OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atenció a la dependència a Catalunya

L'atenció a la dependència a Catalunya ha tingut un desenvolupament normatiu com les altres comunitats autònomes.

## Abans de la llei de dependència

La Llei 13/2006, de 27 de juliol, de prestacions socials de caràcter econòmic establia en l'article 23 prestacions per a atendre necessitats bàsiques de persones amb disminució de mínim un 65% o tindre una edat superior als 65 anys amb unes condicions d'incompatibilitat amb altres prestacions. També, altra llei que tocava l'atenció dels dependents d'alguna manera era la Llei 11/2001, de 13 de juliol, d'Acollida Familiar per a Persones Majors, ja que establia el "marc jurídic per a l'acolliment familiar de persones majors com a servei social" per a aconseguir el seu benestar social com a alternativa a l'internament en institucions geriàtriques. La Llei 22/2000, de 29 de desembre, d'Acollida de Persones Majors ja disposava que l'acolliment familiar podria donar-se per a ajudar a una persona major per raó de discapacitat.

## Després de la llei de dependència

El Decret 115/2007, de 22 de maig, regulà el procediment de reconeixement de la situació de dependència.

## Referències

* ↑ Martín Jiménez, Rodrigo. «Capítulo 4. Título competencial y encuadramiento del modelo de protección social de la dependencia». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 123-124. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 397. ISBN 978-84-8355-687-0.
# Sant Nasari (Erau)

Sant Nasari de Pesan (en francès Saint-Nazaire-de-Pézan) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Josep Triadó i Mayol

Josep Triadó i Mayol (Barcelona, 10 de febrer de 1870 - 2 d'abril de 1929) va ésser un dibuixant, exlibrista i pintor.

## Biografia

Va néixer al carrer de Cadis de Barcelona, fill de Josep Triadó i Constansó i de Mercè Mayol i Torner, ambdós naturals de Barcelona.
Durant els anys noranta del segle xix es dedicà a la pintura i feu obres de caràcter simbolista i paisatges lírics i boirosos. Més endavant, es caracteritzà per les seues pintures de tipus populars catalans i marines.
Va estudiar a Madrid i a l'Escola de la Llotja, on des de 1902 ensenyà dibuix.
Aprengué gravat amb Alexandre de Riquer, que l'introduí també en l'obra de William Morris, de qui va ser un gran seguidor. Interessat per tot el que es relaciona amb les arts del llibre, participà en les diverses etapes del seu procés: des de la concepció dels tipus d'impremta fins a la projecció de tapes luxoses, i des de la creació de colofons a l'embelliment de les pàgines amb vinyetes de la seua invenció.
Dibuixà també cartells, anuncis, marques comercials, menús, cartes, diplomes, etc., i excel·lí en l'ex-libris. Són també nombrosos i notables els projectes artístics que realitzà per a teixits, ceràmica, brodats, joieria, etc.
Fou director artístic de la Revista Gràfica, la Revista Ibérica de Exlibris, l'Institut Català de les Arts del Llibre i de l'Anuari de les Arts Decoratives. A la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer hi ha l'obra Sortint del cementiri de 1929.
Es va casar amb Isabel Nolla i Cantons (1877-1959). Van tenir diversos fills: Maria, Roser i Albert. Albert Triadó i Nolla (1910-1981) fou un conegut pintor.
* La mort - Museu Nacional d'Art de Catalunya
* Nu masculí - Museu Nacional d'Art de Catalunya

## Referències

* 1 2 Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1870, llibre 1r, foli 206, número de registre 821.
* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, 18-04-1929, pàg. 2.
* 1 2 3 Castillo, Montserrat. Grans il·lustradors catalans del llibre per a infants, 1905-1939. Biblioteca de Catalunya, 1 gener 1997, p. 31. ISBN 9788448903435 [Consulta: 12 novembre 2010].
* ↑ «Glossari d'artístes». A: El Modernisme. Vol 2. Barcelona: Ed. Olimpíada Cultural i Lundwerg, 1990. ISBN 84-87647-006.
* ↑ Tharrats, Joan Josep. Cent Anys de Pintura a Cadaqués. Barcelona: Parsifal Edicions, 2007, p. 230. ISBN 84-95554-27-5.
* ↑ Catàleg online a museusenlinia.gencat.cat

## Bibliografia

* Mas i Peinado, Ricard: Els artistes catalans i la publicitat (1888-1929). Parsifal Edicions, Barcelona, 2002. ISBN 84-95554-16-X, plana 41.
# Marchetto de Pàdua

Marchetto de Pàdua (Marchettus de Padua o Marchetto de Padova) (1274?; floruit 1305 - 1319), era un teòric de la música i compositor italià de finals de l'edat mitjana. Les seves innovacions a la notació de valors de temps van ser fonamentals per a la música de l'ars nova italià, el trecento, igual que el va ser el seu treball de definir els modes musicals i perfeccionar l'afinació. A més a més, va ser el primer teòric de música en parlar del cromatisme.

