OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grisó gros

El grisó gros (Galictis vittata) és un animal que pertany a la família dels mustèlids. És originari de Centreamèrica i Sud-amèrica, des del sud de Mèxic fins al Brasil i Bolívia. Viu en sabanes i selves pluvials i només se'l veu a prop de rius i rierols.
Els grisons grossos són terrícoles i nocturns, però també poden estar actius durant el matí. Viuen sols o en parelles i s'alimenten de petits vertebrats, incloent-hi peixos, amfibis, ocells i altres mamífers.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Guillem I de Saguàrdia

Guillem I de Saguàrdia fou regent del vescomtat de Barcelona del 1135 al 1142. Era senyor de la Guàrdia.
Era nebot de Reverter I i quan a aquest li fou reconegut el vescomtat (1133) no va tardar a cridar-lo per encomanar-li el vescomtat que va deixar a les seves mans el 1135 quan va retornar al Marroc per lluitar al costat del soldà almoràvit Alí ibn Yússuf contra els almohades. El mateix Berenguer deia que era mancat de seny i judici i va perdre la regència per un temps el 1137, però mercès als esforços del seu oncle la va recuperar i la va mantenir fins vers el 1142 o 1143 quan, ja mort Reverter, el seu fill Berenguer Reverter es va presentar a Barcelona i va prendre possessió del vescomtat.
# Gusla

La gusla és un instrument de corda d'una sola corda similar al rebab. El "babao" és una gusla de tres cordes. Del turc guzi, cordó de pelatge de cavall. Del serbocroat guslati, a través del francès: Instrument musical semblant al violó, d'una sola corda, propi dels pobles eslaus dels Balcans. Cordòfon format per un cos amb forma de pera i una sola corda; es toca de genolls, fregant la corda amb un arquet: la gusla és un instrument propi dels països balcànics. O d'origen espanyol, emprat a l'Europa meridional, d'origen morisc ("El Caballero de Olmedo", de Lope de Vega). Instrument musical dels il·liris, similar a un violí amb una sola corda de pelatge de cavall, que sol acompanyar els cants nacionals.

## Vegeu també

* Gusli

## Referències

* ↑ acanomas
* ↑ El País
* ↑ «Diccionario Web». Arxivat de l'original el 2008-04-03. [Consulta: 22 juny 2018].
* ↑ Infovisual
* ↑ Cervantes virtual
* ↑ Jan Ling. A History of European Folk Music. University Rochester Press, 1997, p. 139–. ISBN 978-1-878822-77-2.

## Bibliografia

* MÉRIMÉE, Prosper: La Guzla, París, Librairie Hachette Et Cia, 1911; La Guzla Ou Choix De Poesies Illyriques: Recueilles Dans La Dalmatie, La Bosnie, La Croatie Et L'Herzegowinw (La guzla o selecció de poemes il·lírics: recollits a Dalmàcia, Bòsnia, Croàcia i Hercegovina). Col·lecció Rencontres, gener de 1994.
Viccionari
# El Pujol Vell

El Pujol Vell és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una masia situada al municipi d'Artés a la comarca catalana del Bages. Es troba al marge de la riera Gavaresa. És una de les masies més antigues del municipi, del qual un primer esment escrit Pugol data del 1199 en un acte entre el bisbe de Vic, Guillem de Tavertet i el castellà d'Artés, Guillem de Guàrdia. Conté les restes d'un molí d'aigua.

## Descripció

Construcció Civil: Masia de planta rectangular que correspon al primer grup de masies de tipus clàssic descrites per Danés.
La pedra de la masia és totalment arrebossada llevat dels carreus regulars de les cantonades i de les llindes de finestres i portes. La masia és coberta amb doble vessant i amb carener paral·lel a la façana orientada a migdia.

## Història

La Masia de Cal Pujol Vell és documentada des del segle xvi, concretament és esmentada en el Fogatge de l'any 1553 "Matia Pujoll" és un dels fogajats de la "Parròquia y terme de Artés y Orta".

## Referències

* ↑ Jordi Montlló i Balart (redacció), Inventari Patrimoni Cultural d' Artès: Memòria tècnica Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine., Diputació de Barcelona, Actium.cat, Mataró, 2007 pàgina 20
* ↑ Salvador Ginesta, La Comarca del Bages, Volum 14 de Cavall Bernat, Montserrat, Editorial de l'Abadia de Montserrat, 1987, pàgina 49, ISBN 9788472028609
* 1 2 3 «El Pujol Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].

