OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Francisco Alaminos Chica

Antonio Alaminos Chica (Motril, Granada, 1960) és un doctor en ciencies polítiques i sociologia per la Universitat Complutense de Madrid. Va desenvolupar la seua carrera a l'Escola de Organitzación Industrial, l'Institut de Cooperació Iberoamericana i el Centre de Investigacions Sociològiques.
Abans de la transició democràtica, va ser convidat com a professor investigador en FLACSO-Xile, també va fer aquests treballs en nombroses Universitats i Centres d'Investigació Internacionals. En el 1991 es va incorporar a la Universitat d'Alacant i en el 2000 en la mateixa universitat formarà part de la primera càtedra de Sociologia Matemàtica que existí a Europa.
Des de la dècada del 2000 es troba especialitzat de manera empírica en estructures i processos socials i en l'avaluació de la qualitat universitària i d'investigació. És avaluador des de 1997 de la ANEP, ANECA i algunes altres agències tant internacionals com autonòmiques. A més ha sigut Director de l'Institut de Desenvolupament Social i Pau en la Universitat d'Alacant, i ha treballat al CIS, com a número dos de José Félix Tezanos.

## Referències

* 1 2 Gran enciclopedia de la Comunidad Valenciana, 2005. ISBN 84-87502-47-4.
* ↑ Méndez, Rafael. «"El CIS ahora aplica ciencia y transparencia, no magias, creencias y fetichismos"» (en castellà), 30-09-2018. [Consulta: 7 desembre 2022].
# Antonio Franco Estadella

Antonio Franco Estadella (Barcelona, 17 de gener de 1947 — Barcelona, 25 de setembre de 2021) fou un periodista català. Va ser director d'El Periódico de Catalunya en dues etapes.

## Biografia

Nascut a Barcelona, tot i que la seva família era lleidatana, els seus pares el van induir a estudiar Econòmiques, però no va arribar a acabar aquests estudis. El 1968 es llicencià en periodisme a l'Escola de Periodisme de l'Església i l'any 1969 fou director del setmanari El Maresme, nascut el 21 de novembre d'aquell any, que va ser tancat pel règim franquista. De 1969 a 1978 treballà, entre d'altres, al Diari de Barcelona (del que en fou sotsdirector el 1976) i a Destino (sota les ordres de Nèstor Luján), i col·laborà a les revistes satíriques Barrabás i El Papus. Durant el franquisme fou membre actiu del Grup Democràtic de Periodistes.
Fou el fundador i primer director d'El Periódico de Catalunya del 1978 fins al 1982 amb Antonio Asensio. El 1982 va dirigir la l'edició per a Catalunya del diari El País. El 1988 va tornar a la direcció d'El Periódico de Catalunya fins al 2006 quan un infart de miocardi el va obligar a apartar-se de la primera línia del diari. Fou assessor de la presidència del Grup Zeta.
Antonio Franco va ser professor de disseny de diaris a la Universitat Autònoma de Barcelona. El febrer de 2010 fou nomenat president de l'Associació d'Amics de la UAB. Era membre de l'Institut Internacional de Defensa de la Llibertat de Premsa, encarregat de defensar la llibertat d'expressió. Fou un dels redactors del codi deontològic del Col·legi de Periodistes de Catalunya. Contribuí a consolidar l'edició en català d'El Periódico de Catalunya, raó per la qual el 2006 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi.
L'octubre de 2012 signà, juntament amb un centenar de professionals, un manifest a favor del federalisme espanyol i en contra la independència de Catalunya. El 2015 va donar suport a la confluència d'esquerres Catalunya Sí que es Pot.

## Obres

* Deporte y sociedad (1973)

## Premis i distincions

* Premi Luca de Tena de Periodisme, 2000.
* Creu de Sant Jordi, 2006.
* Premi Antonio Asensio de Periodisme, 2007

