OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Walstromita

La walstromita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada en honor de Robert E. Walstrom, geòleg i recol·lector de minerals.

## Característiques

La walstromita és un silicat de fórmula química BaCa₂(Si₃O$_9$). Cristal·litza en el sistema triclínic. Els seus cristalls són de gairebé equants a prismàtics curts; en grans que poden ser d'anèdric a subèdrics, de fins a 1,5 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la walstromita pertany a «09.CA - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 3 [Si₃O$_9$]$^{6-}$ (dreier-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: bazirita, benitoïta, pabstita, wadeïta, calciocatapleiïta, catapleiïta, pseudowol·lastonita, margarosanita i bobtrail·lita.

## Formació i jaciments

La walstromita es troba disseminada en roques metamòrfiques amb gneiss de sanbornita-quars, especialment quan el contingut de quars és alt. Va ser descoberta al dipòsit Rush Creek, al Big Creek-Rush Creek District (Comtat de Fresno, Califòrnia, Estats Units). També ha estat descrita a altres indrets de Califòrnia i a Wilson lake, al mont Itsi (Yukon, Canadà).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: sanbornita, quars, wol·lastonita, celsiana, taramel·lita, pirrotita, pirita, witherita, fresnoïta.

## Referències

* 1 2 3 «Walstromite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Walstromite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 20 maig 2018].
# Doble corda

«Doble corda» té aquests significats:
* Tècnica d'assegurament en alpinisme i escalada
* Tècnica de progressió en escalada artificial
* Una de les diverses tècniques de descens en ràpel, usada en alpinisme, escalada, barranquisme i espeleologia. Vegeu ràpel.

## Referències

* ↑ Rébuffat, Gaston. Antoni Ribera (trad.) Josep Manuel Anglada (rev.). Hielo, nieve y roca (en castellà). Barcelona: R.M., 1979, pp. 99-101. ISBN 84-7204-019-4.
* ↑ «Doble corda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Benfica (Rio de Janeiro)

Benfica és un barri de la Zona nord de Rio de Janeiro, Brasil. Està localitzat a prop de São Cristóvão i Engenho de Dentro, dins de la Regió Administrativa de Centro.
Benfica ja estava poblat el segle xvi, com una àrea de plantació de canya de sucre portada per missioners jesuïtes, que van rebre una donació extensa de terra, que també incloïa Engenho da Rainha i Engenho Novo, d'Estácio de Sá. Després de l'expulsió dels jesuïtes de l'Imperi portuguès pel marquès de Pombal, el 1759, les possessions de Benfica van ser concedides a diversos propietaris privats, i la zona es va poblar.
El barri històricament ha jugat una funció de lloc de descans i punt de pas a llocs d'interès als afores de Rio, sobretot en l'Estrada Real (Carretera Reial). Avui, Benfica és comunicada per l'avinguda Brasil i l'avinguda Dom Hélder Câmara, dues avingudes que enllacen el centre de Rio amb suburbis de les Zones del nord i de l'oest.

## Història

Per ser veí del Barri Imperial la noblesa hi tenia tirada. Amb l'arribada de la república i el canvi de residència de l'aristocràcia, va suposar el trasllat de gran part dels rics a la Zona Sud de la ciutat. Així, Benfica es va convertir en un barri de classe mitjana, però amb el trasllat del Districte Federal el 1960 el barri va ser abandonat pel poder públic entrant en un profund declivi. Encara existeixen sobrados del segle XIX en estat precari en el barri.
El Conjunto Residencial Prefeito Mendes de Moraes, conegut per la premsa especialitzada com " Conjunto do Pedregulho" o més popularment com "Minhocão de Benfica", és una icona de la Arquitectura moderna brasilera. El projecte, de 1947, és de l'arquitecte Affonso Eduardo Reidy, amb panells signats per Roberto Burle Marx i Candido Portinari.