## Vegeu també

* El Pujol Nou
# Soroban

El soroban o àbac japonès (en japonès 算盤, そろばん) és una evolució de l'àbac xinès que va ser importat al Japó al segle xv en el període Muromachi. Va prendre la forma actual en els anys 1930. No implica més que el mínim de boles requerides per a efectuar les operacions sobre l'àbac, és a dir, una de sola quinària (dalt de l'àbac) i 4 d'unàries (a baix). En general un soroban té almenys una quinzena de columnes, però pot arribar fins a 21, 23, 27 o 31 columnes.
S'hi poden efectuar totes les operacions bàsiques d'aritmètica (addició, subtracció, multiplicació, divisió), i fins i tot els experts arriben a extraccions d'arrels, càlcul en binari, octal, hexadecimal... Cal observar que no és necessari conèixer les seves taules de sumar, però amb algunes de les tècniques cal conèixer les taules de multiplicar per efectuar les multiplicacions.
La tècnica permet automatitzar les manipulacions sobre el soroban, i atènyer, amb entrenament, velocitats impressionants.
La seva visualització permet efectuar càlcul mental segons la tècnica anomenada anzan (暗算, 'càlcul a cegues'), en japonès.

## Vegeu també

* Àbac.
* Suanpan.

## Enllaços externs

* F.F.S.A Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine. Federació Francesa de Soroban i Altres Àbacs.
* en a YouTube
# Carangoides hedlandensis

Carangoides hedlandensis és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 32 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Durban (Sud-àfrica) fins a les de Seychelles, Japó, el Mar d'Arafura, Austràlia i Samoa.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Antef (general)

Antef, o Intef, (fl. c. 2000 aC) va ser un general de l'antic Egipte. Va servir durant la dinastia XI, sota el overn del rei Mentuhotep II. El seu títol principal era "Supervisor de tropes", sovint traduït com a general. Altres títols d'Antef eren "Segeller reial" i "Únic amic (del rei)".
Antef en jeroglífic :
Antef és conegut principalment per la seva tomba tebana, la TT386. Estava totalment decorada. La façana té diversos pilars amb pintures, mentre que el passadís del darrere estava cobert amb lloses de pedra decorades amb relleus. Darrere del passadís hi ha una capella també antigament decorada amb lloses de pedra, aquesta vegada pintades. Als pilars davanters i al mur del darrere s'hi poden veure diverses de lpintures ben conservades que mostren el setge d'una fortalesa de Palestina (on s'hi veu una torre de setge mòbil), caces als aiguamolls, escenes agrícoles i tallers. Les lloses del passadís i de la capella de culte només es conserven a fragments.
A la tomba apareix el nom del tron Mentuhotep II, que confirma la datació d'Antef sota aquest rei. A la cambra de culte hi ha l'entrada a la cambra funerària subterrània on hi ha un sarcòfag sense inscripció. A la tomba també s'hi va trobar una estàtua d'Antef.
Al Ny Carlsberg Glyptotek de Copenhaguen hi ha una estela del general.

## Referències

* ↑ Grajetzki, 2009, p. 102-103.
* ↑ Rasha, 2009, p. 92-95.
* ↑ Grajetzki, 2009, p. 102, fig. 44.
* ↑ Rasha, 2009, p. 93-94.

## Bibliografia

* Grajetzki, W. Court Officials of the Egyptian Middle Kingdom (en anglès). Londres: Bristol Classical Press, 2009. ISBN 978-0-7156-3745-6.
* Rasha, Soliman. Old and Middle Kingdom Theban Tombs (en anglès). Londres: GHP, 2009. ISBN 978-1-906137-09-0.
# Daniel Vertangen

Daniel Vertangen (1601, Amsterdam – ca.1683, Amsterdam fou un pintor de l'Edat d'Or neerlandesa.
Segons Arnold Houbraken, va ser deixeble de Cornelis van Poelenburch.
Segons l'RKD, va viure la major part de la seva vida a Amsterdam, i és conegut pels seus paisatges i al·legories històriques. Malgrat que sovint se'l llistsa com a deixeble de Van Poelenburch, no hi ha documentació sobre això, però podria haver-ho estat abans de 1817 o com a company al taller de Poelenburch després del 1626.
* Retrat de Jan Valckenburgh
* Retrat de Dina Lems, dona de Valckeburgh

## Referències

* ↑ (neerlandès) Daniel Vertangen Biography in De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718) d'Arnold Houbraken, cortesia de la Digital library for Dutch literature
* ↑ Daniel Vertangen in the RKD