## Referències

* ↑ Navarro, Núria. «Antonio Franco: «EL PERIÓDICO neix roig»». El Periódico de Catalunya, 27-10-2013.
* 1 2 Suma, Publicació per als socis d'Aliança, desembre de 2006, Antonio Franco: “He descobert que hi ha vida a les set de la tarda” Arxivat 2011-09-14 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 «Antonio Franco Estadella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Las revistas de la Periferia (la prensa local y local-nacional) a tebeosfera.com, pàg. 782
* ↑ Antonio Franco, nou president de l'Associació d'Amics de la UAB
* ↑ «Un centenar de professionals d'esquerres signen pel federalisme i contra la independència». Vilaweb.cat, 17-10-2012. [Consulta: 17 octubre 2012].
* ↑ «Catalunya Sí que es Pot s'erigeix en "alternativa" al "model d'Artur Mas"». Ara, 19-07-2015 [Consulta: 19 juliol 2015].
* ↑ «Antonio Franco, Fernán-Gómez y Daniel García, premios 'Abc'» (en castellà). Elpais.com, 12-04-2000. [Consulta: 21 juliol 2015].
# Avispado (toro)

Avispado (març de1 1980 - Pozoblanco, 26 de setembre de 1984) va ser un brau de 420 kg. de la ramaderia Sayalero y Bandrés, que va donar mort al torero Francisco Rivera Paquirri.
Va ser el quart brau de la tarda, el segon del lot de Paquirri. Després de ser rebut pel torero i posat a la sort de varas, Avispado es va arrancar agafant al torero amb la banya esquerra seccionant-li la femoral de la cama esquerra. Hores més tard Paquirri moria. José Cubero Sánchez Yiyo va ser qui va donar mort a Avispado.
El cap disecat d'Avispado, junt al de Mosquetero, lidiat en primer torn aquella mateixa tarda de Pozoblanco per Paquirri, es troba a Gelves (Sevilla) en poder de Juan Carlos Lora, col·leccionista taurí.

## Referències

* ↑ «Un 26 de setiembre, hace 20 años». [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ Cádiz, Diario de. «Avispado mata al torero Paquirri en la plaza de Pozoblanco» (en castellà), 11-09-2017. [Consulta: 13 abril 2022].
* ↑ «¿Dónde está la cabeza de «Avispado», el toro que mató a Paquirri?» (en castellà), 25-09-2014. [Consulta: 13 abril 2022].
# Avit (desambiguació)

«Avit» té aquests significats:
* Avit (Regne d'Edom), ciutat dels edomites segons el Gènesi
* Biografies:
** Àlcim Ecdidi Avit, escriptor i bisbe llatí del segle v
** Alfi Avit, poeta romà
** Gal·loni Avit, governador romà
** Juli Avit, governador romà d'Àsia, Mesopotàmia i Xipre
** Marc Mecili Avit, emperador romà d'Occident
# Archie League

Archie William League (Poplar Bluff, Missouri, 19 d'agost de 1907 - Annandale, Virgínia, 1 d'octubre de 1986) és considerat un dels primers controladors de trànsit aeri.
Archie League va ser un mecànic d'aviació que va exercir a la rodalia de Missouri i d'Illinois en una espècie de circ volant ("flying circus" en anglès) abans de començar a controlar el tràfic aeri de St. Louis convertint-se en el primer controlador de tràfic aeri dels Estats Units ja en l'any 1929. Archie va ser contractat en les instal·lacions aeronàutiques de St. Louis a Missouri (avui en dia conegudes com el Lambert-St. Louis International Airport). Abans de ser contractat en les instal·lacions de la torre de ràdio, en aquell moment, era un home que usava unes banderes amb què dirigia el tràfic visualment. Quan la torre de ràdio es va instal·lar a principis dels anys 1930, League es va convertir en el primer controlador aeri que utilitzava la ràdio. En aquella època va intentar aconseguir la llicenciatura en Enginyeria aeroespacial i es va unir als serveis federals el 1937. Va ser director dels serveis de la FAA fins que es va retirar el 1937. Durant prop de 36 anys de carrera va ajudar a desenvolupar els procediments de la "Federal Air Traffic Control". L'associació de controladors de tràfic professionals (NATCA) va crear els Archie League Medal of Safety Awards en honor seu.

## Referències

* ↑ Roz, Ellen. «Archie W. League». Spartan College of Aeronautics and Technology. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 29 juliol 2007].
* ↑ «History of Air Traffic Control». Air Traffic Controllers' Guild (India). Arxivat de l'original el 2021-02-09. [Consulta: 29 juliol 2007].
* 1 2 «1926-1935: Lucky Lindy and Archie League». The National Air Traffic Controllers Association (NATCA). Arxivat de l'original el 2018-09-29. [Consulta: 29 juliol 2007].
* ↑ Mola, Roger. «Aircraft Landing Technology». U. S. Centennial of Flight Commission. Arxivat de l'original el 2012-10-10. [Consulta: 24 juliol 2007].
* ↑ «Photo Album - Air Traffic Control: Air Traffic Control Begins». Federal Aviation Administration. [Consulta: 24 juliol 2007].
* ↑ «Archie League Medal of Safety Awards». The National Air Traffic Controllers Association (NATCA). [Consulta: 24 juliol 2007].
# Arkham Horror: The Card Game

