OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Safareig de la Font Gran

El Safareig de la Font Gran és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un safareig de planta rectangular amb una única pica. La paret d'accés a la Font Gran li serveix de suport en una de les bandes. Entrada d'aigua coberta i desguàs ampli en un extrem del dipòsit. Coberta petita amb materials moderns, però ben integrats, que comprèn solament el tram de pica. L'accés es fa per esglaons que salven el petit desnivell amb la rasant de la carretera. Hi ha una circulació continuada d'aigua entre les fonts properes i el mateix torrent de les Garrigues.

## Història

Juntament amb el safareig del torrent de Peguera és un dels més antics del municipi, si bé aquest és una mica més tardà i ha sofert diferents transformacions al llarg del present segle. Construït a començaments dels anys vint del present segle i realitzada la coberta cap al 1950.

## Referències

* 1 2 «Safareig de la Font Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Safareig de la Font del Filat

El Safareig de la Font del Filat és una obra del poble de la Rabassa, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat seguint un petit sender a peu, que passa entre una petita zona boscosa, al final de la qual hi ha un conjunt de font i safareig d'ús particular. En realitat es tracta d'una obra que es construeix aprofitant un recer de terreny mitjançant un talús de pedra seca, on s'integra una font per on brolla aigua per una canella formada a la roca. Seguidament, l'aigua és conduïda per una canalització subterrània fins al safareig situat a nivell inferior respecte la font. Aquest safareig és de forma rodona, i presenta lloses inclinades per rentar la roba a una part de l'estructura. A l'extrem sud del safareig hi ha un canaló que duu l'aigua al desguàs, i que actualment es recull dins d'un dipòsit d'aigua per usos agrícoles.

## Història

Aquest safareig va ser utilitzat durant molts anys pels avantpassats de Cal Jeroni, masia propera al lloc.

## Referències

* 1 2 «Safareig de la Font del Filat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Sangüesa

Sangüesa (en castellà, cooficialment en basc Zangoza) és un municipi de Navarra, a la comarca de Sangüesa, dins la merindad de Sangüesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1860 | 1900 | 1950 | 1970 | 1981 | 1991 | 2006 |
| 3.310 | 3.255 | 3.813 | 4.645 | 4.572 | 4.445 | 5.093 |

## Història

Els vestigis romans acrediten una densa implantació. La primitiva vila Sangüesa la Vella s'identifica amb l'actual Rocaforte. Va ser una important defensa del regne de Pamplona. El monarca Sanç Ramirez va concedir cap a 1090 el fur de Jaca al primer nucleo de població franca que Alfons I d'Aragó i Pamplona ho va estendre en 1122 al burgo nou. Va ser centre d'una tinença encarregada de controlar la frontera amb Aragó. A mitjan segle xii es va constituir al capdavant de la merindad de Sangüesa. No obstant això en el segle xix el partit judicial es va situar a Aoiz.
Durant la Guerra de Successió Espanyola a la fi de 1710 va estar ocupada per tropes de l'arxiduc Carles. Va tenir sempre seient en les Corts de Navarra pel braç de les Universitats. Durant la guerra del Francès va ser defensada per Francisco Espoz y Mina. Va ser també escenari en les guerres carlines.

## Fills il·lustres

* Juan Francés de Iribarren (1699-1767) organista, mestre de capella i compositor.

## Enllaços externs

* Sangüesa - Lloc web oficial
# Sant Vicenç de Castellolí

Sant Vicenç és una església ruïnosa sobre un turó proper al nucli urbà de Castellolí (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Està bastida a mig pendent entre el castell i l'actual poble. És d'una nau, amb creuer i tres capelles per banda i campanar de torre de base quadrangular. Tenia retaules de l'època barroca i pintures (les pintures al fresc fetes per un pintor francès que passà ocasionalment pel lloc). Les restes de les pintures encara es poden veure a les capelles laterals i a la planta central: angelets, músics, decoracions en vermell, marró, blau fosc, etc. Fou destruïda en part el 1936 i des d'aleshores fou abandonada. Pertany al segle xviii, any 1705, substituint l'antiga parròquia del lloc i primitiva capella del Castell de Castellolí. Fou destruïda durant la Guerra Civil, l'any 1936 i substituïda per la tercera església parroquial, construïda l'any 1940, de maons i neoromànica.