## Enllaços externs

* Daniel Vertangen a Artnet
# Jean Breuer

Jean Breuer és el nom dels següents personatges:
* Jean Breuer (ciclista belga) (Magnée, 1919 - Lieja, 1986), ciclista belga
* Jean Breuer (ciclista alemany) (Colònia, 1938), ciclista alemany
# Carenes

«Carenes» té aquests significats:
* Plural de carena
** Carenes de Can Turu
* Carrhenes, general de l'antiga Pàrtia
# Casc àtic

El casc àtic era un tipus de casc originari de l'antiga Grècia i que va ser usat extensament en el període hel·lenístic fins i tot a l'Imperi Romà.
Era similar al casc calcídic, però mancava d'una protecció per al nas. Encara que en la pròpia Grècia el seu ús no va ser tan estès com els tipus corinti o frigi, el casc àtic es va fer molt popular a Itàlia, on s'han trobat molts exemples. Aquest casc va durar més temps que els seus contemporanis, estant usat per impartir un aspecte arcaic a les pintures de generals, emperadors i pretorians al llarg dels períodes hel·lenístics i romans. Com a tal, ells han format part de la imatge popular d'un oficial romà, com els trobats a l'art a partir del Renaixement o els emprats en produccions de Hollywood.

## Referències

* ↑ Connolly, 2006, p. 60.

## Bibliografia

* Connolly, Peter. Greece & Rome at War (en anglès). Greenhill Books, 2006. ISBN 978-1-85367-303-0.
# Casa de la Vila (Sant Hipòlit de Voltregà)

La Casa de la Vila és una obra de Sant Hipòlit de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana. Consta de planta baixa, primer pis i golfes.
El portal d'entrada és d'arc rebaixat i a la finestra de la part dreta hi ha una llinda amb la inscripció: BOTIGA DE LA CONFRARIA DE S/ LLOR ENS 1627. I al mig de la inscripció hi ha el dibuix d'una graella. La resta d'obertures són allindanades.
És construïda amb pedra i arrebossada al damunt.

## Història

El municipi de Sant Hipòlit de Voltregà fou un dels nuclis que es va recuperar més fàcilment de la crisi demogràfica produïda per la pesta negra, ja que fou una època florent per a la indústria de la parairia, que fomentà la immigració de francesos i de gent de la pagesia. Aquest gremi s'agrupava a la confraria de Sant Llorenç. Aquesta casa fou seu del gremi, tal com s'indica a la llinda del portal a la part dreta de la façana.
Al segle xix, aquesta casa es convertí en Casa de la Vila, privilegi que encara vull manté.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Casa de la Vila (Santa Margarida i els Monjos)

La Casa de la Vila és una obra del monumentalisme academicista de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de composició simètrica, format per un cos central de planta baixa, dos pisos i golfes, i dues ales laterals de planta baixa i dos pisos. En el cos central hi ha instal·lades dependències de l'Ajuntament, i a les ales, habitatges de funcionaris. Porxo d'entrada amb arcades de mig punt. Balcó central corregut de tres portals, al primer pis. Galeria de finestres a les golfes.

## Història

Es construí al voltant de 1945.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
# Catalina de Inglaterra

Catalina de Inglaterra és una pel·lícula històrica espanyola de 1951 dirigida per Arturo Ruiz Castillo i protagonitzada per Maruchi Fresno. Es tracta d'un drama històric sobre Caterina d'Aragó, filla dels Reis Catòlics que es va casar amb Enric VIII d'Anglaterra, i de la que finalment es va divorciar per casar-se amb Anna Bolena.

## Sinopsi

El rei Enric VIII es va casar, per motius polítics, amb Caterina d'Aragó, la filla dels governants d'Espanya. Anys més tard, el rei s'enamora d'Anna Bolena, una bella dama de la reina. Per casar-se amb ella, Enric VIII es va proclamar cap de l'Església d'Anglaterra i es va divorciar de la seva primera esposa. Però després de tenir una filla i no el nen tan desitjat, fa decapitar Bolena per adulteri i es torna a casar amb Jane Seymour.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1951 | Millor acriu | Maruchi Fresno | Guanyadora |
* Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol per Maruchi Fresno.
* La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 450.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1951.

