OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anders Trentemøller

Anders Trentemøller és un disc jockey i compositor de música electrònica danès, de la ciutat de Copenhaguen. Va debutar juntament amb DJ TOM (DJ Tom Von Rosen). El seu Essential Mix va ser votat Essential Mix of the Year en 2006 per part dels oïdors de la BBC Radio 1.

## Discografia

* “The Singles Collection” (2005)
* “The Last Resort” (2006)
* “The Trentemøller Chronicles” (2007)
* “Live in Concert EP - Roskilde Festival 2007” (2008)
* “Into the Great Wide Yonder” (2010)

## Referències

* ↑ "Essential Mix Of The Year Trentemoller"

## Enllaços externs

* Anders Trentemøller - Lloc web oficial
* Botiga en línia oficial de Trentemøller Arxivat 2008-09-14 a Wayback Machine. (anglès)
# Andersen

«Andersen» té aquests significats:
* El fabulós Andersen, pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Vidor i estrenada el 1953.
* (2476) Andersen, asteroide descobert per l'astrònom N. Txernikh des de l'observatori de Naütxni.
* Biografies:
** David Emil Andersen (n. 1980), jugador de bàsquet australià amb passaport danès.
** Erik Andersen (1904–1938), jugador d'escacs danès.
** Hans Christian Andersen (1805-1875), escriptor danès conegut pels seus contes infantils.
** Hjalmar Andersen (1923-2013), patinador de velocitat sobre gel noruec.
** Joachim Andersen (1847-1909), flautista i compositor danès.
** Kim Andersen (n. 1958), ciclista danès, professional entre 1980 i 1992.
** Niklas Andersen (n. 1988), futbolista alemany.
** Søren Andersen (n. 1970), davanter de futbol danès.
# Anders Skaarseth

Anders Skaarseth (Lillehammer, Oppland, 7 de maig de 1995) és un ciclista noruec, professional des del 2017 i actualment a l'equip Joker Icopal.

## Palmarès

* 2017
** Campió de Noruega en ruta sub-23
* 2019
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Alta Àustria

## Referències

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats.com
# Amador Dalmau i Colom

Amador Dalmau i Colom fou un comerciant català que finançà part de l'Exèrcit de Catalunya en la fase final de la Guerra de Successió espanyola, avançant enormes quantitats de diners i aixecant a costa seva el juliol de 1713 el Regiment de cavalleria La Fe, del qual seria coronel el seu fill Sebastià de Dalmau i Oller i els 200 artillers que componien l'Artilleria de Catalunya, així com l'expedició del Braç Militar i dos vaixells per la marina de Catalunya el setembre.

## Referències

* ↑ Bruguera, Mateo. Historia del memorable sitio y bloqueo de Barcelona y heroica defensa de los fueros y privilegios de Cataluña en 1713 y 1714 (en castellà). L. Fiol y Gros, 1871, p. 725.
* ↑ Sanpere i Miquel, Salvador. Fin de la Nación Catalana. Base, 2001 (1905), p. 230-231. ISBN 84-85031-12-1.
* ↑ Bruguera, Mateo. Historia del memorable sitio y bloqueo de Barcelona y heroica defensa de los fueros y privilegios de Cataluña en 1713 y 1714 (en castellà). L. Fiol y Gros, 1871, p. 336.
# Andreu Bacallar

Andreu Bacallar (Càller, 1542/? - Sàsser, 1612) va ser bisbe de l'Alguer, entre 1578 i 1604, i bisbe de Sàsser, entre 1604 i 1612. Bacallar es va llicenciar en teologia i després, es va doctorar en Sacra Teologia a Roma.
El 1576 va ser nomenat canceller apostòlic reial, càrrec de nominació reial, que consistia en la mediació de conflictes entre el tribunal reial i l'eclesiàstic. El 1577, Andreu Bacallar va ocupar el càrrec de jutge d'apel·lacions i greuges designat per la Santa Seu. Aquests càrrecs els ocuparia fins que el 1578 va ser designat bisbe de l'Alguer, després de la mort de l'antic vacant, Antíoc Nin, i de la renúncia de Miquel Tomàs de Taixequet a ocupar el càrrec de la seu. Va ser un home amb coneixements profunds en cultura humanista i en llengües com la llatina, grega, hebrea o caldea.
Entre les seves obres destaquen la versió traduïda per ell, del grec al llatí, dels quatre llibres de De fide ortodoxa de Joan Damascè, com també algunes obres menors del mateix autor, juntament amb anotacions amb observacions sobre les versions que s'utilitzaven en aquell moment d'aquelles obres.
Ocuparia el càrrec de bisbe de l'Alguer durant 26 anys, fins que va ser ascendit a l'arxiepiscopal de Sàsser quan ja tenia seixanta anys. El 25 de novembre de 1604 va prendre possessió del càrrec en l'arxidiòcesi. Va ser el 23 de novembre de 1612 quan va finar quan tenia setanta anys.