## Vida

El més probable és que naixés a Pàdua. Se'n sap molt poc sobre la seva vida, però hi ha registres que confirmen que va ser professor de música dels nens del cor a la catedral de Pàdua el 1305 i 1306. Va deixar Pàdua en 1308 per treballar en altres ciutats del Vèneto i la Romanya. Els seus dos tractats principals van ser escrits entre 1317 i 1319, poc abans que Philippe de Vitry creés el seu tractat Ars nova (c. 1322), que va donar nom a la música d'aquest període. Marchetto indica als propis tractats que van ser escrits per ell a Cesena i Verona. No hi ha cap més document fiable sobre la seva vida, encara que la seva fama era evidentment estesa i el seu treball va tenir gran influència més tard al segle xiv.

## Obra

Marchetto va publicar dos tractats principals: Lucidarium in arte musicae planae (probablement el 1317-1318) i Pomerium in arte musicae mensuratae (probablement el 1318). També va publicar una versió resumida del Pomerium amb el nom de Brevis compilatio, però es desconeix la data en laque ho va escriure.
La datació precisa dels seus treballs ha estat important per a la musicologia a causa de la controvèrsia sobre si Marchetto era sota la influència de les innovacions del ars nova francès, tal com havien estat escrites per Philippe de Vitry i Johannes de Muris a la dècada de 1320; o bé si la influència va seguir el camí invers. El treball de Marchetto segurament fos el primer en el temps, encara que ell coneixia perfectament la pràctica francesa que, com la major part d'innovacions musicals anteriors al segle xx, només passaven a ser discutides als documents anys després que les mencionades innovacions musicals es donessin en la pràctica. Tots els tractats excepte la versió condensada es troben en un marc fortament escolàstic i eren gairebé segurament col·leccions d'ensenyances orals.

### Com a compositor

Solament tres motets han estat atribuïts amb certesa a Marchetto, un d'ells perquè el seu nom apareix en forma d'acròstic en el text d'una de les veus (Ave regina celorum / Mater innocencie). Basat en un altre acròstic al mateix motet, sembla que va ser compost per dedicar-ho a la Capella dels Scrovegni també coneguda com la Capella de la Sorra, a Pàdua el 25 de març de 1305.

## Vegeu també

* Música medieval
* Música del Trecento

## Referències

* 1 2 Herlinger, Jan: «Marchetto da Padova» en Grove Music Online Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine. ed. L. Macy

## Enllaços externs

* «Pomerium in arte musicae mensuratae» — Marchetus de Padua (llatí)
* «Marchetus de Padua» — en La Trobe University.
# Logicisme

El logicisme en la filosofia de la matemàtica, és la doctrina que sosté que la matemàtica és, en algun sentit, reductible a la lògica.
De vegades s'argumenta que els teoremes d'incompletesa de Gödel soscaven el propòsit del projecte.
El logicisme va ser clau en el desenvolupament de la filosofia analítica al segle xx. La doctrina logicista va tenir el seu primer antecedent en Gottfried Leibniz No obstant això, el primer intent seriós i detallat de reduir la matemàtica a la lògica va haver d'esperar fins al segle xix, quan Richard Dedekind i Giuseppe Peano van articular els principis bàsics de la matemàtica, i Gottlob Frege va desenvolupar el primer sistema de lògica de predicats. Gottlob Frege va dedicar gran part de la seva carrera al projecte logicista. Les seves dues obres principals sobre això es van titular Conceptografía (1879) i Els fonaments de l'aritmètica (1884). No obstant això, a principis del segle xx, Bertrand Russell va descobrir una inconsistència greu en els principis dels quals Frege havia partit, avui coneguda com la paradoxa de Russell. Això va desanimar Frege, qui va acabar abandonant el projecte.
Entre 1910 i 1913, Bertrand Russell i Alfred North Whitehead varen publicar els Principia Mathematica, un intent monumental de reparar els problemes en el sistema de Frege i completar el projecte logicista. Però el sistema de Principia Mathematica va tenir els seus propis problemes. En particular, dos dels seus axiomes van ser molt qüestionats: d'una banda l'axioma d'infinitud, que afirma que hi ha un nombre infinit d'objectes, va ser criticat per semblar més una proposició empírica que una veritat lògica; d'altra banda, l'axioma de reductibilitat, que resol algunes dificultats tècniques del sistema, ha estat criticat per ser massa ad hoc com per estar filosòficament justificat.