## Referències

* ↑ «Estabelece a denominação, a codificação e a delimitação dos bairros da Cidade do Rio de Janeiro» (en portuguès). Decreto nº 3.158, de 23 de julho de 1981: Prefeitura do Rio de Janeiro - Secretaria Municipal de Urbanismo.
* ↑ «Bairros cariocas» (en portuguès).
# Feldkirch

«Feldkirch» té aquests significats:
* Feldkirch (Vorarlberg), ciutat de l'estat de Vorarlberg (Àustria)
* Feldkirch (França), municipi francès al departament de l'Alt Rin (regió d'Alsàcia)
# Birch Creek

Birch Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 28 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Birch Creek tenia 28 habitants, 11 habitatges, i 7 famílies La densitat de població era d'1,8 habitants/km².
Dels 11 habitatges en un 54,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 9,1% hi vivien parelles casades, en un 45,5% dones solteres, i en un 27,3% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 27,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 14,3% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 28,6% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones hi havia 115,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.250 $ i la renda mediana per família de 13.750 $. Els homes tenien una renda mediana d'11.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 5.952 $. Aproximadament el 33,3% de les famílies i el 37% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Birch Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Birch Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Dones enamorades

Dones enamorades (títol original en anglès: Women in Love) és una pel·lícula britànica dirigida per Ken Russell i estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant els anys 1920, a la Gran Bretanya, dues germanes de caràcter independent es realitzen plenament exercitant cadascuna un ofici diferent. Gudrun és artista escultora mentre que Ursula és institutriu. Dos homes de la burgesia local, industrials miners, són seduïts per aquestes dues dones emancipades. Però aquest quartet de personalitats esmolades es troba aviat en plena confusió sentimental.

## Repartiment

* Alan Bates: Rupert Birkin
* Oliver Reed: Gerald Crich
* Glenda Jackson: Gudrun Brangwen
* Jennie Linden: Ursula Brangwen
* Eleanor Bron: Hermione Roddice
* Alan Webb: Thomas Crich
* Vladek Sheybal: Loerke
* Catherine Willmer: Madame Crich
* Phoebe Nicholls: Winifred Crich

## Premis

* NYFCC Award 1970: Premi a la millor actriu per Glenda Jackson
* Oscar a la millor actriu 1971 per Glenda Jackson

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 431 (anglès)
* Sight and Sound, hivern 1969-70 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Número 222 (juliol 1970)
* Positif, Número 118 (estiu 1970)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1971: Oscar a la millor actriu per Glenda Jackson
* 1971: Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera de parla anglesa

### Nominacions

* 1970: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1970: BAFTA al millor director per Ken Russell
* 1970: BAFTA al millor actor per Alan Bates
* 1970: BAFTA a la millor actriu per Glenda Jackson
* 1970: BAFTA a la millor nova promesa per Jennie Linden
* 1971: BAFTA al millor guió per Larry Kramer
* 1970: BAFTA a la millor música per Georges Delerue
* 1970: BAFTA a la millor fotografia per Billy Williams
* 1970: BAFTA a la millor direcció artística per Luciana Arrighi
* 1970: BAFTA al millor vestuari per Shirley Russell
* 1971: Oscar al millor director per Ken Russell
* 1971: Oscar al millor guió adaptat per Larry Kramer
* 1971: Oscar a la millor fotografia per Billy Williams
* 1971: Globus d'Or al millor director per Ken Russell
* 1971: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Glenda Jackson

## Referències

* 1 2 «Dones enamorades». esadir.cat.
* ↑ «Women in Love». The New York Times.

