OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Roig (les Borges Blanques)

El Mas Roig és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'enclavament de Masroig, complex format per diversos edificis, el principal d'ells té un escut on hi ha la data de 1853. Consta de planta baixa, pis i golfes; les obertures, amb petits balcons, són coronades per frontons triangulars; la façana acaba amb una balustrada que ens amaga la teulada. Dins del recinte hi ha una capella dedicada a la Mare de Déu. Fou propietat de l'Escaladei.

## Referències

* ↑ «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Josep Antoni Guiter

Josep Antoni Guiter (Torrelles de la Salanca, 23 de febrer del 1761 — París, 29 de juny del 1829) fou un religiós i polític nord-català que participà en els debats de la Revolució Francesa.

## Biografia

Nasqué al Rosselló, per bé que procedia d'una cèlebre família de metges i cirurgians de Darnius, a l'Alt Empordà. Estudià a Perpinyà, al Collège royal, i posteriorment es doctorà en teologia, s'ordenà sacerdot abans del 1789 i rebé un benefici a la col·legiata de Sant Joan de Perpinyà. Arran de la Revolució francesa, prestà el jurament civil del clergat, cosa per la qual fou expulsat de l'estament eclesiàstic. El 28 de desembre del 1790 va ser elegit alcalde de Perpinyà, càrrec que ocupà des del 2 de gener de 1791 fins al 16 de setembre de 1792. Era professor a la Universitat de Perpinyà quan, el 3 de setembre del 1792, el departament elegí els 5 diputats i 2 suplents que l'havien de representar a la Convenció Nacional, i Guiter sortí elegit en primer lloc, amb 127 vots dels 153 emesos.
A la Convenció va tenir una actuació moderada i s'oposà a l'execució de Lluís XVI, cosa que li valgué ser detingut amb 74 girondins més el 8 de juny del 1793. Després de la caiguda de Robespierre, els 75 girondins van ser alliberats el 30 de juliol del 1794, cosa que Guiter aprofità per tornar al Rosselló a refer la seva delicada salut. Es van convocar noves eleccions per al 8 de setembre del 1795, i va sortir elegit diputat pels Pirineus Orientals al Consell dels Cinc-Cents. El 1799 aprovà el cop d'estat de Napoleó Bonaparte i ocupà càrrecs en la seva administració, com el de Comissari Imperial de Queviures al camp de Bruges (1805). Va ser novament elegit diputat el 15 de maig del 1815, durant el règim dels Cent dies.
Sobre l'execució de Lluís XVI, Guiter manifestà que considerava el regicidi com una forma equivocada de sacrifici humà per la llibertat i la igualtat.
El seu nebot Théodore Guiter, notari com el seu pare, va ser elegit diputat a l'Assemblea Constituent del 1848, i a l'Assemblea Nacional el 1871.

## Bibliografia

* Michel Cadet, « Guiter (Joseph, Antoine, Sébastien) », in Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011, vol. 1 Pouvoirs et société, t. 1 (A-L), Perpignan, Publications de l'olivier, 2011, 699 p. (ISBN 9782908866414)
* Vidal Histoire de la Révolution française dans les Pyrénées-Orientales
* Torreilles Histoire du clergé dans le département des Pyrénées-Orientales pendant la Révolution française

## Referències

* ↑ Michel Cadet, « Guiter (Joseph, Antoine, Sébastien) », in Nouveau Dictionnaire de biographies roussillonnaises 1789-2011, vol. 1 Pouvoirs et société, t. 1 (A-L), Perpignan, Publications de l'olivier, 2011, 699 p. (ISBN 9782908866414)
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 263. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ «Josep Antoni Guiter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* L'actuació dels diputats catalans a la Convenció Nacional Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
# Resolució 230 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 230 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 7 de desembre de 1966 després d'examinar l'aplicació de Barbados per a ser membre de les Nacions Unides, el Consell va recomanar a l'Assemblea general que Barbados fos admesa.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1976)
* Representant permanent de Barbados a les Nacions Unides