## Referències

* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 195º». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 23 abril 2016].
* ↑ La "Placa de San Juan Bosco" a Maruchi Fresno, ABC, 1 de febrer de 1953
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114
# Catalina Video

Catalina Video és una empresa productora de Pornografia gai fundada l'any 1978 per William Higgins. La companyia havia estat una distribuïdora per a l'empresa Nova Studios. L'any 1987, Scott Masters va ser contractat com a cap de producció, i va començar a rodar pel·lícules per a l'estudi. Els ingressos de la companyia van augmentar, i van obrir un segon estudi a San Francisco. L'any 2007, Channel 1 Releasing va adquirir Catalina Video i All Worlds Video, i va començar a remasteritzar i a editar de nou alguns dels seus títols per primera vegada en DVD. Channel 1 és propietat (en part) del director homosexual Chi Chi LaRue, que va tenir el seu inici en el negoci del porno dirigint films per a Catalina Studios en la dècada de 1980.

## Referències

* ↑ Escoffier, Jeffrey. Bigger Than Life: The History of Gay Porn Cinema from Beefcake to Hardcore (en anglès). ReadHowYouWant.com, 19 d'octubre de 2010. ISBN 9781458779885 [Consulta: 16 setembre 2018].
# Catalina Vidal Cardell

Catalina Vidal Cardell, coneguda com a Pedregana, (Llucmajor, Mallorca, 1903-1978), fou una glosadora mallorquina. Filla del també glosador Andreu Vidal Mut, és autora de nombroses composicions de caràcter circumstancial en castellà que resten inètides.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 18. Palma: Promomallorca, p. 30. ISBN 84-8661702-2.
# Catalina Soler Torres

Catalina Soler Torres (Felanitx, 21 de març de 1972) és una política mallorquina, alcaldessa de Felanitx, diputada al Parlament Balear en la VII legislatura i senadora al Senat d'Espanya en la XI i XII Legislatures.

## Biografia

Estudià dret. Militant del Partido Popular, el 1995 fou presidenta de Nuevas Generaciones de Felanitx. A les eleccions municipals espanyoles de 1995 i 1999 fou regidora i portaveu del grup municipal popular a Felanitx. A les eleccions municipals espanyoles de 2003 i 2007 fou elegida alcaldessa de Felanitx per majoria absoluta. Alhora, fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2007. El juliol de 2008 va dimitir com a alcaldessa.
En 2011 fou nomenada consellera de medi ambient del Consell de Mallorca. Un dels temes més polèmics fou la importació de residus de fora per cremar-los a Mallorca i poder treure més rendiment a la incineradora de Son Reus.
Al gener de 2016 fou elegida senadora per Mallorca a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016. Va ser vicepresidenta primera de la Comissió d'incompatibilitats des del 9 de febrer de 2016 al 4 de març de 2019.
A les eleccions municipals espanyoles de 2019 es va tornar a presentar com a candidata a batlessa de Felanitx pel PP. Tot i així, es quedà a l'oposició degut a la reedició del pacte entre PSOE, Bloc i El Pi.

## Referències

* ↑ «Diputats al Parlament Balear en la VII legislatura». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ Catalina Soler dimiteix Arxivat 2016-02-02 a Wayback Machine., Diari de Balears, 8 de juliol de 2008
* ↑ «21/09/2012. El GOB denuncia l'existència de 50 abocadors il·legals a Felanitx». Arxivat de l'original el 2019-07-28. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Entrevista-chat a Catalina Soler Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El PSM-IV-ExM pide la dimisión de Soler por traer a Mallorca residuos de fuera de manera "irregular y con nocturnidad" (castellà)
* ↑ Unas 2.500 personas protestan en Palma contra la importación de residuos (castellà)
* ↑ El Consell paraliza por sorpresa la importación de residuos de Sabadell (castellà)
* ↑ Mallorca tanca definitivament la porta a la importació de residus de fora de les Balears
* ↑ El PP aprova una primera llista continuïsta pel Consell sense Miquel Vidal ni Jaume Crespí, arabalears.cat, 10 d'abril de 2015
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ La senadora Catalina Soler anuncia que liderará de nuevo el PP de Felanitx (castellà)
* ↑ Catalina Soler: "He vuelto para ganar y porque noto que Felanitx me quiere" (castellà)
* ↑ PSOE, Bloc y El Pi reeditarán el pacto en Felanitx (castellà)
# Castelnuovo Bormida

Castelnuovo Bormida és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Cassine, Rivalta Bormida i Sezzadio.