## Notes

* ↑ «Sant Vicenç de Castellolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Santa Bàrbara de Larén

Santa Bàrbara de Larén és una ermita situada a prop del poble de Larén dins del terme municipal de Senterada, a la comarca del Pallars Jussà, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
Se situa al cim d'un turó de vora 1.590 m.s.n.m., que domina el serrat de l'Aire de Castell-estaó i des d'on hi ha unes vistes excel·lents de les muntanyes que envolten la Vall Fosca.
Apareix citada per Pascual Madoz el 1847, cosa que ens permet situar la seua construcció abans d'eixa data.

## Descripció

L'ermita de Santa Bàrbara és un edifici de planta rectangular amb parets atalussades. La façana principal, orientada a sud, presenta al centre la porta d'arc escarser amb una finestra en espitllera a cada costat. La part exterior dels murs es resol amb un sòcol pintat de gris de textura rugosa i la resta de les parets emblanquinades. Per sobre de la porta hi ha incrustada una pedra antiga, força malmesa, amb forma arrodonida a la part superior i sembla que està dividida en tres arquets. S'hi pot llegir la inscripció: Santa Bàrbara. Es tracta, d'elements aprofitats d'una antiga capella.
La coberta, feta de ciment i pintada de vermell per fora, té forma parabòlica.

## Història

L'interior és molt auster. A la capçalera, orientada a nord, hi ha una fornícula amb la imatge de Santa Bàrbara i l'altar massís d'obra amb una forma concava pels costats. El paviment està format per lloses de pedra irregulars. Les parets estan pintades de blanc. Es poden veure esquerdes.

## Referències

* ↑ «Larén». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2016].
* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario Geográfico-Estadístico-Histórico de España y sus posesiones de Ultramar (en castellà), 1847.
* 1 2 3 «Santa Bàrbara de Larén». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Sankt Goar

Sankt Goar és un municipi d'Alemanya, situat al land de Renània-Palatinat i al districte de Rhein-Hunsrück. El Rin passa per aquesta ciutat.
# Sankt Ingbert

Sankt Ingbert o St. Ingbert és una ciutat i municipi del districte de Saarpfalz a l'estat federat alemany de Saarland. Es troba a uns 10 km al nord-est de Saarbrücken i a 10 km al sud-oest de Neunkirchen.

## Nuclis

* Sankt Ingbert
** Sengscheid
** Schüren
* Rohrbach
* Hassel
* Oberwürzbach
** Reichenbrunn
** Rittersmühle
* Rentrisch.

## Persones notables

* Albert Weisgerber (1878-1915), pintor
* Bernd Schneider (1994), pilot

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Santiago Martínez i Saurí

Santiago Martínez i Saurí (Mataró, 20 de setembre de 1927 - 13 de juliol de 2012) fou un advocat i polític català, diputat al Congrés dels Diputats.

## Biografia

Llicenciat en dret a la Universitat de Barcelona en 1952, en 1953 va fundar el bufet d'advocats Martínez Saurí. Ha estat vicedegà del Col·legi d'Advocats de Mataró i membre de l'Observatori del Dret Civil. Alhora va militar des de 1950 a Unió Democràtica de Catalunya, partit del que ha estat membre del Comitè de Govern i conseller nacional. També fou membre de la Comissió Mixta de Valoració Estat-Generalitat.
En 1992 va substituir en el seu escó Llibert Cuatrecasas i Membrado elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1989. Ha estat Secretari de la Comissió de l'Estatut dels Diputats i ponent en el projecte de reforma de la Llei Processal i de mesures per l'accident del vaixell Aegean Sea. Deixà l'escó per aplicació de la llei d'incompatibilitats, encara que continuà treballant com a assessor d'UDC en el Congrés dels Diputats.
Ha estat president del Centre Catòlic de Mataró, fundador del Club d'Opinió Jaume Llavina i soci de l'Agrupació Científico-Excursionista. Pare de l'exregidor de Mataró Marcel Martínez i de l'expresidenta local d'UDC, Adriana Martínez, i sogre de l'alcalde d'Arenys de Mar, Estanis Fors.