Arkham Horror: The Card Game és un joc de cartes viu cooperatiu produït per Fantasy Flight Games. Està ambientat en l'univers del joc de rol La crida de Cthulhu de Chaosium, que es basa en els mites de Cthulhu d'H. P. Lovecraft i altres escriptors de terror còsmic. El títol fa referència a la ciutat fictícia d'Arkham situada a l'estat nord-americà de Massachusetts, a la regió de Nova Anglaterra, que s'esmenta en moltes històries dels mites. Està disponible en diversos idiomes, però no en català.

## Referències

* ↑ Manguel, Alberto; Guadalupi, Gianni. The Dictionary of Imaginary Places (en anglès). Houghton Mifflin Harcourt, 1999. ISBN 0151005419.
# Austrocactus

Austrocactus és un gènere de cactus pertanyent a la família Cactaceae natius de l'Argentina i Xile.

## Taxonomia

* Austrocactus bertinii
* Austrocactus coxii
* Austrocactus patagonicus
* Austrocactus philippii
* Austrocactus spiniflorus

## Referències

* ↑ «Tropicos | Name - Austrocactus Britton & Rose». [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «On-line Guide to the positive identification of Members of the Cactus Family». [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «Austrocactus — The Plant List». [Consulta: 17 abril 2024].
# Bajenovita

La bajenovita (en anglès, i com a terme aprovat per l'IMA: bazhenovite) és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor d'Alfred Gueórguievitx Bajénov, geoquímic i petròleg, i la seva esposa, Liudmila Fiódorovna Bajénova, química analítica.

## Característiques

La bajenovita és un sulfur de fórmula química Ca₈S₅(S₂O₃)(OH)₁₂·20H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic en cristalls en forma de fulla o placa, de fins a 5 mm, que mostren {110}, {011}, {101} i {111}, aplanats en {010}, allargats al llarg de [001]; també en agregats, de fins a 1 cm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bajenovita pertany a «02.FD - Sulfurs d'arsènic amb O, OH, H₂O» juntament amb els següents minerals: quermesita, viaeneïta, erdita, coyoteïta, haapalaïta, val·leriïta, yushkinita, tochilinita, wilhelmramsayita i vyalsovita.

## Formació i jaciments

La bajenovita es troba entre els productes fosos de residus cremats de mines de carbó. Va ser descoberta a la mina de carbó Korkinskii, a l'óblast de Txeliàbinsk (Rússia). També ha estat descrita a Alemanya, Bèlgica, França i el Regne Unit.

## Referències

* 1 2 «Bazhenovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Bazhenovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2021. [Consulta: 14 gener 2019].
# Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1908 - llançament de martell masculí

Els llançament de martell masculí va ser una de les sis proves de llançaments que es disputaren durant els Jocs Olímpics de Londres de 1908. La prova es va disputar el 14 de juliol de 1908 amb la participació de 19 atletes procedents de vuit nacions diferents.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| John Flanagan (USA) | Matt McGrath (USA) | Con Walsh (CAN) |

## Rècords

Aquests eren els rècords del món i olímpic que hi havia abans de la celebració dels Jocs Olímpics de 1908.
| Rècord del Món | 53,38 m (*) | John Flanagan | Torrington, CT (USA) | 20 de juny de 1908 |
| Rècord Olímpic | 51,23 m | John Flanagan | Saint Louis (USA) | 29 d'agost de 1904 |
(*) No oficial
John Flanagan va establir un nou rècord olímpic amb 51,92 metres.