## Enllaços externs

* Love a Encyclo-ciné
# Dúmat al-Jàndal

Dúmat al-Jàndal (àrab: دومة الجندل, Dūmat al-Jandal) és un oasi de l'Aràbia Saudita, entre Aràbia i Hawran. Les tribus de la zona són anomenades al-Huwaytat.
Mahoma va fer tres expedicions per sotmetre la zona: el 626 (sense cap resultat); el 627 o 628 sota la direcció d'Abd-ar-Rahman ibn Awf, que va convertir a un cap; i 629, dirigida per Khàlid ibn al-Walid que va sotmetre l'oasi i va imposar una contribució de guerra al xeic Ukaydir ibn Abd-al-Màlik al-Kindí al-Sakuní. Fou el primer lloc escollit per la reunió d'àrbitres que havien de dirimir el conflicte entre Alí ibn Abi-Tàlib i Muàwiya I l'omeia després de la batalla de Siffín. Després el lloc va quedar oblidat.
Els otomans hi van exercir una sobirania nominal del segle xvi al xix. Al començament del segle xix els wahhabites es van apoderar de la regió però el 1855 va caure en mans de l'emir Talal dels Banu Raixid de Jabal Xammar amb capital a Hail. El 1909 fou ocupat per Nuri ibn Xalan, xeic dels Ruwal·la, però els Banu Raixid la van recuperar el 1920 per ser dominada pels saudites a l'any següent (1921) junt amb tot el Xammar.
Vers 1924 Transjordània va intentar fixar la seva frontera una mica al sud fins a Nafud però els saudites s'hi van oposar al congrés de Kuwait (1923-1924) i el litigi va restar pendent. Els saudites van fer incursions a Transjordània en el marc de la seva guerra contra Hijaz i Iraq. La frontera fou delimitada per l'acord de Hadda entre els saudites i Sir G. Clayton el 2 de novembre de 1925.

## Referències

* ↑ «Ukaydir b. ʿAbd al-Malik». A: Enciclopèdia de l'Islam (en anglès). vol.X. 2a ed.. P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs, p. 845-846. ISBN 9789004161214.

## Bibliografia

* D. G. Hogarth, The penetration of Arabia, Londres 1904.
* C. A. Nallino, L'Arabia Sa'udiana, 1938
# Donne con le gonne

Donne con le gonne (italià: Dones amb faldilles) és una pel·lícula italiana de comèdia romàntica del 1991 dirigida per Francesco Nuti. Va ser una de les pel·lícules més taquilleres a Itàlia el 1992.

## Argument

Renzo Calabrese, dentista, s'enamora de la inquieta feminista Margherita, amb qui manté una relació molt convulsa per la seva emancipació. Aquesta situació continua fins i tot després del matrimoni, fins que Renzo decideix segrestar la seva dona i mantenir-la segregada en una masia de camp, obligant-la a fer el paper de dona totalment dedicada a les tasques domèstiques.
Acusat per la seva dona, que va aconseguir alliberar-se, malgrat l'enfortunada defensa de l'advocat Carabba és condemnat i és condemnat a tres anys de presó.
Un cop fora, Renzo torna amb la seva dona i, malgrat les constants discussions, els dos envelleixen junts, fins i tot després d'haver donat a llum alguns fills.

## Repartiment

* Francesco Nuti: Renzo Calabrese
* Carole Bouquet: Margherita
* Daniele Dublino: comte Ugolino
* Barbara Enrichi: mare de Renzo
* Carmen Giardina: Chiara
* Cinzia Leone: Cinzia
* Gastone Moschin: advocat Carabba
* Ferruccio Pacciani: carabinier
* Didi Perego: Fiscal
* Antonio Petrocelli: Antonio
* Gianna Sammarco: àvia de Renzo
* Stefania Spugnini: Beatrice
* Guido Alberti: President de la Cort

## Recaptació

La pel·lícula va ser un èxit, amb més de 20.000 milions de lires recaptats a la taquilla el Nadal de 1991. Va ser la tercera pel·lícula més taquillera de la temporada de cinema italià 1991-1992.

## Reconeixements

* 1993 : Festival de Cinema d'Humor de Chamrousse : Premi especial del jurat, premi de la crítica i premi del públic.