## Referències

* ↑ Adéu a l'advocat Santiago Martínez Saurí Arxivat 2015-06-11 a Wayback Machine. a mataroradio.cat, 14 de juliol de 2012
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Santiago Martínez Saurí, El Punt-Avui, 15 de juliol de 2012
# Santita

La santita és un mineral de la classe dels borats, que pertany al grup de la sborgita. Rep el seu nom per Georgi Santi (1746-1823), director del Museu d'Història Natural d'Itàlia.

## Característiques

La santita és un borat de fórmula química K[B₅O₆(OH)₄]·2H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma de cristalls anèdrics, de fins a 0,06 mil·límetres, típicament en agregats. També es troba en forma de crostes eflorescents.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la santita pertany a «06.EA - Nesopentaborats» juntament amb els següents minerals: sborgita, leucostaurita, ramanita-(Rb), ramanita-(Cs), amonioborita i ulexita.

## Formació i jaciments

És un mineral molt rar, que es forma en fumaroles. Va ser descoberta l'any 1970 a Larderello, Pomarance, Província de Pisa (Toscana, Itàlia), formada probablement com a producte de la reacció entre larderel·lita i solucions riques en potassi, on es troba associada a aquest mineral i a la sassolita. També ha estat descrita al cràter La Fossa, a l'illa de Vulcano (Sicília), i al Death Valley, a Califòrnia (Estats Units), on es troba en forma de dipòsit al voltant d'una deu termal, on es troba associada a altres minerals com: aristarainita, hidroboracita, kaliborita, mcal·listerita, pinnoïta i rivadavita.

## Referències

* ↑ «Santite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 juny 2016].
* 1 2 «Santite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 24 juny 2016].
# Sant Pere de la Rúa

Sant Pere de la Rúa és una església de Lizarra, Navarra, que combina elements arquitectònics romànics i gòtics.
Situada davant el Museu Gustavo de Maeztu s'alça una escalinata que ens transporta fins a la portada d'aquest monument que ja al segle xiii era conegut com a San Pedro el Mayor. Se l'esmenta com a parròquia des del 1174, encara que és possible que existís anteriorment. El 1256 va assolir el títol d'església major de la ciutat.
La façana data de mitjan segle xiii, amb grans similituds amb les portades de les properes esglésies de Sant Romà de Cirauqui, i la de Santiago a Puente la Reina. Als seus capitells i arquivoltes hi ha una rica decoració de caràcter vegetal, geomètric i figuratiu. Sobre els muntants de la porta una rica figuració d'origen clàssic i de tipus escatològic, amb sirena, centaure, harpies i grifons.
L'interior presenta formes constructives originades a l'últim quart del segle xii, de quan es conserva la capçalera del temple. Les naus són del segle xiii i el finestral de traceria gòtica, situat al mur nord de l'església, al seu primer cos i dins de la torre, del segle xv. Les cobertes de les naus són dels segles xvi i xvii. Alberga diverses obres entre les quals cal destacar el retaule de la Verge del Rosari (primera meitat del segle XVII), a la fornícula central del qual es troba una imatge de la Verge de la O, que data del segle xiv. La capella de Sant Andreu, patró de la ciutat, està construïda amb formes barroques a partir de 1706. El retaule, realitzat a finals del segle xviii, és d'estil rococó. Destaca el retaule del Crucificat, del segle xvii, que conté a la seva fornícula principal una talla del Crist a la creu de caràcter romànic, datat el segle xiii.
Al presbiteri hi ha una imatge de la Verge de Betlem, talla de finals del segle xiii, procedent de la propera església del Sant Sepulcre. Altres retaules són el de Sant Nicolàs i el de la Santíssima Trinitat, obra del segle xvii.
Al cor, sota el finestral de la torre, es conserva un bell cadiratge barroc i una pila baptismal de factura pròpia del segle xii, únic objecte litúrgic de l'edifici primitiu. Sobre les parets pengen teles atribuïbles al segle xvii, de desigual qualitat tècnica.
El claustre, de planta quadrada i del qual només es conserven les galeries occidental i septentrional, està datat entorn de l'any 1170. Va ser parcialment demolit el 1572. Els seus capitells, d'una gran qualitat escultòrica, acullen mans de diferents artistes que ens mostren la importància del Camí de Sant Jaume en la difusió de noves formes estètiques. S'alternen elements historiats de la vida de Sants (entre ells, la història de Sant Andreu) i de Crist (Anunciació, Encarnació, Passió i Resurrecció), al costat de formes simbòliques d'animals (harpies, sirenes alades, esfinxs) i vegetals.
# Sant Serni de Castellet