## Galeria fotogràfica

* Església de S. Quirze
* Oratori
# Carlos Aznárez

Carlos Aznárez (Buenos Aires, 1947) és un periodista argentí especialitzat en informació internacional. Va haver d'exiliar-se al País Basc amb motiu del seu activisme a l'organització política Montoneros i la repressió desencadenada per la dictadura militar argentina. Amb Rodolfo Walsh i un grup de militants va fundar l'Agencia de Noticias Clandestina (ANCLA), que durant el primer any de la dictadura militar (1976-1983) denuncià el terrorisme d'Estat a l'Argentina.
Ha treballat per a diversos mitjans de comunicació i és autor de nombrosos llibres. Actualment és l'editor del mitjà digital Resumen Latinoamericano.

## Obra publicada

* Tupamaros. ¿Fracaso del Che? Un análisis objectivo de la actualidad uruguaya. Ediciones Orbe, 1967.
* El padrino de la mafia sindical. Buenos Aires, 1988.
* 500 años después. ¿Descubrimiento o genocidio?. Madrid: Nuer Ediciones, 1992. ISBN 84-8068-007-5.
* Los sueños de Bolívar en la Venezuela de hoy. Tafalla: Editorial Txalaparta, 2000. ISBN 84-8136-166-6.
* Rebeldes sin tierra. Historia del MST de Brasil. Tafalla: Editorial Txalaparta, 2002. ISBN 84-8136-237-9.

## Referències

* ↑ «Pablo Llonto y Carlos Aznárez brindarán una charla abierta» (en castellà). [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ Aller, Jesús. «Nueve periodistas contra la corriente» (en castellà). 3 nov 2020. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Los medios comunitarios son el mejor legado de Rodolfo Walsh» (en castellà). Radio Cut, 25-03-2021. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Huir de la imparcialidad que plantea el sistema» (en castellà). Marcha, 06-07-2014. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Aberri ama, horixe gauza ridikulua Latinoamerikan!». [Consulta: 30 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Articles de Carlos Aznárez a Rebelion.org
# Carlos Badal Andani

Carlos Badal Andani (Castelló, Ribera Alta, 22 de gener de 1999) és un futbolista valencià.

## Carrera

Badal va començar la seua carrera al València, estant una dècada a l'estructura de l'equip. El febrer de 2016, va debutar amb l'equip sub-19 a la UEFA Youth League contra el Chelsea. L'octubre de 2017 va debutar amb el Mestalleta a Segona Divisió B, en derrotar el CE Alcoià al minut 53 en la jornada 8 de la temporada 2017/18. Badal va jugar amb la selecció espanyola sub-16 entre el 2014 i el 2015.
El febrer de 2019 es va traslladar a Àustria cedit al club de segona divisió SK Austria Klagenfurt. L'abril de 2019 va debutar amb l'equip. Després de la finalització de la cessió, l'agost del 2019 va fitxar per l'Oriola CF. El 2021 fitxa per la Penya Esportiva d'Eivissa.

## Referències

* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «ACADEMIA VCF | Carlos Badal renueva hasta 2020 y jugará en el València Mestalla» (en castellà). [Consulta: 23 febrer 2022].
* ↑ Neuzugang von Werder Bremen skaustriaklagenfurt.at, am 6. Februar 2019, abgerufen am 12. abril 2019
* ↑ Carlos Badal, talento y juventud para la zaga oriolana orihuelaclubdefutbol.com, am 23. agost 2019, abgerufen am 23. agost 2019
* ↑ «Carlos Badal llega a la Peña Deportiva» (en castellà), 22-07-2021. [Consulta: 23 febrer 2022].
# Cervo

«Cervo» té aquests significats:
* Variant etimològica i clàssica del nom del cérvol.
* Cervo (Lugo), un municipi de la província de Lugo a la comarca da Mariña Occidental (Galícia).
* Cervo (Ligúria), un comune italià, situat a la província d'Imperia i a la regió de la Ligúria.
# Casa Pascualet

La Casa Pascualet és una obra gòtica de Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici gòtic restaurat recentment, amb planta baixa, pis noble i golfes. La primera planta presenta un porxo amb arcades de mig punt rebaixades i altres apuntades, així com mènsula en una cantonada sota la qual hi ha un considerable reforç en talús. L'original entramat de fusta fou canviat per revoltons de maó, i als flancs de l'accés hi ha portes de mig punt tapiades en posició forçada.
El primer pis té balcó i finestra ogival, bífora amb claraboia, capitell amb formes vegetals i columna de fust llis, tot molt restaurat.
Tota la part superior es veu feta de nou.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pascualet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].