## Referències

* ↑ «Logicisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tres volums, més de 2.500 pàgines.

## Enllaços externs

* Logicisme
# Dimitar Penev

Dimitar Penev (búlgar: Димитър Пенев) (Mirovyane, 12 de juliol de 1945) és un exfutbolista búlgar de la dècada de 1960 i entrenador.
Fou 90 cops internacional amb la selecció búlgara amb la qual participà en tres mundials com a jugador i en un com a entrenador.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Lokomotiv Sofia i CSKA Sofia.
Dimităr Penev és oncle del jugador Lyuboslav Penev.

## Referències

* ↑ Dimitar Penev – International Appearances. Rsssf.com (22 gener 2009). Consultat el 2016-07-21.
* ↑ FIFA Tournaments – Players & Coaches – Dimitar PENEV Arxivat 2014-04-11 a Wayback Machine.. Fifa.com (1 juliol 2016). Consultat el 2016-07-21.
* ↑ Dimitar Penev a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ за главен мениджър. cska.sportal.bg (6 març 2009)
# Atenció a la dependència a Castella - la Manxa

L'atenció a la dependència a Castella - la Manxa ha tingut un desenvolupament normatiu com les altres comunitats autònomes.

## Abans de la llei de dependència

La Llei 3/1986, de 16 d'abril de Serveis Socials establí prestacions assistencials mitjançant residències permanents per a ancians amb limitacions per a les activitats de la vida diària on es feien activitats de recuperació i es propiciava el contacte social i familiar.

## Després de la llei de dependència

La Resolució de 24 d'abril de 2007 establí els models de sol·licitud de reconeixement de la situació de dependència. El Decret 307/2007, de 18 de desembre, regulà el procediment de reconeixement de la situació de dependència i establia com a sanció als infractors la pèrdua de prestacions i subvencions.

## Referències

* ↑ Martín Jiménez, Rodrigo. «Capítulo 4. Título competencial y encuadramiento del modelo de protección social de la dependencia». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 122. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 397. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Sánchez Trigueros, Carmen; González Díaz, Francisco Antonio. «Capítulo 14. Infracciones y sanciones». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 434-435. ISBN 978-84-8355-687-0.
# Sant Vicenç de Castell de l'Areny

Sant Vicenç de Castell de l'Areny és una església del municipi de Castell de l'Areny (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La trobem documentada al s. XIV.

## Descripció

S'hi accedeix des de la carretera de Borredà a Vilada, tocant a l'últim municipi.
Està ubicat al centre del petit nucli urbà de l'antiga parròquia. És una construcció de planta rectangular, coberta a doble vessant amb teula àrab. A un dels costats hi ha una torre de planta quadrangular coberta a quatre aigües. Hi ha una sèrie d'obertures de petites dimensions, distribuïdes de forma aleatòria. Encara conserva l'esquema romànic però actualment l'absis ha desaparegut. L'entrada és a un lateral i la porta amb aplics de ferro forjat del segle xi o XII. El parament és de pedra irregular disposada en filades.
El portal d'entrada és de dues fulles o batents que s'obre cap a l'interior de l'església i que tanca el portal de mig punt. Els aplics de ferro de la porta són de caràcter senzill i representen un dels exemples més primitius de portes de ferramenta romànica de tot el Berguedà.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Vicenç de Castell de l'Areny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Joffre Lleal

Joffre Lleal Ronda (Badalona, 3 d'agost de 1971) és un jugador de bàsquet professional ja retirat que ha desenvolupat la carrera esportiva en diferents equips d'Espanya i Portugal. Amb 1.91 m. jugava a la posició d'escorta.