L'església de Sant Serni de Castellet, o Sant Sadurní de Castellet (actualment desapareguda) fou en un origen capella del Castellet de Llimiana, l'emplaçament del qual es desconeix, i fou lligada més tard com a sufragània a la parròquia de Sant Miquel de la Vall.
És esmentada des del 1077 (o abans, car consta en un document del segle xi sense data) fins al 1526, en documents notarials dels comtes de Pallars.
Sembla poc probable l'adscripció d'aquesta església al poble de Sant Martí de Barcedana, que han fet alguns estudiosos, per la qual cosa caldrà continuar investigant dades sobre aquesta església.
Actualment no es té cap mena de notícia sobre el seu emplaçament exacte.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Serni de Castellet", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
# Schuyler Colfax III

Schuyler Washington Colfax III (11 d'abril de 1870 – 29 de març de 1925) fou un polític republicà estatunidenc que fou l'onzè alcalde de South Bend (Indiana) del 1898 al 1902. Va prendre possessió amb 28 anys, i és la persona més jove en ser alcalde la ciutat.
Colfax era el fill de Schuyler Colfax, 17è vicepresident dels Estats Units i 25è president de la Cambra de Representants.
Nat a Washington DC el 1870, Colfax era fill de Schuyler Colfax i Ellen (Ella) M. Wade, una neta del senador Benjamin Wade. Va néixer poc després que el seu pare es convertís en vicepresident.
Colfax va ser educat en escoles públiques de South Bend i a Lawrenceville School. Va començar la seva carrera empresarial com a cap de Colfax Manufacturing, una empresa que construïa i venia carros de ponis.
Com a alcalde de South Bend, Colfax va supervisar la construcció de l'edifici de la sinagoga Ballpark i el zoo Potawatomi, el zoo més antic d'Indiana.
El 1906, Colfax es va traslladar a Columbus (Ohio) per fer-se càrrec de l'Aurora Photographic Paper Company. Quan es va vendre a Kodak, Colfax i la seva família es van traslladar a Rochester (Nova York), on Colfax era director del departament de vendes cinematogràfiques de Kodak. Més tard es va traslladar al nord de Nova Jersey, on va dirigir un negoci de fabricació de substàncies químiques.
Colfax es va presentar com a voluntari pel servei militar durant la Primera Guerra Mundial. Va ser nomenat inspector de pràctica d'armes petites amb el rang de major, a la plantilla de l'adjunt general de la Guàrdia Nacional de Nova York. Va ser alliberat de la Guàrdia Nacional al final de la guerra.

## Família i defunció

El 1895, Colfax es casà amb Catherine Elizabeth Nelson. Tingueren tres filles.
Colfax morí el 1925 i està enterrat al cementiri de la ciutat a South Bend.