## Referències

* ↑ Antoni Nughes 1991: pp.83-84
* 1 2 Antoni Nughes 1991: p. 86
* ↑ Antoni Nughes 1991: p. 87
* 1 2 Antoni Nughes 1991: p.99
* 1 2 «Andreu Bacallar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Antoni Nughes 1991: pp.100-101
* ↑ Antoni Nughes 1991: p.107

## Bibliografia

* Nughes, Antoni. El sínode del bisbe baccallar: l'Alguer, església i societat al segle xvi. Institut d'Estudis Catalans, 1991, p. 381. ISBN 8472831817.
# Alfons II d'Este

Alfons II d'Este, també conegut amb el nom d'Alfons II de Mòdena o Alfons II de Ferrara, (Ferrara, Ducat de Ferrara 1533 - íd. 1597) fou un membre de la Casa d'Este que va esdevenir Duc de Ferrara i de Mòdena entre 1559 i 1597.

## Orígens familiars

Va néixer el 22 de novembre de 1533 a la ciutat de Ferrara, capital del ducat del mateix nom, sent fill del duc Hèrcules II d'Este i Renata de França. Fou net per línia paterna d'Alfons I d'Este i de Lucrècia Borja, i per línia materna de Lluís XII de França i Anna de Bretanya. Fou germà, així mateix, d'Anna d'Este, casada amb Francesc de Guisa.

## Ascens al poder

De jove lluità al costat d'Enric II de França contra la Dinastia Habsburg. En morir el seu pare, fet ocorregut l'octubre de 1559, fou nomenat duc de Mòdena i Ferrara, sent obligat pel papa Pius IV poc després a expulsar de les seves possessions la seva pròpia mare, Renata de França, la qual s'havia convertit al calvinisme.
El 1583 es va aliar amb l'emperador Maximilià II del Sacre Imperi Romanogermànic en la seva lluita contra els turcs a Hongria.

## Núpcies i descendents

Es casà el 3 de juliol de 1558 a la ciutat de Ferrara amb Lucrècia de Mèdici, filla de Cosme I de Mèdici i Elionor Álvarez de Toledo. D'aquesta unió no tingueren fills.
Es casà, en segones núpcies, el 5 de desembre de 1565 a Ferrara amb l'arxiduquessa Bàrbara d'Àustria, filla de l'emperador Ferran I del Sacre Imperi Romanogermànic i Anna d'Hongria. D'aquesta unió no tingueren fills.
En terceres núpcies es casà el 24 de febrer de 1597 novament a la ciutat de Ferrara amb Margarida Gonzaga, filla del duc Guillem I de Màntua i Elionor d'Àustria. D'aquesta unió no tingueren fills.
A la seva mort, ocorreguda el 27 d'octubre de 1597 a Ferrara, sense descendents directes, fou nomenat successor el seu cosí Cèsar I d'Este. Aquest nomenament fou ben vist pel Sacre Imperi Romanogermànic però no pels Estats Pontificis, ja que Cèsar I era fill d'Alfons d'Este, fill natural d'Alfons I d'Este. El papa Climent VIII aprofitant la debilitat de Cèsar I en prendre el poder s'apropià del Ducat de Ferrara, el qual passà a formar part dels Estats Pontificis i deixà d'estar en mans de la Casa d'Este.
# Andrew Currie (director)

Andrew Currie és un director de cinema i guionista canadenc.
Nascut a Anglaterra, Currie va créixer a Victòria (Colúmbia Britànica) i va estudiar arts abans de dedicar els seus interessos al cinema. El 1997, Currie es va traslladar a Toronto, Ontario per estudiar al Canadian Film Centre.

## Carrera

El 2001, Currie va dirigir el seu primer llargmetratge, Mile Zero.
El 2006, Currie va gestionar la seva primera pel·lícula de pressupost més gran, Fido, que es va rodar per "al voltant de 9 milions de dòlars". La pel·lícula, influenciada per "la mitologia del zombisme de Romero" i Passejant amb un zombie de Jacques Tourneur, va comptar amb les actuacions de Carrie-Anne Moss, Billy Connolly i Dylan Baker.