## Carrera esportiva

Es va formar en les categories inferiors del Sant Josep de Badalona, equip que anys més tard es va vincular al Joventut. La seva primera experiència com a professional la va gaudir a les files del Montehuelva, a la temporada 1991/92.
Una temporada després va tornar a fitxar pel Sant Josep, sent un dels jugadors vinculats al primer equip del Joventut, disputant un partit a la Lliga Europea (segona ronda prèvia a la fase de grups contra ASK Broceni) que l'equip badaloní va acabant conquistant la temporada 1993-94. Aquella temporada va ser el màxim anotador del Sant Josep de Badalona (16,5 ppp) que va disputar la Primera Divisó i va jugar els play-off d'ascens a ACB, essent eliminat a segona ronda pel Salamanda. La seva progressió com a jugador el va portar a formar part de la plantilla sènior del 7Up Joventut de la temporada 1994/95. El gener de 1995, i sense haver arribat a debutar a ACB, és tallat per l'equip verd i negre i immediatament fitxa pel CB Múrcia, equip amb el qual finalment debuta a la lliga ACB.
La temporada 1995/96 acaba jugant a les files del conjunt de lliga EBA Vinya Costeira Verín, el que li porta un any més tard a fitxar pel U. Oliveirense de la màxima categoria del bàsquet portuguès a la recerca de més qualitat competitiva. A Portugal disputa un total de 5 temporades consecutives convertint-se en un dels millors jugadors i màxims anotadors de la lliga com ho demostra el fet que va participar en 5 All Star consecutius d'aquesta lliga. A més va conquerir el títol de lliga de la temporada 1999/00 quan pertanyia al UD Ovarense.
En la temporada 2001/02 torna a Espanya per fitxar pel Càceres C.B. de la lliga ACB en el qual roman fins al final de la temporada 2002/03. El curs següent torna a Portugal per jugar a les files del UD Ovarenese novament, i la seva destacada actuació li torna a portar a participar en l'All Star per 6a vegada
La temporada 2004/05 la inicia en les files de l'UB Sabadell de la LEB2, encara que la seva bona campanya fa que acabi la campanya jugant al Cantàbria Lobos de la LEB. A la temporada 2005/06 fitxa pel WTC Cornellà de la LEB2, vinculat al FC Barcelona, on roman fins que a la 2007/08 marxa a jugar al CB Prat, equip vinculat del Joventut de Badalona.

## Referències

* ↑ «Joffre Lleal» (en anglès). FIBA Europe. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «CB Prat Joventut se refuerza con Jofre Lleal» (en castellà). Solobasket, 22-09-2007 [Consulta: 3 maig 2018].

## Enllaços externs

* Joffre Lleal jugador a l'ACB
# Marchiennes

Marchiennes és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 4.690 habitants. Limita al nord amb nord amb Beuvry-la-Forêt, al nord-est amb Tilloy-lez-Marchiennes, a l'est amb Warlaing, al sud-est amb Wandignies-Hamage, al sud amb Rieulay, al sud-oest amb Vred i Pecquencourt, a l'oest amb Flines-lez-Raches i al nord-oest amb Bouvignies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.417 | 3.375 | 3.267 | 3.564 | 4.164 | 4.641 | 4.690 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983-1989 | Moise Dufour | PCF |
| 1989-1995 | Jean-Pierre Lemaire | PS |
| 1995-2006 | Serge Gaillot | RPR |
| 2006- | Claude Merly | PCF |
# Munitibar-Arbatzegi-Gerrikaitz

Munitibar-Arbatzegi-Gerrikaitz és un municipi de la província de Biscaia, País Basc, pertanyent a la comarca de Lea-Artibai. El municipi es va formar en 1883 per la fusió de l'anteiglesia d'Arbatzegi i de la vila de Gerrikaitz. Ambdues localitats estaven molt properes, ja que solament els separava un pont sobre el riu Lea. Al conjunt urbà format per Arbatzegi i Gerrikaitz se'l coneix també com a Munitibar. Si bé aquest nom no apareixia en la denominació tradicional del municipi en castellà, quan es va traduir el nom oficial del municipi a l'eusquera en va ser inclòs com a part.
# Dríops

Els dríops (grec antic: Δρύοπες, llatí: Dryopes) eren una de les tribus més antigues de Grècia. Es diu que vivien a la regió del mont Eta i valls adjacents, en un districte que prenia el seu nom: Driòpida. El seu territori es va estendre cap al nord, fins al riu Esperqueu, segons Heròdot. Aquesta regió encara s'anomenava així en temps d'Estrabó, que diu que estaven organitzats en una tetràpolis, és a dir en un districte amb quatre ciutats. El seu heroi epònim és Dríops, fill d'Esperqueu.
La tradició deia que Hèracles, amb l'ajuda dels melieus, va expulsar els dríops del seu país i el va donar als doris. Els dríops es van establir a Hermíona i a Àsine, a l'Argòlida, a Carist, a l'illa d'Eubea, i a la de Citnos, llocs on es troben els dríops en temps històrics, segons Heròdot, Estrabó, Aristòtil, Diodor de Sicília i Pausànias.
Dicearc de Messana anomena Driòpia la comarca del voltant d'Ambràcia, cosa que fa pensar que els dríops es van estendre també pel golf d'Ambràcia fins al mont Eta i el riu Esperqueu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Dryopes». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 gener 2021].
# Museu Arqueològic d'Egina

El Museu Arqueològic d'Egina és un museu que es troba a l'illa grega d'Egina.

