ambax (en occità Ambats) és un municipi occità de Gascunya, situat en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.
# Alejo Indias Álvarez

Alejo Indias Álvarez (Don Benito, 14 d'octubre de 1966) és un exfutbolista català, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Sorgit del planter del FC Barcelona, arriba al 1987 al primer filial, amb qui jugaria dos anys en Segona Divisió. L'estiu de 1989 fitxa per la UE Figueres, també de la categoria d'argent, on romandrà fins a 1992.
Al mercat d'hivern de la temporada 92/93, Alejo deixa el club català i marxa al Celta de Vigo, amb qui debuta a la primera divisió. El català es va fer un lloc titular a la defensa gallega, que no abandonaria fins a la campanya 96/97. En eixos quatre anys i mig, el defensa acumularia 158 partits i set gols amb el Celta. Amb el conjunt gallec va arribar a la final de Copa del Rei del 1994, contra el Reial Saragossa. Els aragonesos van guanyar el partit, i Alejo va fallar una pena màxima.
La temporada 97/98 recala a les files de l'Elx CF. Al club il·licità la seua aportació aniria de més a menys, fins a aparèixer en només sis partits a la seua darrera campanya en actiu, la 00/01.

## Enllaços externs

* Fitxa d'Alejo
* Entrevista a Alejo Arxivat 27 de gener de 2010 a Wayback Machine.
# Anaxidam d'Acaia

Anaxidam (en grec antic: Ἀναξίδαμος; en llatí: Anaxidamus) fou un ambaixador aqueu enviat a Roma per la Lliga Aquea l'any 164 aC. Va tornar a exercir la seva ambaixada el 155 aC, segons diu Polibi.

## Referències

* ↑ Anaxidamus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 164
# Anaxilau

Anaxilau és el nom dels següents personatges:
* Anaxilau de Bizanci, polític de la ciutat de Bizanci
* Anaxilau de Larisa, metge tessali
* Anaxilau de Règion o Anàxiles, tirà de Règion
* Anaxilau o Anàxiles, poeta còmic atenès
# Allan Brewer Carías

Allan Randolph Brewer Carías és un advocat veneçolà i professor universitari (a Cambridge, Paris, Colúmbia, El Rosario i Externado).
Des del 1963 va ser professor a la universitat, on entre el 1978 i el 1998 es va exercir com a cap de la càtedra de dret administratiu, cap del departament de dret públic i director de l'institut de dret públic. També ha sigut professor visitant i professor de postgrau a la Universitat de Cambridge, professor de postgrau a les universitats de Paris II i Paris X, a la de Rosario i de l'Externado, a Colòmbia, i tant professor visitant com professor adjunt de dret a la Columbia Law School de Nova York.
A Veneçuela va ser consultor jurídic adjunt del Ministeri de Justícia, consultor jurídic del Consell Suprem Electoral i president de la comissió d'administració pública de la presidència, a més de senador pel Districte Federal entre el 1982 i el 1986, Ministre d'Estat per a la Descentralització entre el 1993 i 1994 i membre de l'Assemblea Nacional Constituent de 1999.

## Referències

* 1 2 «Resumen». http://allanbrewercarias.com.+[Consulta: 14 abril 2019].

## Enllaços externs

* Allan Brewer Carías - Lloc web oficial
# Anacroneuria naomi

Anacroneuria naomi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Needham & Broughton, 1927. J. N. Y. Entomol. Soc. 35(2):115.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of the Genus Anacroneuria from Mexico and Central America (Plecoptera) (anglès)
* ↑ Anacroneuria from Mexico and upper Mesoamerica (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):163.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:319.
* Stark & Kondratieff, 2004. Monographs of the Western North American Naturalist 2:33.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 27 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Ander

Ander és una pel·lícula dramàtica espanyola escrita i dirigida per Roberto Castón que es va estrenar el 30 de gener de 2009. Va ser finançada pel Berdindu, el servei de suport LGBTI del departament de serveis socials del govern basc, i destaca per ser la primera pel·lícula de temàtica gai rodada principalment en basc.

## Sinopsi

Ander viu en un caseriu d'un petit poble basc amb la seva mare i la seva germana. A causa d'un accident en el qual es trenca la cama es veu obligat a contractar temporalment a José, un immigrant peruà, per a realitzar les labors agrícoles. L'arribada de José desperta en Ander desitjos sexuals i per sorpresa seva s'enamora d'ell. Ander, que no havia estat conscient de la seva orientació sexual fins llavors malgrat tenir més de quaranta anys, comença a replantejar-se la vida i les relacions que ha tingut fins llavors.