## Premis

Mile Zero va aparèixer en nombrosos festivals de cinema i va guanyar un "WorldFest Platinum Award" a Houston, Texas, un "Premi CityTV a la millor primera llarga" a Victoria (Colúmbia Britànica), i un "Premi al millor llargmetratge" al Festival Internacional de Cinema de Moondance a Boulder (Colorado).
El 1997, Currie va guanyar el premi "Millor director canadenc occidental nou" al Festival Internacional de Cinema de Vancouver pel seu curtmetratge Night of the Living. Currie va ser nominat a la millor direcció en un programa o sèrie de comèdia Premi Gemini per Twisteeria, un comèdia infantil d'hora realitzada per YTV, l'any 1999. IEl 2007, per Fido, va guanyar un premi especial del jurat al festival de cinema de Gérardmer i el premi del públic al festival de cinema canadenc de Londres.

## Filmografia parcial
### Guionista

* Persistence of Memory (1993)
* Night of the Living (1997)
* Fido (2006)

### Director

* Persistence of Memory (1993)
* Night of the Living (1997)
* Twisteeria (1998) (TV)
* Mile Zero (2001)
* Sleep Murder (2004) (TV)
* Fido (2006)
* Barricade (2012)
* The Steps (2015)
* The Invisibles (2024)

## Referències

* 1 2 Currie at Anagram Pictures
* 1 2 3 Currie at Northernstars Arxivat August 18, 2006, a Wayback Machine.
* ↑ Fido Helmer Andrew Currie
* 1 2 Exclusive Interview with Fido Director Andrew Currie
* 1 2 3 4 IMDB awards
* ↑ «Telefilm Canada». Arxivat de l'original el 2006-11-28. [Consulta: 19 abril 2024].
# Andrew Cole

Andrew Alexander "Andy" Cole (Nottingham, Anglaterra, 15 d'octubre del 1971), és un exfutbolista anglès que ocupava la posició de davanter. Va ser internacional absolut per la selecció de futbol d'Anglaterra en 15 ocasions.

## Trajectòria

| Club | País | Any |
| Arsenal FC | Anglaterra | 1989-1991 |
| Fulham FC | Anglaterra | 1991-1992 |
| Bristol City FC | Anglaterra | 1992-1993 |
| Newcastle United | Anglaterra | 1993-1995 |
| Manchester United FC | Anglaterra | 1995-2002 |
| Blackburn Rovers | Anglaterra | 2002-2004 |
| Fulham FC | Anglaterra | 2004-2005 |
| Manchester City | Anglaterra | 2005-2006 |
| Portsmouth FC | Anglaterra | 2006 |
| Birmingham City | Anglaterra | 2007 |
| Sunderland AFC | Anglaterra | 2007-2008 |
| Burnley FC | Anglaterra | 2008 |
| Nottingham Forest | Anglaterra | 2008-2009 |

## Entrenador

L'agost de 2009 és fitxat per l'entrenador del Milton Keynes Dons Paul Ince, per entrenar els davanter de l'equip. Una setmana més tard realitzà la mateixa tasca al Huddersfield Town.

## Palmarès

* 1 Copa d'Europa de futbol: 1999 (Manchester United)
* 1 Copa intercontinental de futbol: 1999 (Manchester United)
* 5 Premier League: 1995-96, 1996-97, 1998-99, 1999-00 i 2000-01 (Manchester United)
* 2 FA Cup: 1996 i 1999 (Manchester United)
* 2 Community Shield: 1996 i 1997 (Manchester United)
* 1 Copa de la Lliga anglesa de futbol: 2002 (Blackburn Rovers)

## Referències

* ↑ «Cole To Fuel Dons Firepower». Milton Keynes Dons F.C., 13-08-2009 [Consulta: 13 agost 2009].
* ↑ «Huddersfield Town boss: We can get better!». Huddersfield Daily Examiner, 19-08-2009 [Consulta: 19 agost 2009].
# Anna Caterina de Brandenburg