## Referències

* ↑ «List of South Bend Mayors» (en anglès). The History Museum. [Consulta: 27 agost 2019].
* ↑ «The Political Graveyard: Wade-Colfax family» (en anglès). The Political Graveyard. Arxivat de l'original el 2019-05-03. [Consulta: 27 agost 2019].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «30 Mar 1925, Page 17 - Democrat and Chronicle at Newspapers.com» (en anglès). Democrat and Chronicle, 30-03-1925. [Consulta: 27 agost 2019].
* ↑ «Potawatomi Zoo» (en anglès). SBVPA. [Consulta: 27 agost 2019].
* ↑ Howard, Timothy Edward. A History of St. Joseph County, Indiana (en anglès). Lewis publishing Company, 1907.
* ↑ eblasko@sbtinfo.com, ERIN BLASKO South Bend Tribune. «A matter of grave concern» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-05-03. [Consulta: 27 agost 2019].
# Sent Fresald de Ventalon

Sent Fresald de Ventalon (en francès Saint-Frézal-de-Ventalon) és un municipi del departament francès del Losera, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Sebastián Bruno Fernández Miglierina

Sebastián Bruno Fernández Miglierina (Montevideo, 23 de maig de 1985) és un futbolista internacional uruguaià que juga actualment al Club Nacional de Football. Té també nacionalitat espanyola.

## Biografia
### Club

Nascut a Montevideo, Fernández va jugar professionalment al Club Sportivo Miramar Misiones de la seva ciutat de naixença i posteriorment al Defensor Sporting Club, també de la mateixa urbanització. Va guanyar el torneig Apertura 2007 i la Copa Uruguaiana 2008.
El 2008 es va unir a l'equip argentí Banfield, jugant un total de 16 de 19 partits i guanyant el torneig Apertura 2009. El 13 de desembre va celebrar al costat dels seus companys del Banfield la primera victòria del club en un campionat argentí.
El 5 d'agost de 2010 va signar un contracte amb el Málaga Club de Fútbol per un període de quatre anys per una suma de € 3,6 milions. El 28 d'agost, durant el seu debut amb el Málaga, Fernández va marcar el seu primer gol contra el València Club de Futbol.

### Internacional

Va debutar amb la selecció de futbol de l'Uruguai el 24 de maig de 2006 en un partit amistós contra Romania. El maig de 2010 va ser convocat per jugar a la Copa del Món de futbol.
El 27 de juliol de 2010 va ser reservat per al partit amistós contra Angola a Lisboa. Fernández va marcar el seu primer gol amb l'Uruguai en un partit amistós contra la selecció de futbol de la Xina (0-4).

## Palmarès
### Club
#### Defensor SC

* Primera Divisió de l'Uruguai: Apertura 2007.

#### CA Banfield

* Primera Divisió de l'Argentina: Apertura 2009.

### Internacional
#### Uruguai

* Copa del Món de futbol de 2010: Quarta posició.

## Referències

* ↑ Sebastián Fernández serà presentat i viatjarà a Alemanya amb l'equip. Arxivat 2011-07-14 a Wayback Machine. Málagacf.com (castellà)
* ↑ Dades estadístiques sobre les participacions amb la selecció de futbol de l'Uruguai a www.rsssf.com (anglès)

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Málaga (castellà)
* Perfil a BDFutbol (anglès)
* Estadístiques de la Primera Divisió de l'Argentina (castellà)
* Perfil a Transfermarkt (anglès)
* Perfil a la Copa del Món de futbol 2010 de la FIFA Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Scorpio

Scorpio és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Michael Winner, estrenada el 1973. Ha estat doblada al català.

## Argument

Pel·lícula d'espionatge on l'expert agent Cross (Burt Lancaster) de la CIA és sospitós de ser un agent doble en benefici dels soviètics. Es decideix, llavors, eliminar-lo, però el pla falla i Cross aconsegueix escapar a Europa. Així les coses, l'agència contracta un jove assassí francès anomenat Scorpio (Alain Delon) perquè acabi amb Cross. S'inicia així una frenètica caça humana.