## Repartiment

* Joxean Bengoetxea: Ander
* Christian Esquivel: José
* Mamen Rivera: Reme
* Pako Revuelta: Peio
* Pilar Rodríguez: mare d'Ander
* Leire Ucha: Arantxa
* Pedro Otaegi: Evaristo

## Premis

* Premi CICAE en la secció Panorama del Festival Internacional de Cinema de Berlín.
* Premi al millor llargmetratge a Cinhomo.
* Premis a la millor pel·lícula, director i actor al XII festival de cinema de Punta del Este.
* Esment especial del jurat en l'III Festival Llámalo H (Montevideo).
* Violeta d'or a la millor pel·lícula al Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc (Cinespaña 2009).
* Gran Premi del Jurat en CineHorizontes (Marsella).
* Esment Especial del Jurat en el Mediterranean Film Festival (Roma).
* LESGAICINEMAD: Millor pel·lícula (premi del jurat) i Premi del públic a la millor pel·lícula espanyola.
* Premi al millor actor al Festival Internacional de Joves Realitzadors de Donibane Lohitzune per a Josean Bengoetxea.
* Premi a la millor pel·lícula i al millor actor (Josean Bengoetxea) al festival Queer Lisboa 2009.
* Premi del jurat a la millor pel·lícula al Festival Internacional de Cinema d'Albacete.
* Premi Llei del Desig al millor llargmetratge al Festival de Cinema Gai i Lèsbic d'Extremadura.
* Premi Lux del Parlament Europeu 2009 (selecció oficial).
* Premi del Públic del Festival Mix Brasil al Millor Llargmetratge de Ficció.
* Premi al millor actor (Josean Bengoetxea) al festival Premiers Plans d'Angers (França).

## Referències

* ↑ Artículo: Se rueda en Euskadi la primera película de temática gay y rural en euskera en 20minutos.es.
* ↑ Artículo: Actor peruano protagoniza la primera película gay vasca a diariocrítico.com
* ↑ 'Ander', película de temática gay, logra el premio CICAE de la Berlinale alemana, El Mundo, 15 de febrer de 2002
* ↑ El festival de Toulouse premia a 'Ander', de Roberto Castón, El Mundo, 11 d'octubre de 2009

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
* «La película gay que España no se atreve a estrenar» a Público
# Andrea Elliott

Andrea Elliott (Washington DC, 14 de desembre de 1972) és una escriptora estatunidenca i periodista de The New York Times. Va ser la primera dona a guanyar un premi Pulitzer tant de periodisme (2007) com de literatura (2022), el primer per una sèrie d'articles sobre el xeic Reda Shata, un imam d'origen egipci que viu a Brooklyn, i el 2022 el premi Pulitzer de no-ficció per Invisible Child: Poverty, Survival & Hope in an American City, un llibre sobre Dasani, una noia jove que sobreviu en un situació de sensellarisme a la ciutat de Nova York.

## Trajectòria

Elliott va néixer a Washington DC de mare xilena i pare estatunidenc. Va estudiar Literatura Comparada a l'Occidental College, on va desenvolupar l'interès pel cinema documental. El 1995 va treballar a Xile i Argentina com a productora de La Tierra en que vivimos, un programa de televisió sobre història natural. Després es va traslladar a San Francisco per a codirigir i escriure el documental It's All Good, que explora la subcultura dels patinadors en línia de Los Angeles i Nova York. El 1999 Elliott va matricular-se a la Graduate School of Journalism de la Universitat de Colúmbia.
Elliott es va incorporar a The Miami Herald com a periodista l'any 2000, cobrint la crònica social, l'actualitat judicial i la política llatinoamericana. Va deixar The Miami Herald per The New York Times el maig de 2003, escrivint sobre la reacció contra les persones musulmanes després dels atemptats de l'11 de setembre de 2001 i la radicalització religiosa.
El desembre de 2013 Elliott va publicar Invisible Child, una sèrie de 28.000 paraules i cinc parts per a The Times sobre el sensellarisme infantil a la ciutat de Nova York. Elliott va ampliar la sèrie en un llibre per a l'editorial Random House: Invisible Child: Poverty, Survival and Hope in an American City que es va publicar el 2021.