Anna Caterina de Brandenburg - Anna Katharina von Brandenburg (alemany) - (Halle, 26 de juliol de 1575 -Copenhaguen, 29 de març de 1612) era una noble alemanya de la casa de Hohenzollern. Anna Caterina va ser la primera dona de Cristià IV, però se'n sap ben poca cosa sobre ella. Pel que sembla devia tenir molt poca influència en la vida política de Dinamarca. Sovint acompanyava el seu marit en els seus viatges. En el seu temps, va ser elogiada per la seva modèstia i profunds sentiments religiosos. El seu marit va tenir diverses amants, sobretot al final del seu matrimoni; entre altres Kirsten Munk amb qui va acabar casant-s'hi en morir Anna Caterina. Malgrat la seva bona relació amb l'arquebisbe luterà, va fer una crida a un vicari calvinista que li donés els últims sagraments al seu llit de mort.
filla de Joaquim Frederic (1546-1608), marquès de Brandenburg i duc de Prússia, i de Caterina de Brandenburg-Küstrin (1549-1602). Va ser reina consort de Dinamarca i de Noruega entre 1597 i 1612, en casar-se amb Cristià IV de Dinamarca. Anna Caterina va conèixer Cristià de Dinamarca (1577-1648), fill de Frederic II de Dinamarca (1534-1588) i Sofia de Mecklenburg (1557-1631), en un dels seus viatges a Alemanya, el 1595. A l'any següent, tant ella com els seus pares van ser presents en la coronació, i un any després es va concertar el casament, el 27 de novembre de 1597. El casament va tenir lloc al castell de Haderslevhus al sud de Jutlàndia Meridional. Fruit d'aquest matrimoni nasqueren:
* Frederic (1599-1599)
* Un fill nascut mort el 1601.
* Cristià (1603-1647), casat amb Magdalena Sibil·la de Saxònia (1617-1668).
* Sofia (1605-1605)
* Elisabet (1606-1608)
* Frederic III (1609-1670), casat amb Sofia Amàlia de Brunsvic-Lüneburg (1628-1685).
* Ulric (1611-1633). Va morir assassinat.

## Bibliografia

* Arvidsson, Bengt, "Dydefuld", "gudfryktig" och "føyelig". Om fromhet och fromhetsideal i Drottning Anna Catharinas (1575 - 1612) miljö, i Kirkehistoriske samlinger, København 1988.
* Eintrag a Dansk biografisk leksikon (en danès)
* Eduard Maria Oettinger: Geschichte des dänischen Hofes, Hoffmann und Campe, 1857, S. 24 f.
* Ernst Daniel Martin Kirchner: Die Churfürstinnen und Königinnen auf dem Throne der Hohenzollern, Wiegandt & Grieben, 1867, S. 101 f.

## Enllaços externs

* Article al Dansk biografisk Lexikon
* Història del castell de Rosenborg
# André Cruz

André Alves da Cruz (20 de setembre de 1968) és un exfutbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ «Andre Cruz». ZeroZero. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ «Andre Alves da Cruz - Profile and Statistics - Soccerpunter.com». Soccer Punter. [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ André Cruz a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1998» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Amina Hussein

Amina Hussein (Qamixli, 1988) és una periodista i traductora kurda.

## Trajectòria

Va néixer a la ciutat kurdosiriana de Qamixli, al sud-est de Síria, però es va formar com a periodista a Barcelona. Davant la impossibilitat d'anar a la universitat al seu país, es va establir a Barcelona el 2006 com a refugiada política. Després d'11 anys, el 2017 es va graduar en Periodisme per la Universitat Pompeu Fabra.
Parla kurd, àrab, català i castellà. Ha treballat per a diversos mitjans de premsa catalans i per a la Radiotelevisió del Kurdistan on, el 2017, va entrevistar el president Carles Puigdemont la vigília del referèndum sobre la independència de Catalunya. És una defensora de la llibertat i la sobirania del poble kurd, i és una veu crítica amb les polítiques europees en la crisi dels refugiats a Europa.
El 2021, va rebre el Reconeixement Ànima Ciutat de Mollerussa, impulsat per l'Ajuntament de Mollerussa «per la seva labor compromesa i el seu coratge en donar visibilitat a la Revolució de Rojava».