## Repartiment

* Burt Lancaster: Cross
* Alain Delon: Jean Laurier, a.k.a. Scorpio
* Paul Scofield: Zharkov
* John Colicos: McLeod
* Gayle Hunnicutt: Susan
* J.D. Cannon: Filchock
* Jack Colvin: Lladre
* James Sikking: Harris
* Burke Byrnes: Morrison
* William Smithers: Mitchell
* Howard Morton: Heck Thomas
* Robert Emhardt: Home a l'hotel

## Referències

* ↑ esadir.cat. Scorpio. esadir.cat.
* ↑ «Scorpio». The New York Times.
# Santorcaz

Santorcaz és un municipi de la comunitat autònoma de Madrid, proper a la comarca de La Alcarria (província de Guadalajara).

## Història

Va ser fundat pels ibers amb el nom de Metercosa. Posseeix restes arqueològiques dels carpetans, restes d'un castell de l'edat mitjana (Castell de Torremocha), que fou residència d'estiu dels Arquebisbes de Toledo i presó de personatges tan il·lustres com la princesa d'Éboli o el Cardenal Cisneros.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Santorcaz Arxivat 2008-04-01 a Wayback Machine.
* Castell de Torremocha, Santorcaz Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
# Sebastián Henao Gómez

Sebastián Henao Gómez (Rionegro, Antioquia, 8 d'agost de 1993) és un ciclista colombià, professional des del 2012. Actualment corre a l'equip Team Sky.
El seu cosí Sergio també es dedica al ciclisme.

## Palmarès
### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 22è de la classificació general
* 2015. 41è de la classificació general
* 2016. 17è de la classificació general
* 2017. 33è de la classificació general
* 2019. 24è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2019. 39è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Sayaka Kanda

Sayaka Kanda (japonès: 神田 沙也加) (Setagaya, 1 d'octubre de 1986 - Sapporo, 18 de desembre de 2021) va ser una actriu, ex cantant i ídol japonesa coneguda només pel nom de Sayaka.

## Biografia

Filla de l'actor Masaki Kanda i de la cantant Seiko Matsuda, Sayaka Kanda interpreta un dels papers principals a la pel·lícula Dragon Head l' any 2003. Va acabar la seva carrera musical sota l'ègida de la seva mare l'any 2005, després de la revelació pública de la seva aventura amb Kitano Masato del grup J-Pop Day after tomorrow; aquesta vinculació va comportar la separació de l'esmentat grup, així com la de Sayaka i Seiko Matsuda que es va oposar a aquesta vinculació, una ruptura familiar i professional aleshores molt divulgada. El 2014, Sayaka Kanda va batejar la veu del personatge Anna a la versió japonesa de la pel·lícula d'animació de Disney Frozen.
El 2017, Kanda es va casar amb l'actor Mitsu Murata. Va anunciar el seu divorci el desembre de 2019.
Sayaka Kanda va morir el 18 de desembre de 2021 a Sapporo, on havia de tocar al musical My Fair Lady, després de caure des d'una finestra del seu hotel.

## Discografia

* Ever Since (2002)
* Garden (2003)
* Mizu Iro (2004)
* Jougen no Tsuki (2005)

### Àlbums

* Doll (2005)
* Liberty (2011)

## Filmografia

* 2001: Bean Cake
* 2003: Dragon Head
* 2004: School Wars: Hero
* 2008: Farewell, Kamen Rider Den-O: Final Countdown
* 2013: Frozen: El regne del gel (veu d'Anna)
* 2017: Sword Art Online: Ordinal Scale (Yuna Shigemura)

## Referències

* ↑ «Kanda Sayaka to marry actor Murata Mitsu». tokyohive.com, 26-04-2017.
* ↑ «"Kanda Sayaka announces divorce"». Tokyohive, 04-12-2019.
* ↑ «Actress Sayaka Kanda dies at 35 in fall from hotel in Sapporo». The Asahi Shimbun, 19-12-2021.