## Referències

* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 88-6073-626-9.
* ↑ Roberto Chiti. Dizionario del cinema italiano: I Film. Gremese Editore, 2002.
* ↑ «Italian domestic top 10». Screen International. 29 January 1993: 18.
* ↑ «Stagione 1991-92: i 100 film di maggior incasso». hitparadeitalia.it.
* ↑ «Monicelli à Chamrousse». Les Echos, 26-03-1993. Arxivat de l'original el 2016-03-10. [Consulta: 5 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Donne con le gonne a Dailymotion
# El Far (Riudarenes)

El Far és una muntanya de 583 msnm entre els municipis de Riudarenes i de Santa Coloma de Farners a la Selva. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 300104001), i les restes de la torre del Far, antiga torre alimara, que dona nom a la muntanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Folch, Cristian; Gibert, Jordi; Llinàs, Joan; Martí, Ramon «Excavacions arqueològiques a la Torre del Far (Santa Coloma de Farners, la Selva). Una torre alimara del segle VIII a la Marca Superior d'al-Andalus. ACRAM 2006». ACRAM. Intervencions arqueològiques 2002-2006 / Espais rurals, 2006, pàg. 529-534.
# El Carmen

El Carmen és la ciutat capçalera del departament homònim, en la província Argentina de Jujuy; en la intersecció de la RN 9 i la RN 66, a 45 km de la ciutat cabdal San Salvador de Jujuy.
És una de les més antigues poblacions de la Província de Jujuy. Per les seves característiques ecològiques és una zona dedicada al cultiu de tabac, la ramaderia i la vitivinicultura.
# El Goloso

El Goloso és un barri de Madrid integrat en el districte de Fuencarral-El Pardo. Té una superfície de 2.650,49 hectàrees i una població de 9.901 habitants (2009). Limita al nord i oest amb El Pardo, al sud amb Mirasierra i Valverde i a l'est amb Alcobendas. Està delimitat al nord-oest amb la tàpia del Monte del Pardo, al sud per la carretera d'El Pardo a Fuencarral i a l'est per la Carretera de Fuencarral a Alcobendas. És conegut per tenir al seu territori la base militar seu de la Divisió Cuirassada Brunete de l'Exèrcit de Terra Espanyol.

## Enllaços externs

* Estadística del districte Fuencarral-El Pardo
* Ortofoto de Fuencarral-El Pardo i mapes del districte i els seus barris, amb les seccions censals Arxivat 2011-11-12 a Wayback Machine.
# El Casino (Sant Andreu de la Barca)

El Casino és una obra del municipi de Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un cercle cultural que ha sofert modificacions a la façana d'entrada i a la part inferior del frontó. El frontó segueix un perfil curvilini propi del barroc. Les finestres que apareixen a primer terme són d'arc de mig punt amb les vidrieres originals.

## Referències

* ↑ «El Casino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 febrer 2016].
# El Casolà

El Casolà, o lo Casolà, és una masia del poble de la Torre de Tamúrcia, de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada uns 300 metres a ponent de la Torre de Tamúrcia, a la seva mateixa carena. Té sota seu, al nord, els Trossos del Casolà.

## Descripció

Es tracta d'un antic habitatge. A tres dels quatre cantons de l'edifici principal s'annexen diverses naus que varien en alçada i que formen un conjunt compacte. A l'extrem nord-est es troba un paller derruït i un pati semicircular les parets del qual han desaparegut parcialment.
El conjunt destaca per la proporcionalitat de les seves mesures. L'edifici principal és de tall quadrangular, com si es tractes d'una torre (o campanar) i s'aixeca sobre quatre plantes i unes golfes. És un edifici construït amb pedra del país rejuntada amb fang. La major part del parament està a la vista, queden restes però, de l'arrebossat original. A la façana principal es concentren la major part de les obertures, aquestes alternen formes quadrangulars i rectangulars; la porta d'accés acaba amb arcada adovellada. Sobre d'aquest primer pis es disposa una finestra per planta, acabada amb llinda de fusta o pedra sobre la qual s'articulen arcs adovellats. La coberta és a dues vessants i està construïda a partir d'un embigat de fusta cobert amb llosa.
Als laterals de l'edifici principal s'annexen dues naus: la nau situada vers el nord-oest es troba derruïda i solament es pot resseguir el seu perímetre, mentre que la situada vers el sud-est s'aixeca sobre dues plantes i sotateulada.

## Notícies històriques

No es disposa de dates sobre l'origen de El Casolà que, tipològicament, mostra elements datables als segles XVIII i XIX. Tanmateix, la seva configuració en forma de torre i la posició elevada que ocupa, permeten indicar que podria tractar-se de la transformació en habitatge d'un element probablement defensiu del període medieval.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Casolà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2023].
# Ducat de Suàbia

Els Ducs de Suàbia varen governar al sud-oest d'Alemanya. Suàbia era un dels cinc «ducats arrel» del regne medieval alemany, i els seus ducs estaven entre els magnats més poderosos d'Alemanya. La família més notable al govern de Suàbia va ser la dinastia Hohenstaufen que es va mantenir al poder, amb una breu interrupció, des de 1079 fins a 1268. Durant una part important d'aquest període, els Hohenstaufen eren també Emperadors del Sacre Imperi Romanogermànic. Amb la mort de Conradí, l'últim duc Hohenstaufen, el ducat com a tal es desintegrà, encara que el rei Rodolf I, de la dinastia Habsburg, intentà reactivar-lo per a la seva família al tombant del segle xiii.

## Ducs de Suàbia

* Burcard I (909 - 911)
* Erchanger (915 - 917)
* Burcard II (917 - 926)
* Herman I (926 - 949)
* Ludolf (950 - 954)
* Burcard III (954 - 973)
* Otó I (973 - 982)
* Conrad I (982 - 997)
* Herman II (997 - 1003)
* Herman III (1003 - 1012)

### Casa de Babenberg

* Ernest I (r. 1012 - 1015)
* Ernest II (r. 1015 - 1030)
* Herman IV (r. 1030 - 1038)

### Diverses cases

    Els següents ducs no tenen connexions sanguínies entre ells
* Enric I (r. 1038 - 1045) Rei d'Alemanya el 1039 i Emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 1046
* Otó II (r. 1045 - 1048) Comte Palatí del Rin
* Otó III de Suàbia (r. 1048 - 1057)
* Rodolf de Rheinfelden (r. 1057 - 1079)

### Dinastia Hohenstaufen

* Frederic I von Staufen (r. 1079 - 1105)
** Bertold de Rheinfelden pretendent 1070-1090
** Bertold II de Zähringen pretendent 1092-1098, duc de Zähringen des de 1000 a 1011
* Frederic II (r. 1105 - 1147)
* Frederic III (r. 1147 - 1152) Rei d'Alemanya 1152 i Emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 1155
* Frederic IV (r. 1152 - 1167)
* Frederic V (r. 1167 - 1170)
* Frederic VI (r. 1170 - 1191)
* Conrad II (r. 1191 - 1196)
* Felip (r. 1196 - 1208) Rei d'Alemanya el 1198

### Casa de Welf

* Otó IV (r. 1208 - 1212) Rei d'Alemanya 1208 i Emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 1209

### Restauració dels Hohenstaufen

* Frederic VII (r. 1212 - 1216) ''Rei d'Alemanya el 1212 i emperador del Sacre Imperi Romanogermànic el 1220
* Enric II (r. 1216 - 1235), Rei d'Alemanya el 1220
* Conrad III (r. 1235 - 1254) Rei d'Alemanya el 1237, va succeir al seu pare 1250
* Conrad V (Conradí) (r. 1254 - 1268)
# El Pedroso

El Pedroso és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. L'any 2005 tenia 2.291 habitants. La seva extensió superficial és de 314 km² i té una densitat de 7,3 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 50′ N, 5° 45′ O. Està situada a una altitud de 414 metres i a 69 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 2.403 | 2.422 | 2.406 | 2.380 | 2.379 | 2.348 | 2.308 | 2.300 | 2.291 |
# El Pedroso de la Armuña

El Pedroso de la Armuña és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Espino de la Orbada, a l'Est amb Cantalpino, al Sud amb Arabayona de Mógica i a l'Oest amb Pitiegua i La Orbada.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 363 | 332 | 302 | 278 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-08-07 a Wayback Machine.
# El Vilaró (Viver i Serrateix)

El Vilaró és una masia de Viver, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada al sud del tipus II segons la classificació de J. Danés. Té coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana principal. Consta de tres plantes amb les obertures disposades de manera simètrica. Tota la construcció és de pedra. Les obertures són d'arc rebaixat o llinda rectangular a excepció del balcó del pis superior, configurat per tres arcs de mig punt sostinguts per columnes de fust cilíndric.
Els murs són d'aparell irregular, tant pel que fa a les mides dels carreus com a la seva disposició, a excepció de les cantoneres, estructurades per carreus regulars de mides grans.

## Referències

* 1 2 «El Vilaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Edward Heath

Sir Edwart Heath KG MBE (Broadstairs, Anglaterra, 1916 - Salisbury, 2005) fou un polític anglès que arribà a ser Primer Ministre del Regne Unit entre 1970 i 1974.

## Biografia

Va néixer el 9 de juliol de 1916 a la ciutat de Broadstairs, població situada al comtat de Kent. D'orígens modests, va estudiar economia i ciències polítiques a la Universitat d'Oxford, d'on fou nomenat president de l'associació d'estudiants conservadors l'any 1937. El 1938 es va oposar activament a la política d'apaivagament vers l'Alemanya nazi propugnada pel primer ministre conservador Neville Chamberlain.
El 24 d'abril de 1992 fou nomenat Cavaller de la Lligacama per part de la reina Elisabet II del Regne Unit. Heath morí el 17 de juliol de 2005 a la ciutat de Salisbury, població situada al comtat de Wiltshire.

## Activitat política

L'any 1950 fou escollit membre del parlament pel Partit Conservador 1950. Nomenat Ministre de Treball en el govern del primer ministre Harold Macmillan, ocupà aquest càrrec des de l'any 1959 fins al 1960, data en la qual va entrar a prestar serveis al Ministeri d'Afers exteriors, on va ser cap de la delegació que va negociar l'entrada del Regne Unit a la Comunitat Econòmica Europea (CEE). L'any 1963 fou guardonat amb el Premi Internacional Carlemany, concedit per la ciutat d'Aquisgrà, en reconeixement dels seus esforços en favor de la unitat europea.
Després de la derrota conservadora en les eleccions de 1964 es va convertir en una de les principals figures de l'oposició, sent escollit líder de la mateixa l'any 1965, i obtenint la victòria en les eleccions de 1970 derrotant el Partit Laborista de Harold Wilson. Nomenat primer ministre per part de la reina Elisabet II del Regne Unit el 19 de juny del mateix any, va haver de plantar cara a la crisi del conflicte nord-irlandès i va seguir impulsant l'entrada del seu país a la Comunitat Econòmica Europea, que va tenir lloc finalment l'any 1973. La crisi econòmica de 1973 va comportar la impossibilitat de reactivar l'economia, el que va contribuir a un dels seus fracassos fonamentals en política interior.
Després del fracàs de les eleccions de 1974, que va perdre davant els laboristes de Harold Wilson, va ser substituït com a líder del seu partit per Margaret Thatcher el 1975.

## Referències

* ↑ «18 June 1970» (en anglès). Politics 97. BBC. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Vidal, Marc. «60 anys de construcció europea». Ara, 25-03-2017. [Consulta: 13 agost 2024].
* ↑ Naughton, Philippe «Thatcher leads tributes to Sir Edward Heath» (en anglès). The Times, 18-07-2005 [Consulta: 23 octubre 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) Informació d'Edward Heath a la pàgina web de Downing Street Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
* (anglès) Premi Internacional Carlemany