## Referències

* ↑ Armengou, P.J. «Amina Hussein: “Els kurds sabíem que aquest dia arribaria i que el món ens deixaria sols”». Ara, 24-01-2018. [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Tramullas, Gemma. «"Vull saber la veritat i explicar què passa realment"». El Periódico, 27-06-2017. [Consulta: 11 octubre 2019].
* 1 2 Font, Marc. «El absurdo laberinto burocrático que puede convertir a una estudiante kurda en una sin papeles» (en castellà). Público, 28-05-2016. [Consulta: 11 octubre 2019].
* 1 2 «AMINA HUSSEIN». Viu a Fons, 16-08-2018. Arxivat de l'original el 2019-10-11. [Consulta: 11 octubre 2019].
* ↑ Xifré Troya, Nil. «Premi Ànima per a l'activista kurda-catalana Amina Hussein». Mollerussa TV, 23-11-2021. [Consulta: 25 novembre 2021].
# Amina Al-Bish

Amina Al-Bish (Idlib) és una rescatista voluntària de l'organització Cascos Blancs. Gestiona un centre d'acollida per a dones a Ariha, al nord del país.

## Antecedents

La vida d'Al-Bish està marcada pel resultat de la guerra civil siriana. Durant més d'una dècada, ella i la seva família van patir les conseqüències del conflicte i van aprendre a organitzar-se per tal de salvar la seva vida de manera ràpida i efectiva.

## Voluntariat amb Defensa Civil Siriana (SCD)

L'any 2017 durant un període d'intensificació de la guerra, Amina Al-Bish va allistar-se com una de les primeres voluntàries femenines de l'organització Defensa Civil Siriana, anomenada també Cascos Blancs, amb l'esperança de proporcionar cures als ferits de guerra i de salvar algunes vides. En aquesta situació va aplicar els coneixements d'infermeria, una carrera que havia estudiat abans de la guerra.
Més tard Al-Bish es va oferir voluntària per rescatar les víctimes pel terratrèmol que va afectar la zona de Síria i Turquia al febrer del 2023. Aquesta catàstrofe va afectar diversos membres de la seva família i a altres persones que van quedar sepultades sota els enderrocs i la runa.
En l'actualitat continua la col·laboració amb l'organització i gestiona un centre d'acollida de dones al nord de Síria. Allà continua estudiant una llicenciatura d'Administració d'Empreses.

## Reconeixement

L’any 2023 va ser reconeguda per la BBC a la llista anual de 100 dones inspiradores i influents del món

## Referències

* ↑ «Author Page | The New Arab» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Al-Bish, Amina. «Life as a female volunteer in the Syrian White Helmets» (en anglès), 27-04-2023. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «BBC 100 Mujeres 2023: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo». [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ «BBC 100 Women 2023: Who is on the list this year? - BBC News» (en anglès britànic). [Consulta: 7 gener 2024].
# Araxá

* No s'ha de confondre amb Araxa.
Araxá és una ciutat de l'estat brasiler de Minas Gerais. La seva població estimada el 2007 era de 87.722 habitants. Seva àrea total és 1.283 km².

## Referències

* ↑ «Araxá - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
* ↑ «Araxá - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 3 desembre 2023].
# Araya Rasdjarmrearnsook

Araya Rasdjarmrearnsook (26 de juliol de 1957 a Trad, Tailàndia) és una artista Tai que viu i treballa a Chiang Mai, on dona conferències a la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Chiang Mai, Tailàndia. La seva obra, principalment escultures, instal·lacions i vídeos, analitza la sexualitat i la identitat femenina.
Va estudiar arts a la Universitat Silpakorn de Bangkok, on es va llicenciar el 1986 i després va continuar els seus estudis fins al 1994 a Braunschweig, Alemanya.
És una de les més destacades artistes visuals tailandeses. Les seves escultures dels anys vuitanta van contribuir a canviar els rols de gènere a la societat tai. Les seves instal·lacions i films sobre la mort, la malaltia i la demència són especialment crítiques amb les diferències socials i el diàleg entre cultures. Professora a la Universitat de Chiang Mai, ha exposat a Estocolm, Bangkok, Texas, Venècia, Londres i Johannesburg, entre altres ciutats.

## Obres destacades

* The Class - Va provocar certa polèmica a la triennal d'Art de Torí, ja que es tractava d'un monòleg on l'artista parlava amb 10 cadàvers humans reals. La instal·lació va haver de ser autoritzada pel Ministeri de Salut italià.
* The two planets, on es veu un grup de gent al bosc que contempla l'obra Le déjeuner sur l'herbe, d'Édouard Manet.