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org Arxivat 2012-04-29 a Wayback Machine.
# Ernst Alexanderson

Ernst Frederick Werner Alexanderson (25 de gener de 1878, Upsala, Suècia - 14 de maig de 1975, Schenectady, Nova York, Estats Units) va ser un enginyer elèctric i pioner de la televisió, de nacionalitat estatunidenca però d'origen suec.
Va emigrar als Estats Units el 1901 i va dedicar la majoria de les següents cinc dècades en el seu lloc de treball a General Electric; des de 1952 va treballar per a la Ràdio Corporation of America. Va crear un alternador d'alta freqüència que va ser capaç de produir ones radiofòniques contínues, revolucionant d'aquesta manera, la radiocomunicació.
El seu alternador perfeccionat el 1906, va millorar enormement la comunicació transoceànica i va establir sòlidament l'ús d'aparells sense fils en el transport marítim i la guerra. També va desenvolupar un complex sistema de control el 1916, usat per automatitzar els processos de manufactura més detallats i operar els canons antiaeris.
Se li va concedir la patent número 321 el 1955 pel receptor de televisió a color que va dissenyar per RCA.

## Referències

* ↑ "The March of Science", The New York Times Current History, Maig 1920, pàg. 266.
* ↑ «Ernst F. Alexanderson» (en anglès). Edison Tech Center. [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ «Ernst Alexanderson» (en anglès). Massachusetts Institute of Technology. [Consulta: 25 març 2023].
# José Luis Ceacero Inguanzo

José Luis Ceacero Inguanzo (1829-1901) va ser un militar naval espanyol, ambaixador i cònsol d'Espanya al Japó entre 1868 i 1872.

## Biografia
### Orígens

Nascut a Baeza (Andalusia) en una família benestant, fill de Luis Carlos Ceacero Reiger, un capità d'artilleria carlí, cavaller de Calatrava i vescomte de Santo Tomé i Santa Marta.

### Carrera militar

Destinat inicialment a la carrera eclesiàstica, ben aviat es va sentir atret per la navegació i va abandonar el seminari i va entrar a l'Escola de l'Armada de San Fernando.
Passades diverses experiències militars i polítiques, el 1856 va ser destinat a Manila (Filipines), com a instructor naval de l'Escola de Mariners. Al cap de poc d'arribar va rebre la visita d'una delegació japonesa que volia establir relacions diplomàtiques.

### Diplomàtic

Des d'aquell moment, Ceacero va visitar diverses vegades el Japó amb l'objectiu d'establir-s'hi. Va estar encarregat de donar suport a la delegació diplomàtica encapçalada per José Heriberto García de Quevedo, que comptà també amb el suport logístic dels Estats Units i lingüístic de França. Poc després es signà un tractat similar al d'altres països europeus, basat en el model de les primeres potències occidentals.
L'agost de 1868 va ser nomenat ministre d'Espanya al Japó, de fet ambaixador, denominació reservada només als diplomàtics establerts a grans capitals europees. Va ocupar el càrrec fins al gener de 1869. En agraïment als serveis prestats, entre 1869 i 1872 va ser designat cònsol d'Espanya al mateix país.

## Referències

* 1 2 3 4 Urdániz Escolano, Juan. «El país del Sol Naciente = El país del Sol. El particular japonismo de La ciudad sin noche de Ernesto Burgos y Manuel Tabuenca». A: Japón, España e Hispanoamérica: identidades y relaciones culturales (en castellà). Saragossa: Prensas de la Universidad de Zaragoza, 2019, p. 237-238. ISBN 978-84-17873-53-0.
* 1 2 Lacal Molina, María Alicia. «La unión del Sol Naciente y el Sol Tropical». A: Derecho y relaciones internacionales en Japón desde el Tratado de Amistad, Comercio y Navegación de 1868 (en castellà). Saragossa: Prensas de la Universidad de Zaragoza, 2019, p. 99. ISBN 978-84-17873-51-6.
# LaC TV

LaC TV és un canal de televisió regional privat amb seu a la ciutat de Vibo Valentia a la regió de Calàbria Itàlia. El canal de televisió "Rete Kalabria" comença transmissió per televisió en 1987. El seu primer líder va ser Franco Iannuzzi. El 20 octubre 2014 ella va prendre oficialment el seu nom actual de la C i 15 de novembre de 2014 se convertir en la primera cadena privada de Calàbria que va fer la seva emissió en alta definició (HD).

## Enllaços externs

* LaC TV - Lloc web oficial
# Athesans-Étroitefontaine

Athesans-Étroitefontaine és un municipi francès, situat al departament d'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 1999 tenia 564 habitants.
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1981

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1981 va tenir lloc en 1982 a Madrid. Va ser el trenta-cinquè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada trenta-quatre anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1981. A diferència de l'edició anterior, aquesta vegada sí que es van concedir els principals premis. A més, es va concedir un esment especial a Alfonso Eduardo i Alfonso Sánchez, responsables del programa de televisió Revista de cine. Els premis van estar molt repartits, si bé van destacar Bodas de sangre —que va guanyar les medalles a millor pel·lícula i fotografia— i El crack, amb els premis al millor guió i millor actor.

## Llistat de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Bodas de sangre | Pel·lícula |
| Millor director | Manuel Summers | Ángeles gordos |
| Millor actriu | Assumpta Serna | Vecinos |
| Millor actor | Alfredo Landa | El crack |
| Millor actriu de repartiment | Esperanza Roy | Tú estás loco Briones |
| Millor actor de repartiment | Agustín González | El poderoso influjo de la luna |
| Millor fotografia | Teo Escamilla | Labor de conjunt |
| Millor música | Alfonso Agulló Mancebo | Misterio en la isla de los monstruos |
| Millor guió | José Luis Garci | El crack |
| Millor pel·lícula estrangera | El hombre de hierro | Pel·lícula |
| Menció especial | Alfonso Eduardo Pérez Orozco Alfonso Sánchez | Revista de cine |

## Fonts

* «Premios del CEC a la producción española de 1981». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-10-09. [Consulta: 7 setembre 2018].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1981
* I Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya
* 26a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1981 a Internet Movie Database
# Joe Émerson Bizera

Joe Émerson Bizera Bastos (Artigas, 17 de maig de 1980) és un futbolista internacional uruguaià que juga actualment al Maccabi Petah Tikva FC d'Israel. Bizera va jugar també per al Club Atlético Peñarol de Montevideo i al Cagliari Calcio d'Itàlia.
El gener de 2008 va ser cedit al Maccabi Tel Aviv FC fins al final de la temporada. El mateix any va signar un contracte amb el club grec PAOK Salònica FC. Tot i que segons la premsa israeliana, Bizera volia tornar al Maccabi Tel Aviv FC, finalment va signar amb un altre club israelià, el Maccabi Petah Tikva FC.
Amb la selecció de futbol de l'Uruguai va participar en la Copa del Món de futbol de 2002, així com a la Copa Amèrica de futbol en dues oportunitats, 2001 i 2004.

## Referències

* ↑ «Cossu torna al Cagliari» (en italià). Cagliari Calcio, 29-01-2008 [Consulta: 17 setembre 2011].
* ↑ «Bizera al Paok Ceduto a titolo definitivo» (en italià). Cagliari Calcio, 22-08-2008 [Consulta: 17 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2007-08-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Richard Howe

L'Almirall de la Flota Richard Howe, 1r comte Howe, KG (8 de març de 1726 - 5 d'agost de 1799) fou un oficial naval britànic. Després de servir durant tota la Guerra de Successió Austríaca, es va guanyar una reputació pel seu paper en operacions amfíbies contra la costa francesa com a part de la política britànica de descendència naval durant la Guerra dels Set Anys. També va participar, com a capità naval, en la decisiva victòria naval britànica a la batalla de la badia de Quiberon, el novembre de 1759.
A Amèrica del Nord, Howe és més conegut pel seu servei durant la Guerra de la Independència dels Estats Units, on va actuar com a comandant naval i comissari de pau amb els rebels nord-americans; també va realitzar un reeixit relleu durant el Gran Setge de Gibraltar en les etapes posteriors de la Guerra.
Posteriorment, Howe va comandar la victoriosa flota britànica durant el Gloriós Primer de Juny el juny de 1794, durant les Guerres de la Revolució Francesa.

## Referències

* ↑ Anderson, Fred. Crucible of War: The Seven Years' War and the Fate of Empire in British North America, 1754–1766 (en anglès). Londres: Faber and Faber, 2001, p. 381-383. ISBN 978-0-571-20565-3.
# Juan Francisco Martínez Modesto

Juan Francisco Martínez Modesto, més conegut com a Nino (Vera, 10 de juny de 1980) és un exfutbolista professional andalús que jugava com a davanter.
En 14 temporades, va disputar un total de 571 partits i 194 gols en Segona Divisió principalment amb l'Elx CF. A La Liga, hi va jugar amb el Llevant UE, CD Tenerife, CA Osasuna i Elx CF.

## Trajectòria

Debutà amb 17 anys a l'Elx CF a 2aB la temporada 1998/99, deixant aquest club la temporada 2005/06 per fitxar pel Llevant UE. És el jugador que més gols ha marcat amb la samarreta de l'Elx. Amb el conjunt granota debutà a primera divisió, hi disputà 19 partits i hi anotà un gol.
Va jugar amb el Club Deportivo Tenerife, on arribà cedit per una temporada i acabà fitxant per tres. A les files de l'equip canari ha aconseguit guanyar el Trofeu Pitxitxi i el Trofeu Zarra com a màxim golejador de Segona Divisió a la temporada 2008/09, en la qual l'equip tinerfeny aconseguí l'ascens a primera divisió.
El juliol de 2013, durant la pretemporada de la 2013-14 va fer-se un trencament del lligament encreuat anterior (LCA) del genoll dret, segons l'informe mèdic facilitat després de les proves radiològiques realitzades per l'Osasuna.
El 3 de gener de 2021, a 40 anys, Nino va disputar el partit de lliga que l'Elx CF va guanyar a fora per 1–0 contra l'Athletic Club i va esdevenir així el primer jugador en arribar als 700 partits jugats entre les dues divisions del futbol professional espanyol.
Nino va anunciar la seva retirada del futbol professional el 9 de juny de 2021, el dia del seu 41è aniversari.

## Referències

* ↑ «REPORTAJE | Cien veces Nino» (en castellà). Elche CF, 06-03-2017.
* ↑ «Nino, lesionado de gravedad» (en castellà). Marca, 12-07-2013. [Consulta: 13 juliol 2013].
* ↑ Díaz Pomares, Adrián «Nino, primer jugador que alcanza los 700 partidos de Liga entre Primera y Segunda» (en castellà). Marca, 03-01-2021.
* ↑ Díaz, Adrián «Nino: "Me retiro de lo que más quiero, la ilusión se ha acabado"» (en castellà). Marca, 09-06-2021.

## Enllaços externs

* Fitxa oficial a l'Osasuna Arxivat 2016-08-13 a Wayback Machine. (castellà)
* Juan Francisco Martínez Modesto a BDFutbol
* Juan Francisco Martínez Modesto, Fitxa a Soccerway
# L'última estació

L'última estació (títol original en anglès, The Last Station) és un drama biogràfic de 2009 dirigit per Michael Hoffman i basat en l'últim any de la vida de Lleó Tolstoi. La pel·lícula aborda amb astúcia el problema dels drets d'autor que, en aquest cas, protegeixen les obres d'un dels millors escriptors de la literatura russa.
La pel·lícula va estar nominada als Oscars de 2010 per les superbes interpretacions de Christopher Plummer, en el rol de Tolstoi, i de Helen Mirren, com a muller seva, Sofia.

## Argument

Després de quasi cinquanta anys de matrimoni, la Comtessa Sofia, muller devota, musa i col·laboradora de Lev Tolstoi, descobreix de cop que el seu món es trastoca. El seu marit renuncia -en nom de la nova religió que ell mateix acaba de crear-, al seu títol nobiliari, a les seves propietats i, fins i tot, a la seva família en favor de la pobresa, el vegetarianisme i el celibat.
Sofia, a més, es consumeix d'indignació quan pressent que el lleial assessor de Tolstoi, Vladimir Chertkov, a qui ella menysprea, pot haver convençut el seu marit de fer un nou testament. El document donaria els drets de les seves obres al poble rus en comptes de donar-los a la seva pròpia família. Davant d'això, Sofia intentarà per totes les maneres possibles fer canviar d'opinió a Lev i mantenir en el llegat familiar el que ella considera que els correspon. Malauradament, el seu difícil comportament facilitarà encara més la tasca de Chertkov.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge |
| Christopher Plummer | Lleó Tolstoi |
| Helen Mirren | Sófia Tolstaia |
| James McAvoy | Valentin Bulgakov |
| Paul Giamatti | Vladimir Chertkov |
| Anne-Marie Duff | Sasha Tolstoi |

## Premis

Oscar
* Nominada per:
** Millor Actor Secundari, Christopher Plummer
** Millor Actriu, Helen Mirren
Globus d'Or
* Nominada per:
** Millor Actriu Dramàtica, Helen Mirren
** Millor Actor Secundari, Christopher Plummer
Festival de Cine de Roma
* Guanyadora per:
** Millor Actriu per Helen Mirren

## Referències

* ↑ Títol català a Eldoblatge
* ↑ Nominacions i premis, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)
* L'última estació a La Butaca Arxivat 2010-06-17 a Wayback Machine. (castellà)
# Menjamel dels Arfak

El menjamel dels Arfak (Melipotes gymnops) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).
Habita els boscos de les muntanyes Arfak i altres de l'oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Menjamel dels Arfak». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022 (català)
# Perot de Vilanova i Perves

Perot de Vilanova i Perves (Flix, Ribera d'Ebre, ~1530 - 1575) va ser un memorialista, doctor en lleis i diputat pel braç militar a les corts catalanes.
Va nàixer segurament a Flix als anys trenta del segle xvi, fill de Bartomeu de Vilanova i Susanna de Perves. Família de l'oligarquia barcelonina establerta a Flix a mitjans del segle xv que gaudia de la confiança dels consellers de Barcelona, senyors de la baronia de Flix i de la Palma, baronia adquirida per la ciutat de Barcelona el 1399 per tal de controlar el tràfic fluvial de l'Ebre.
Perot de Vilanova va començar els estudis de dret a la Universitat de Lleida el 1551, obtenint el grau de Batxiller el 1555, i el de doctor a la Universitat de Barcelona el 1562. Precisament l'any 1551 començarà un diari personal que es conserva a la Biblioteca de Catalunya, quinze folis escrits per les dues cares, que porten l'encapçalament de Memòries per a sempre (1551 -1571). (Les memòries de Perot de Vilanova ja van ser publicades l'any 1991, formant part del llibre Cavallers i ciutadans a la Catalunya del cinc-cents, editat per Curial Edicions Catalanes, i que estigué a cura d'Antoni Simón i Tarrés).
"Sie memoria com yo, Perot de Vilanova, he stodiat en Lleyda deu ho dotze anys, vuyt de lleys y cànones y lo restant de grammàtica y un any de llògica y fins ohí lleys..."
Diari on escriu des de temes personals, familiars o referents a les seves propietats, el molí i l'açut de Flix, el seu casament, la pesta de l'any 1564 fins a les notícies i les relacions entre Catalunya i la monarquia hispànica de l'època de Felip II, amb una visió personal com a diputat, representant del braç militar per la Vegueria de Tortosa, de les corts de 1563-64.
Més enllà dels seu diari personal acabat el 1571, que finalitza amb uns apunts del casament del seu germà Gaspar, tenim la referència de l'11 de juliol de l'any 1575, en que deixà el càrrec de diputat per ser frare de l'ordre de Cartoixa de Montalegre: "per mudament de estament de dit misser Pere de Vilanova, ara frare profes de orde de Cartoixa en lo monestir de Montalegre, es inseculat concordament mossèn Joan de Luís Sentis", càrrec de diputat per Tortosa que recuperarà la família dels Vilanova l'any 1595 en la persona del seu germà Gaspar de Vilanova i Perves.