## Resultats

| Posició | Nom | País | Distància |
| 1 | John Flanagan | Estats Units | 51.92 metres OR |
| 2 | Matt McGrath | Estats Units | 51.18 metres |
| 3 | Con Walsh | Canadà | 48.51 metres |
| 4 | Tom Nicolson | Regne Unit | 48.09 metres |
| 5 | Lee Talbott | Estats Units | 47.86 metres |
| 6 | Bill Horr | Estats Units | 46.94 metres |
| 7 | Simon Gillis | Estats Units | 45.59 metres |
| 8 | Eric Lemming | Suècia | 43.06 metres |
| 9 | Alan Fyffe | Regne Unit | 37.35 metres |
| 10-19 | Harald Agger | Dinamarca | desconegut |
| 10-19 | István Mudin | Hongria | desconegut |
| 10-19 | Henry Leeke | Regne Unit | desconegut |
| 10-19 | Robert Lindsay-Watson | Regne Unit | desconegut |
| 10-19 | Ernest May | Regne Unit | desconegut |
| 10-19 | John Murray | Regne Unit | desconegut |
| 10-19 | Robert Olsson | Suècia | desconegut |
| 10-19 | Benjamin Sherman | Estats Units | desconegut |
| 10-19 | Ludwig Uettwiller | Alemanya | desconegut |
| 10-19 | Julius Wagner | Suïssa | desconegut |

## Referències

* Cook, Theodore Andrea. The Fourth Olympiad, Being the Official Report. Londres: British Olympic Association, 1908.
* De Wael, Herman. «Athletics 1908». Herman's Full Olympians, 2001. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2006. [Consulta: 15 juliol 2006].
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2015. [Consulta: 15 juliol 2006].
# Badia

* Per a altres significats, vegeu «Badia (desambiguació)».
Una badia és una entrada de mar, oceà o llac envoltada per terra llevat d'una obertura, que sol ser més gran que no pas la penetració de terra endins, contraposant-se en certa manera als golfs. És a dir, una concavitat en la línia costanera formada pels moviments de la mar o d'un llac. Una badia és el concepte oposat d'un cap o una península. Una badia llarga o de gran superfície es considera un golf, mentre que una badia molt estreta és un fiord o ria (formació típica de Galícia). Una badia també es pot dir rada en català, quan permet arrecerar-hi vaixells. Una cala és una badia petita, normalment estreta, típica de la costa Mediterrània a diversos llocs, similar o igual a la calanca occitana. També hi ha el concepte de líman (estuari d'un riu que desemboca a la mar Negra o d'Azov, pràcticament tancat per un cordó de sorra).

## Badia en el dret de la mar

En el sentit de la Llei del Mar (vegeu Convenció de les Nacions Unides sobre el Dret del Mar, article 10), "vol dir "badia" a tota escotadura ben determinada, la penetració de la qual, terra endins, en relació a l'amplada de la seva boca, ja que conté aigües voltades i constitueix més que una simple inflexió de la costa. Tanmateix, l'escotadura no es considerarà una badia si la seva superfície no és igual o superior a la d'un semicercle que tingui per diàmetre la boca d'aquesta escotadura."

## Badies dels Països Catalans

* Badia de Palma a les Illes Balears
* Badia d'Alcúdia a les Illes Balears
* Badia de sa Ràpita a les Illes Balears
* Badia d'Altea al País Valencià
* Badia d'Alacant al País Valencià
* Badia de Sant Feliu a Catalunya

## Badies conegudes
### Àfrica

* Badia d'Alger a Algèria
* Badia de Tànger al Marroc
* Badia d'Agadir al Marroc
* Badia de la Taula a Sud-àfrica
* False Bay en Sud-àfrica

### Amèrica

* Badia de Cochinos a Cuba
* Badia de Hudson al Canadà
* Badia James al Canadà
* Badia dels Chaleurs al Canadà
* Badia de Fundy al Canadà
* Badia d'Ungava al Canadà
* Badia de Monterrey als Estats Units
* Badia de San Francisco als Estats Units
* Badia de Todos os Santos al Brasil
* Badia de Guanabara al Brasil
* Badia de Santa Marta a Colòmbia

### Àsia

* Badia de Halong al Vietnam
* Badia de Tòquio al Japó

### Europa

* Badia de Nàpols a Itàlia
* Badia de Lübeck a Alemanya
* Badia de Saint-Brieuc a França
* Badia de Douarnenez a França
* Badia d'Audierne a França
* Badia de Somme a França
* Badia del Mont Saint-Michel, a França
* Badia dels Àngels a França
* Lyme Bay al Regne Unit

### Oceania

* Gran Badia Australiana
* Botany Bay a Austràlia
* Badia de Port Phillip que es troba a Austràlia

## Referències

* ↑ «badia | enciclopedia.cat». [Consulta: 30 juliol 2022].
Viccionari
# Badia (desambiguació)