## Exposicions rellevants

* 2002 - Per què és la poesia més que la consciència? a la Galeria Nacional de Bangkok (2002)
* 2003 - Plor a la Tensta Konsthall d'Estocolm
* 2006-2007 - Temps de Gran Missatge: Narradors de la ciutat i falta de definició del desig a la 100 Tonson Gallery de Bangkok
* 2005 - Biennal de Venècia
* 2010 - El museu com a pretext (col·lectiva)
* 2011 - You're not alone, Fundació Joan Miró, Barcelona.

## Referències

* ↑ Entrevista amb l'artista Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Artist: Araya Rasdjarmrearnsook» (en anglès). Rama IX Art Museum Foundation. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Cultura en gira, Generalitat de Catalunya PDF
* ↑ «Polémica por una obra de teatro con cadáveres en Italia» (en castellà). Clarín. [Consulta: 5 juny 2011].
* ↑ Nota de premsa de l'exposició produïda pel Museu de l'Empordà i exposada arreu de Catalunya
* ↑ «Una exposició convida a reflexionar sobre l'estigmatització de la sida a la Fundació Miró». 3cat24.cat, 30-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'exposició a Barcelona
# Apel·las (escultor)

Apel·las (grec antic: Ἀπελλᾶς, llatí: Apellas) fou un escultor que va fer estàtues de bronze de dones en actitud orant, segons que diu Plini el vell.
Va fer l'estàtua de Cinisca, germana d'Agesilau, rei d'Esparta, que va guanyar una cursa de carros als Jocs Olímpics. Cinisca va morir el 362 aC, però segurament vivia vers el 400 aC, moment en què es podria situar la victòria de Cinisca i l'època de l'escultor. El seu nom indicava un origen dòric.

## Referències

* ↑ Apellas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 221
# Apart

Un apart és un recurs del text teatral en què un personatge parla a l'audiència, simulant un pensament en veu alta. Per convenció, l'audiència s'adona que els altres personatges en escena no poden percebre aquesta elocució. Un apart és en general un comentari breu, a diferencia del monòleg i el soliloqui, i expressa el pensament veritable d'un personatge, de manera que pot mostrar-se confós o equivocat, però no pot ser deshonest. També es considera un apart la conversa entre dos personatges o més que es produeix al marge dels altres presents en escena.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Llengua catalana i literatura, Batxillerat 1. Cruïlla, [2008]. ISBN 9788466119221.
# Arbizu

* Aquest article tracta sobre el municipi navarrès. Vegeu-ne altres significats a «Arbizu (desambiguació)».
Arbizu és un municipi de Navarra, a la comarca de Sakana, dins la merindad de Pamplona. Els seus límits territorials són: al nord la serralada d'Aralar, a l'est Lakuntza i Arakil, al sud Ergoiena i a l'oest Etxarri-Aranatz.
Les seves terres s'estenen de nord a sud, des de les muntanyes Aralar fins a la falda de Beriain. Es diu d'Arbizu que és un típic poble - carrer amb plantejament racional del seu caseriu, en el qual destaca una bella plaça rectangular al nord. Es troba a la vora del riu Leciza, prop de la seva desembocadura en el riu Arakil, a 493 msnm.

## Personatges

* Juanjo Olasagarre (1963-), escriptor en basc.
# Arrojadita-(KNa)

L'arrojadita-(KNa) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'arrojadita. Rep el seu nom del geòleg brasiler Miguel Arrojado Lisbôa, i de la refinició de l'espècie realitzada l'any 2005 per l'Associació Mineralògica Internacional.

## Característiques

L'arrojadita-(KNa) és un fosfat de fórmula química {KNa}{Na₂}{Ca}{Na₂◻}{Fe$_{13}$$^{2+}$}{Al}(PO₄)$_{11}$(HPO₄)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva localitat tipus es troba a Rapid Creek, al districte miner de Dawson (Yukon, Canadà). També se n'ha trobat aquesta espècie a les pegmatites de Malpensata, a la península de Piona (Lecco, Itàlia).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arrojadita-(KNa) pertany a «08.BF: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 0,5:1» juntament amb els següents minerals: arrojadita-(KFe), dickinsonita-(KMnNa), sigismundita, arrojadita-(SrFe), arrojadita-(PbFe), fluorarrojadita-(BaFe), arrojadita-(NaFe), arrojadita-(BaNa), fluorarrojadita-(KNa), fluorarrojadita-(NaFe), samuelsonita, grifita i nabiasita.

## Referències

* ↑ «Arrojadite-(KNa)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 desembre 2015].
* ↑ «Arrojadite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Arrojadita-(KNa) de Rapid Creek (Canadà). (anglès)