## Història del museu

El fundà al 1828 Ioannis Kapodistrias, el primer governador de la Grècia moderna independent. Les col·leccions s'allotjaren primer en un orfenat però molts dels objectes es dugueren a Atenes al 1837. Després, la col·lecció s'albergà en diversos edificis fins que al 1980 es va construir l'edifici actual, situat al jaciment arqueològic de Kolona. Està previst un proper trasllat al primitiu orfenat on era en origen.

## Col·leccions

El museu conté una col·lecció de períodes compresos entre la prehistòria i l'època romana i en destaquen els trobats a Kolona. Es divideix en tres sales. Una n'exposa ceràmica del període prehistòric —que inclou moltes troballes de l'hel·làdic mitjà i del període micènic— i les altres dues exposen objectes d'èpoques històriques. D'aquests en destaquen una sèrie d'escultures dels s. VII-V a, que es trobaven als temples d'Apol·lo i d'Afea, que inclouen esfinxs i relleus. També és molt important una inscripció referent al temple d'Afea.
A l'atri hi ha una col·lecció de làpides d'època romana amb relleus.

## Galeria d'imatges

* Ceràmica micènica
* Esfinx d'època clàssica que es trobava al temple d'Apol·lo
* Figura d'Hèracles reconstruïda que es trobava al frontó del temple d'Afea
* Peces de ceràmica del segle vii aC

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic d'Egina en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història Arxivat 2020-10-06 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic d'Egina en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció Arxivat 2020-07-02 a Wayback Machine. (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic d'Egina en la pàgina http://www.athensattica.gr Arxivat 2017-07-22 a Wayback Machine. (en grec).
# Joffre David Guerrón

Joffre David Guerrón Méndez (nascut a Ambuqui) és un futbolista equatorià, actualment sense contracte. El seu últim equip va ser el Barcelona Sporting Club.

## Referències

* ↑ «Joffre Guerrón - Perfil del jugador» (en castellà). [Consulta: 15 gener 2022].
# Marchin

Marchin (en való Mårcin) és un municipi belga de la província de Lieja a la regió valona. Està vorejada pel riu Hoyoux, que conflueix amb el Mosa a Huy. Comprèn les seccions de Marchin i Vyle-et-Tharoul.

## Galeria d'imatges

* Església St Hubert de Belle-Maison
* Ajuntament
* Campanar de l'església de Grand-Marchin
* L'església de Notre-Dame de Grand-Marchin

## Agermanaments

* Senones
* Vico del Gargano (Pulla)
* Vernio (Toscana)

## Referències

* ↑ «Marchin» (en anglès britànic). [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Huy» (en anglès britànic). [Consulta: 3 octubre 2023].
# Nia Vardalos

Antonia Eugenia Vardalos, més coneguda com a Nia Vardalos (24 de setembre de 1962, Winnipeg, Canadà) és una actriu i guionista canadenca d'origen grec. Fou nominada a un Globus d'Or el 2002 com a millor actriu de comèdia o musical per My Big Fat Greek Wedding, i fou nominada a l'Òscar al millor guió original per aquesta mateixa pel·lícula.
És filla de pares d'origen grec, la Doreen, mestressa de casa i comtable, i en Constantine 'Gus' Vardalos, treballador de la terra. Va anar a l'Escola Shaftesbury i després a la Universitat de Ryerson. Va casar-se amb l'actor Ian Gómez, que va fer-se cristià ortodox grec abans de casar-se amb ella. Varen acabar adoptant una filla.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1996 | No Experience Necessary | Sheila | |
| 1997 | Men Seeking Women | Iris | |
| 1999 | Meet Prince Charming | Jennifer | |
| 2002 | My Big Fat Greek Wedding | Toula Portokalos | Nominada a un Globus d'Or a la millor actriu musical o còmica i a un Oscar al millor guió original |
| 2004 | Connie i Carla (Connie and Carla) | Connie | també com a guionista |
| 2009 | La meva vida en ruïnes | Georgia | |
| 2009 | I Hate Valentine's Day | Genevieve | com a guionista i directora |
| 2011 | Larry Crowne | Map Genie (veu) | també com a guionista |
| 2012 | Talk of the Town | | |
| 2012 | For a Good Time, Call... | Rachel Rodman | |
| 2013 | Wilderness of Monkeys, AA Wilderness of Monkeys | | |

## Referències

* ↑ «Nia Vardalos To Reunite With John Corbett In Another Romantic Comedy | AHN | August 9, 2008». Arxivat de l'original el de juliol 4, 2008. [Consulta: de juliol 3, 2012].