## Obra publicada

* (2021) Invisible Child: Poverty, Survival & Hope in an American City. New York: Random House. ISBN 978-0-8129-8694-5

## Referències

* ↑ «2007 Pulitzer Prizes for Journalism». The New York Times, April 16, 2007 [Consulta: June 8, 2009].
* ↑ «The 2022 Pulitzer Prize Winner in General Nonfiction». pulitzer.org. [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ Escobar, Paula. «Andrea Elliott: “La tolerancia a la pobreza profunda proviene de una deshumanización total de las personas que están en esa situación”», 24-12-2022. [Consulta: 3 juny 2023].
* 1 2 «Andrea Elliott (Biography)». pulitzer.org. Columbia University. Arxivat de l'original el 23 May 2009. [Consulta: 8 juny 2009].
* ↑ «Profile: Andrea Elliott '99». Columbia University. Arxivat de l'original el 2012-12-21.
* ↑ Elliott, Andrea, "Invisible Child", The New York Times, accessed December 9, 2013.
* ↑ «The 10 Best Books of 2021». The New York Times, November 30, 2021.

## Enllaços externs

* Andrea Elliott a The New York Times
# Andrea Fernández Benéitez

Andrea Fernández Benéitez (Valencia de Don Juan, 20 d'octubre de 1992) és una advocada i política espanyola, diputada per Lleó en el Congrés dels Diputats durant la XIII legislatura i la XIV legislatura i secretària d'Igualtat en la Comissió Executiva Federal del PSOE.

## Biografia

Es va graduar en Dret en la Universitat de Lleó i després va cursar el Màster en Accés a l'Advocacia per la mateixa universitat. Després de superar la prova d'accés, va obtenir el títol d'advocada l'any 2017 i es va col·legiar com a advocada en el Col·legi Provincial d'Advocats de Lleó (ICAL) en 2017.
En 2014 es va afiliar a l'agrupació socialista de Valencia de Don Juan i va formar part de la candidatura per a les eleccions municipals de 2015. Des de 2017 és secretària d'Igualtat de l'Executiva provincial del PSOE de Lleó. En 2019 va ocupar el lloc número dos de la llista del PSOE per la província de Lleó al Congrés dels Diputats i després de les eleccions generals del 28 d'abril va obtenir un escó com a diputada. En les eleccions generals de novembre de 2019 va tornar a ocupar el segon lloc de les llistes electorals del PSOE per la província de Lleó, revalidant la seva acta de diputada.
El 17 d'octubre de 2021 es va incorporar a la Comissió Executiva Federal del PSOE com a secretària d'Igualtat.

## Referències

* ↑ «CELEBRACION DE LA FIESTA COLEGIAL - Vida colegial - Locus Appellationis - Blog informativo del Ilustre Colegio Provincial de Abogados de León - Ilustre Colegio Provincial de Abogados de León». [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ «Censo de Letrados. Buscador de Letrados. Abogacía Española.». [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ «FERNANDEZ BENEITEZ, ANDREA - Iuris NOW» (en castellà). [Consulta: 4 novembre 2021].
* ↑ «La leonesa Andrea Fernández entra en la Ejecutiva del PSOE en la que siguen Javier Izquierdo, Iratxe García y Martínez Seijo» (en castellà), 17-10-2021. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «La leonesa Andrea Fernández, nueva secretaria de Igualdad del PSOE» (en castellà), 17-10-2021. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ Marcos, José. «El PSOE rejuvenece su ejecutiva, que incluye más mujeres y suma seis ministros» (en castellà), 16-10-2021. [Consulta: 25 octubre 2021].
# Andrés Martín Asuero

Andrés Martín Asuero (Sant Sebastià, 1964) és un biòleg expert en tècniques de reducció de l'estrès. És llicenciat en Ciències per la Universitat de Navarra, Màster en Administració d'Empreses i doctor en Psicologia per la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva tesi doctoral es titula Efectividad de un programa educativo en conciencia plena (Mindfulness) para reducir el burnout y mejorar la empatía, en profesionales de atención primaria, dirigida per Jenny Moix. Va ser directiu en diverses empreses internacionals. Va estudiar als Estats Units amb Jon Kabat-Zinn, desenvolupador de la reducció de l'estrès basat en l'atenció plena, i va ser nomenat instructor certificat pel Centre Mèdic de la Universitat de Massachusetts. Se'l considera un dels introductors d'aquest programa a Espanya el 2004. És fundador de l'Institut Esmindfulness.

## Obra publicada

* Una luz dentro de ti, una novela sobre el poder del Mindfulness (Zenith, 2020)
* Plenamente, Mindfulness o el arte de estar presente (Planeta, 2015; Diana, 2021)
* Aprender a cambiar con Mindfulness (Plataforma, 2011)
* Con rumbo propio, disfruta de la vida sin estrés (Plataforma, 2008)

## Referències

* ↑ «El mindfulness i la lluita contra la multitasca». L'ofici de viure. TV3, 04-01-2018 [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ García Marcos, Gema «'Rumiación mental': cómo salir del bucle de los pensamientos obsesivos que te destrozan por dentro». Zen, 27-11-2020.
* ↑ «Andrés Martín». Singulars. TV3, 18-01-2011 [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Mindfulness y la importancia de sentirse bien». ElMundo.com, 28-08-2018. Arxivat de l'original el 5 de maig 2021 [Consulta: 5 maig 2021]. Arxivat 5 de maig 2021 a Wayback Machine.
* ↑ González, Melissa «Andrés Martín Asuero: «Desde la intranquilidad no se toman buenas decisiones»». ABC Bienestar, 03-12-2020 [Consulta: 22 abril 2021].
* ↑ «Entrevista a Andrés Martín Asuero». Terrícoles. Betevé, 23-08-2018.
* ↑ Fernández, Imma «Andrés Martín Asuero: "Se puede entrenar una mente sana y bella"». El Periódico de Catalunya, 04-06-2017.
* ↑ Guillenea, Javier «Andrés Martín Asuero: «Darle vueltas al pasado o al futuro es realmente agotador»». El Diario Vasco [Sant Sebastià], 22-01-2016.
* ↑ Otero, Marta «Mindfulness: párate y disfruta». Extra de La Voz de Galicia, 08-11-2015, pp. 16-17.
# Andrés Martínez Arrieta

Andrés Martínez Arrieta (Logronyo, 1955) és un jutge espanyol, magistrat del Tribunal Suprem d'Espanya des del 1998, sent el magistrat més jove a accedir a aquest tribunal.
Va estudiar dret a la Universitat Complutense de Madrid i va ingressar a la carrera judicial el 1979. El seu primer destí va ser el jutjat de primera instància d'Azpeitia. El 1980 va ser triat com a vocal del CGPJ en representació dels jutjats de primera instància i instrucció. Va ser-ne vocal fins al 1983, quan va ser nomenat magistrat. Va estar a d'altres jutjats prop de Madrid fins que el 1986 va ser nomenat magistrat a l'Audiència Provincial de Madrid. El 1988 va ser nomenat magistrat del gabinet tècnic del Tribunal Suprem i el 1998 va ser el magistrat més jove (43 anys) en formar membre d'aquest tribunal, sent nomenat per la sala segona.
Des del 2017 és un dels magistrats del Tribunal Suprem que coneixen i controlen les activitats dels serveis d'espionatge espanyols (CNI) que afecten a drets fonamentals.
Ha estat professor associat del Departament de Dret Penal de la Universitat Complutense de Madrid i professor de dret penal i processal penal a la Universitat CEU San Pablo, Institut d'Empresa i Centro de Estudios Jurídicos.
Va ser fundador de l'associació de jutges Francisco de Vitoria.

## Referències

* 1 2 Press, Europa «Andrés Martínez Arrieta sustituye a Sánchez Melgar como segundo magistrado del Supremo para el CNI» (en castellà). europapress.es, 20-12-2017.
* ↑ León, Diario de «Andrés Martínez Arrieta: «Los jueces somos unos incomprendidos»» (en castellà). Diario de León. Arxivat de l'original el 2018-11-03 [Consulta: 3 novembre 2018].
* 1 2 «Andrés Martínez Arrieta» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-11-03. [Consulta: 3 novembre 2018].
* ↑ «Los magistrados que juzgarán el procés» (en castellà). Tiempo. Arxivat de l'original el 2018-11-03 [Consulta: 3 novembre 2018]. Arxivat 2018-11-03 a Wayback Machine.
# Anticlea

Anticlea és el nom dels següents personatges:
* Anticlea (filla d'Autòlic)
* Anticlea (filla de Díocles)
* Anticlea (mare de Perifetes)