«Badia» té aquests significats:
* Badia, entrant a la línia de la costa
* Badia (nom), prenom femení àrab
* Toponímia:
** Badia del Vallès, municipi del Vallès Occidental
** Badia (Ladínia), municipi del Tirol del Sud, de majoria ladina
** Can Badia, diversos indrets
* Biografies:
** Alfred Badia i Gabarró (1912-1994), poeta i autor teatral
** Antoni Maria Badia i Margarit (1920), filòleg i lingüista
** Badia Hadj Nasser (1938), escriptora marroquina
** Badia Masabni (1889-1975), ballarina de dansa del ventre
** Conxita Badia i Millàs (1897-1975), soprano
** Domènec Badia i Leblich (1767-1818), viatger i escriptor
** Miquel Badia i Capell (1906-1936), polític i revolucionari assassinat per la FAI
** Josep Badia i Capell (1903-1936), polític català, germà de Miquel Badia i Capell
* Altres:
** Badía (microcotxe), microcotxe fet a Esplucs cap a 1952
Viccionari
# Basajaun

El basajaun (del basc basa: salvatge i jaun: home) és un personatge de la mitologia basca amb forma humana, el cos cobert de pèl i una cabellera molt llarga. Un dels seus peus té planta circular. Viu als boscos i cavernes. La seva dona és la Basandere.
Juntament amb Tartalo i els Gentils (o Jentil), forma part del grup de gegants de muntanya de la mitologia basca. És el geni protector dels ramats d'ovelles. Quan s'aproxima una tempesta o els llops, fa crits en la muntanya per tal que els pastors retirin el bestiar. Els ramats indiquen la seva presència fent sonar unànimement l'esquella.
Basajaun apareix de vegades en els relats com un geni terrorific de forces colossals, mentre que en d'altres apareix com el primer agricultor del qual els homes van aprendre a cultivar el blat. Als orígens, els Basajaun eren els posseïdors dels secrets de l'arquitectura i la vida sedentària, i fou el civilitzador Martin Txiki o Sant Martinic qui els arrabassà el secret per a divulgar-lo a la humanitat. Són generalment retratats com a personatges positius, que avisen amb xiulets quan s'apropa una tempesta i vigilen els ramats durant la nit perquè els pastors puguin dormir tranquils. A canvi, els Basajaun reben com a tribut un tros de pa que recullen mentre els pastors dormen.
Aquest ésser mitològic també existeix en la mitologia aragonesa de les valls de Tena, Ansó i Broto, on rep els noms de Basajarau, Bonjarau o Bosnerau.

## Referències

* ↑ (castellà) Mercedes Aguirre i Alicia Esteban, Cuentos de la mitología vasca
* ↑ José Miguel de Barandiaran Ayerbe «Cavernas y seres míticos». Auñamendi Eusko Entziklopedia [Consulta: 14 setembre 2013].
* ↑ Lezama Perier, Patxi Xabier. mitologia Basca. Xarxa de Lectura Pública d'Euskadi [Consulta: 8 juliol 2019]. Arxivat 31 de maig 2020 a Wayback Machine.
# Balbura

Balbura (en grec antic Βάλβουρα) era una ciutat de Lícia. Queden importants restes d'edificis romans i algunes esglésies cristianes. Els habitants de la regió s'anomenaven balbureus (Βαλβουρεύς), nom que apareix en diverses inscripcions trobades. Balbura formava part del districte de Cabàlia segons Plini el Vell, habitada pels Cabalis, mencionats per Heròdot, on també hi havia les ciutats de Bubon i Enoanda.
S'ha situat dalt d'un turó sobre una ampla plana a Katara, i es conserven importants ruïnes. S'han identificat dos teatres però pocs vestigis d'edificis públics. Es coneix un temple de Nèmesi i l'àgora, amb uns pòrtics dedicats a Septimi Sever i a Geta. També s'han trobat algunes tombes.
En l'actualitat es troba al districte d'Altınyayla, a la Província de Burdur, dins de l'actual Turquia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Balbura». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Stillwell, Richard (et al.). «Balbura». The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. [Consulta: 26 maig 2021].

## Enllaços externs

* Museu de Burdur -Full sobre Balbura (turc)
* Diccionari de Mitologia- Balbura Arxivat 2011-07-04 a Wayback Machine. (turc)
* Museu d'Arquitectura -Antic Teatre Anatoli Arxivat 2011-09-21 a Wayback Machine. (turc)
# Baronia de Peguera

La Baronia de Peguera fou una jurisdicció senyorial centrada al castell de Peguera i que comprenia el que actualment són els termes de Vallcebre, Fígols i Fumanya, a la comarca del Berguedà.