## Referències

* ↑ Flix i la Catalunya del cinc-cents segons les Memòries de Perot de Vilanova. 1a. ed. [Flix (Tarragona)]: Ajuntament de Flix, 2006. ISBN 84-606-3970-3.
* ↑ Gómez, Salvador-J. Rovira «Els nobles de la Ribera d'Ebre(edat moderna)». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, 25, 2015, pàg. 157–180. ISSN: 2385-4308.
* ↑ Cavallers i ciutadans a la Catalunya del Cinc-cents. Barcelona: Curial, 1991. ISBN 84-7256-357-X.
* ↑ Gran enciclopèdia catalana. 15 [U - Zw]. 1. ed. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 1980. ISBN 84-85194-11-X.
* ↑ Els Llibres de l'ànima de la Diputació del General de Catalunya (1493-1714). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, Secció Històrico-Arqueològica, 2015-2015. ISBN 978-84-9965-255-9.
# River Song

River Song és un personatge fictici creat per Steven Moffat i interpretat principalment per Alex Kingston a la sèrie de ciència-ficció britànica Doctor Who. River Song fou presentada a la sèrie com una acompanyant futura i experimentada del protagonista de la sèrie, el Doctor, un extraterrestre de la raça dels Senyors del Temps que viatge a través del temps i l'espai amb el TARDIS. Com que River Song també és una viatgera del temps, les seves aventures amb el Doctor no segueix un ordre cronològic; la seva primera trobada (segons la perspectiva dels espectadors, que és la mateixa perspectiva que el Doctor), és la primera trobada per ell i la darrera per a ella. En aparicions posteriors, River és una acompanyant del Doctor (l'onzena encarnació interpretada per Matt Smith).

## Referències

* ↑ Zaino, Nick. «Alex Kingston on River Song, Being the Doctor's Equal, and Steven Moffat's Plans». TVSquad, 23-04-2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ Wilkes, Neil. «Video: Steven Moffat bonus cut». Digital Spy, 22-03-2010. [Consulta: 12 novembre 2011].
* ↑ Collis, Clark. «'Doctor Who': Alex Kingston talks playing the mysterious River Song and whether she'd ever pose naked with a Dalek». Entertainment Weekly, 21-04-2011. [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ Russell T Davies, Doctor Who Confidential, Series 4, Episode 9
* ↑ «Alex Kingston on Doctor Who — Radio Times, 31 May 2008». Radio Times, 31-05-2008. Arxivat de l'original el 13 September 2011. [Consulta: 7 December 2009].

## Enllaços externs

* River Song a TARDIS Data Core
* The BBC. «Doctor Who Series 5. River Song». Arxivat de l'original el 2010-07-23. [Consulta: 30 abril 2017]..
* The BBC. «Doctor Who= River Song». Arxivat de l'original el 2015-11-16. [Consulta: 30 abril 2017]..