## Història

L'any 1390, el rei Joan I, que era a qui pertanyia el domini directe i alodial del terme del castell de Peguera, donada la seva necessitat d'obtenir recursos econòmics, vengué el referit domini, amb el de les parròquies de Vallcebre, Fígols, la Vedella i Cercs, a Ramon de Peguera i de Cervelló, castlà de Peguera. El conjunt dels referits terrenys passà a constituir la baronia de Peguera. El document de compra-venda és de data 12 de febrer de 1390 i fou redactat per Bernat de Jonquera, secretari del rei i notari públic.
L'any 1448 el fill d'aquest primer baró de Peguera, Ramon de Peguera i de Torrelles, donà la baronia al seu nebot Galceran (VII) de Pinós-Fenollet i de Mur, baró de Pinós, vescomte d'Illa i Canet.
La baronia passà més endavant al llinatge dels Castre-Pinós, els quals la vengueren, el 1494, a Francesc Galceran de Pinós, baró de Gironella, fill il·legítim de Galceran VII. El 1586 passà als Agulló.

## Notes

* ↑ Segons exposa Josep Fontana, Joan I "el Caçador" «es va voltar […] de gent incompetent i poc escrupulosa, que saquejaven els seus béns i explotaven el país, sense importar-los l'empobriment general». El rei passà a estar «obligat a empenyorar en condicions oneroses fins per al consum quotidià de la casa, on sovint faltava de tot». Fontana, Josep. La formació d'una identitat. Una història de Catalunya. pàg. 82. Vic: Eumo Editorial, 2014. ISBN 9788497665261.

## Referències

* ↑ Busquets Castellà, Josep «Discrepàncies entre Berga i el rei pel domini de Peguera» (PDF). L'Erol, revista cultural del Berguedà, 103, 2010, pàg. 39-41 [Consulta: 6 febrer 2015].
* 1 2 3 4 «Baronia de Peguera». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Barney Oldfield's Race for a Life

Barney Oldfield's Race for a Life és un curtmetratge mut del gènere slapstick dirigit per Mack Sennett i protagonitzat pel pioner de l'automobilisme Barney Oldfield, l'home més ràpid del seu temps, juntament amb Mabel Normand i el propi Sennett. Es considera una de les primeres pel·lícules en que la heroïna es lligada als rails de la via per tal que el tren li passi per sobre. Es va estrenar el 2 de juny de 1913.

## Argument

Mabel i Mack estan enamorats però hi ha un malvat que també està enamorat de Mabel. Quan aquest li reclama un petó només rep una plantofada i decideix venjar-se. Amb l'ajut de dos sequaços rapta Mabel i la lliga amb cadenes a la via del tren. Després es dirigeix a una estació on roba una màquina de tren. Un dels sequaços ha estat atonyinat perquè demanava més diners i, en revenja, avisa els policies i a Mack del que es disposa a fer. Mack aconsegueix l'ajut de Barney Oldfield, el famós pilot de carreres, i a tota velocitat es disposen a atrapar el tren i alliberar la noia. En el darrer instant ho aconsegueixen. El malvat, després de matar els cinc policies de la Keystone que el perseguien es suïcida escanyant-se a si mateix.

## Repartiment

* Mabel Normand (la noia)
* Mack Sennett (el noi)
* Ford Sterling (el malvat gelós)
* Hank Mann (còmplice del malvat)
* Barney Oldfield (ell mateix, corredor automobilístic)
* Al St. John (còmplice del malvat)
* Helen Holmes (noia parlant amb Oldfield a Picket Fence)
* Raymond Hatton
* William Hauber
* Els Keystone Cops

## Referències

* ↑ «"Barney Oldfield's Race for a Life" (1913)» (en anglès). Silent Hall of Fame. [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ McCaffrey, Donald W.; Jacobs, Christopher P. Guide to the Silent Years of American Cinema (en anglès). Greenwood Publishing Group, 1999, p. 30-31. ISBN 978-0-313-30345-6.
* ↑ McCarthy, Jay «Eyes on the pies: how Mabel Normand, Chaplin's mentor, changed cinema» (en anglès). The Guardian, 07-09-2018. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Data from manufacturer’s list of releases». The Moving Picture News VII, 21, 24-05-1913, pàg. 30.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube