OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Canals Cunill

Joan Canals Cunill (Badalona, 22 de juny de 1928 - 1 de març de 2018) va ser un jugador de bàsquet català, entrenador i formador vinculat a diferents equips històrics de Badalona i Barcelona.
Va començar la seva trajectòria professional als 16 anys, debutant en el conjunt parroquial del Sant Josep de Badalona. Allà hi va jugar durant sis anys, fins que el 1952 va fitxar pel Joventut de Badalona, on va guanyar dues Copes del Generalíssimo: Valladolid 1953 (41-39) y Barcelona 1955 (59-44). L'any 1956 va fitxar pel Barcelona amb el qual va aconseguir doblet en la temporada 1958-59. Va ser un dels protagonistes de la primera edició de la Lliga Nacional, disputada el 1957, amb el FC Barcelona. El 1960 va passar a ser entrenador-jugador del conjunt blaugrana, dirigint l'equip a la Copa d'Europa.
Després que el president Enric Llaudet desmantellés la secció de bàsquet del Barcelona, Joanet va seguir jugant al Barcelona, tot i que en categories inferiors, sent ell i Valbuena els únics jugadors que van seguir a l'equip. El 1961, amb 33 anys, es va retirar de la pràctica activa del basquetbol. És llavors quan va exercir d'entrenador tant del Joventut com del Barcelona. El 1977 va ser el primer director de l'Escola de Bàsquet del Joventut de Badalona. Al desembre de 2013, el Joventut li va fer un acte de reconeixement a Joanet per agrair l'esforç i la dedicació.
Va ser 24 vegades internacional amb la selecció espanyola, participant en els Jocs del Mediterrani de 1955, on va guanyar la medalla d'or, i en l'eurobàsquet de 1959.

## Referències

* 1 2 «Fallece a los 89 años Joan Canals, un histórico del basket español». Mundo Deportivo, 01-03-2018 [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Adiós a Joan Canals, oro en los Mediterráneos de 1955». FEB, 15-05-2018. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ Espín, Manuel «Nuestros ases: Joan Canals». Mundo Deportivo, 17-03-1957 [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Joan Canals Cunill». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Joan Canals a la pàgina de veterans del Barça
# Gaig del Canadà

El gaig del Canadà (Perisoreus canadensis) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita boscos de coníferes de l'oest i centre d'Alaska, la major part del Canadà des de Yukon, cap a l'est, fins al nord de Labrador i Terranova, i als Estats Units pels dos vessants de les muntanyes Rocoses.

## Referències

* ↑ «Gaig del Canadà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 24/12/2020 (català)
# Joaquim Ros i Bofarull

Joaquim Ros i Bofarull (Barcelona, 1906 - ídem, 1991) fou un escultor i xilògraf català. Format en l'Escola Superior de Bells Oficis, de la Mancomunitat de Catalunya, amb Francesc d'Assís Galí, i a París amb Pau Gargallo, que ja havia estat també mestre seu a Barcelona. Participà en les Exposiciones de Primavera de Barcelona dels anys 1930. Les seves obres, d'estil noucentista, tendeixen a l'estilització. Col·laborà en l'obra del tron de la Mare de Déu (1947) per al Monestir de Montserrat, i realitzà el Monument a Miquel Biada i Bunyol (1948) a Mataró, ciutat on va fer nombroses obres per a l'església parroquial de Santa Maria. Autor dels grups de l'Adoració dels Reis i l'Adoració dels pastors per a la façana del Naixement del Sagrada Família (1981-1982). Com a xilògraf la seva obra es circumscriu als seus primers anys d'activitat, i és un dels exemples més evidents del gravat noucentista català. Una part representativa de la seva obra es recull del Museu de Montserrat i els seus dibuixos, estampes, documents i fotografies foren donats per la seva família a la Biblioteca de Catalunya a Barcelona.
Pare del també escultor Joaquim Ros i Sabaté (Barcelona, 1936).

## Obres destacades

* El Nen de la Rutlla, a l'entrada del Parc del Guinardó (1961)
* Escultura Adoració dels reis d'Orient a la Porta de la Caritat de la Sagrada Família (1982)
* Escultura Adoració dels pastors a la Porta de la Caritat de la Sagrada Família (1981)

## Referències

* ↑ Guanyabens Calvet, Nicolau. L'escultor Joaquim Ros i Bofarull en Fulls del Museu Arxiu de Santa Maria de Mataró núm 42 (gener de 1992), p. 35-45
* ↑ gaudiallgaudi.com, Fachada de la Natividad

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2010-11-14 a Wayback Machine.
* «Joaquim Ros i Bofarull». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fons Joaquim Ros i Bofarull de la Biblioteca de Catalunya
# Melcior Ferrer Dalmau

Melcior Ferrer Dalmau (Mataró, 27 de novembre de 1888 - València, 4 de juny de 1965) va ser un escriptor, periodista i historiador català que va militar activament en el carlisme.
Durant la Primera Guerra Mundial es va allistar voluntari en l'Exèrcit francès, combatent durant dos anys en què va ser ferit tres vegades.
Va destacar per la seva activitat en la premsa carlina. El 1919, tot i l'oposició de Pascual Comín, seria cridat pel pretendent carlí Jaume III per dirigir a Madrid El Correo Español, el principal diari del carlisme. També va ser membre de la redacció d'El Correo Catalán. Posteriorment va dirigir El Eco de Jaén i La Unión (Sevilla).
La seva obra més important va ser la Historia del Tradicionalismo Español, que consta de trenta toms, publicats entre 1941 i 1979 per una editorial vinculada a la família de Manuel Fal Conde.
L'1 de març de 1964, amb motiu d'una reunió del Consell Nacional de la Comunió Tradicionalista històrica, el pretendent carlí Xavier de Borbó i Parma li va concedir a Ferrer la Creu de la Legitimitat Proscripta.

## Obres

* Síntesis del programa de la Comunión Tradicionalista Española (Santander, 1931)
* Observaciones de un viejo carlista a unas cartas del Conde de Rodezno (Madrid, 1946)
* La Legitimidad y los legitimistas. Observaciones de un viejo carlista sobre las pretensiones de un Príncipe al Trono de España (Madrid, 1948)
* Documentos de don Alfonso Carlos de Borbón y Austria-Este (Madrid, 1950)
* Antología de los documentos reales de la Dinastía Carlista (Madrid, 1951)
* Escritos políticos de Carlos VII (Madrid 1957)
* Breve historia del legitimismo español (Madrid, 1958)
* Historia del tradicionalismo español (30 toms; Sevilla, 1941-1979)

## Referències

* 1 2 3 «Melchor Ferrer Dalmau | Real Academia de la Historia». [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ Clemente, Josep Carles. El carlismo en la España de Franco: bases documentales (1936-1977). Editorial Fundamentos, 1994, p. 45.
# Guillaume Julia

Guillaume Julia (Sant Llorenç de Cerdans, Vallespir, 2 de novembre de 1900 - Montpeller, 16 de desembre de 1976) va ser un mestre, militant associatiu i polític nord-català. Va ocupar diversos càrrecs polítics lligats a Sant Llorenç de Cerdans com a radical socialista, petainista i comunista, successivament.
Va néixer en una família modesta de classe obrera. Va estudiar a l'Escola Normal de Perpinyà de 1916 a 1919, però va acabar treballant al seu poble en una empresa d'espardenyes. El 1923 es va casar amb Marie Gourdiole i el 1924 començà a treballar com a mestre a l'escola de Sant Llorenç de Cerdans, feina que exercirà fins a la seva jubilació el 1959.
Durant els anys 1920, Guillaume Julia es va implicar en la vida cultural, associativa i sindical de Sant Llorenç de Cerdans. Es va afiliar a la SFIO, però després es va afiliar al Partit Radical Socialista. La seva activitat es va reduir en la dècada de 1930. Després de l'aiguat de 1940 va sol·licitar emetre un informe sobre la inundació, es va involucrar molt i esdevindrà una font important per al coneixement d'aquest fenomen. També recolza activament el nou règim del mariscal Pétain, convertint-se en secretari local de la Legió Francesa de Combatents (LCF).
Després de l'Alliberament, Julia fou protegit pel seu cosí Guillaume Saquer, nomenat alcalde de Sant Llorenç de Cerdans pel Comitè d'Alliberament. El 1946 es va adherir al Partit Comunista Francès (PCF), del que n'esdevingué un dels dirigents locals. Es dedicà a l'estudi del marxisme i fou elegit alcalde del municipi en 1947, batent l'alcalde sortint, el seu cosí SFIO Guillaume Saquer. Serà reelegit regularment cada sis anys fins 1971, quan fou batut per una llista de dreta. El 1949, endemés, fou elegit a la primera volta conseller general del cantó de Prats de Molló i la Presta. Fou derrotat en 1955 per Paul Alduy, però fou reelegit en 1959, 1961 i 1967. Ja no es va presentar en 1973, en benefici del seu camarada comunista Joseph Albert.
Va morir d'una crisi cardíaca a Montpeller, durant les festes de Nadal, on hi havia anat a visitar la seva filla, mentre participava disfressat de pare Nadal en un espectacle infantil.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Balent 2011

## Bibliografia

* VVAA. Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. 1 Pouvoirs et société. Perpignan: Publications de l'olivier, 2011, p. 699. ISBN 9782908866414.
* André Balent «Politique, industrie, communauté villageoise à Saint-Laurent-de-Cerdans (Pyrénées-Orientales) : Guillaume Julia (1900-1976)». Domitia, 1, octobre 2001.
* Soutadé, Gérard. Quand la terre s'est ouverte en Roussillon, l'Aiguat-octobre 1940. Perpinyà: l'Olivier, 2010.

## Enllaços externs

* Biografia a Le Maitron
# BWF

BWF té els següents significats:
* Federació Internacional de Bàdminton (del seu nom en anglès Badminton World Federation), màxim òrgan rector del bàdminton a nivell internacional
* Broadcast Wave Format, format d'àudio digital basat en WAV
# Supercopa omanita de futbol

La Supercopa omanita de futbol és una competició futbolística d'Oman que enfronta els campions de lliga i copa. La primera edició es va celebrar el 1998. Es disputa a l'inici de la temporada.

## Historial

Font:
* 1998/99: Dhofar 2-1 Al-Seeb
* 2000: Al Oruba Sur 1-1 Dhofar [10-9 pen]
* 2002: Al Oruba Sur 2-1 Al-Nasr
* 2003/04: Muscat 3-2 Al-Seeb
* 2004/05: Muscat 2-1 Dhofar
* 2008: Al Oruba Sur 2-0 Sur Club
* 2009: Al Nahda 1-0 Al-Suwaiq

## Referències

* ↑ «Oman - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* RSSSF
# Grevenhofkanal

El Grevenhofkanal és un canal navegable de 400 metres al barri de Steinwerder al port d'Hamburg a Alemanya. Connecta el port Kuhwerder Hafen via la resclosa del mateix nom i en creuar el Steinwerder Kanal amb el Reiherstieg. El nom prové d'un antic mas Grevenhof, desaparegut durant l'obra d'eixample del port. La resclosa cap al Reiherstieg va ser construïda el 1898 és un monument llistat des del 2009.
* El canal en direcció del Reiherstieg i del Querkanal
* El Steinwerder Kanal (primer pla) i el Grevenhofkanal (segon pla)
* El canal vist del Steinwerder Kanal
* La resclosa

## Referències

* ↑ Verordnung zur Bestimmung der schiffbaren Gewässer, Hamburg, 5 de maig de 1987 (traducció: Decret de les vies navegables d'Hamburg), §22
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg. Hamburg: Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, p. 50-51. ISBN 978-3-934272-92-7.
* ↑ Tiedemann, Axel «Die Denkmäler des Hafens» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 17-09-2009.
# Jiří Hanke Hiron

Jiří Hanke Hiron, també conegut com a Georg Hanke o Jorge Hanke, (Dolní Bučice, 12 de desembre de 1924 - Lausana, 11 de desembre de 2006) fou un futbolista txec dels anys 1950.

## Trajectòria

Nascut a Dolní Bučice (avui part de Vrdy) el 12 de desembre de 1924, es formà a l'Slavia Praga. L'any 1950 ingressà al FC St. Pauli on jugà alguns partits amistosos però no pogué disputar partits de lliga. Més tard marxà a França on fitxà pel RC Lens. La seva millor època la visqué al FC Barcelona, on romangué quatre temporades entre 1952 i 1956. Posteriorment jugà al CD Comtal una temporada. Es retirà a Suïssa, on també fou entrenador. Entrenà el FC Biel, Red Star i Vevey-Sports.
Va morir a Lausana l'11 de desembre del 2006.

## Palmarès
### FC Barcelona

* Lliga espanyola: 1953
* Copa espanyola: 1952, 1953
* Copa Eva Duarte: 1953

## Referències

* ↑ http://archives.24heures.ch/VQ/LA_COTE/-/article-2006-12-2675/georges-hanke-naactu-65080actu-65099est-plusactu-6500Aactu-6500Aactu-6500Aactu-650C2-football-laactu-65080actu-65099international-tchactu-650C3actu-650A8que-avait-entraactu-650C3actu-650AEnactu-650C3actu-650A9-vevey-sport Arxivat 2012-07-01 at Archive.is
* ↑ Sport Niedersachsen, juliol i agost de 1950
* ↑ http://historico.sportec.es/plantillas/historial.asp?jug=1964%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.rsssf.com/players/trainers-fran-clubs.html
* ↑ http://www.rsssf.com/players/trainers-zwit-clubs.html

## Bibliografia

* Barreaud, Marc. Dictionnaire des footballeurs étrangers du championnat professionnel français (1932-1997). L'Harmattan, Paris, 1998. ISBN 2-7384-6608-7.

## Enllaços externs

* Perfil a la LFP
* Perfil a fotbal.cz Arxivat 2014-04-13 a Wayback Machine.
* Perfil a playerhistory
# Medalla de reconeixement pels voluntaris de la Campanya d'Espanya

La Medalla de reconeixement pels voluntaris de la Campanya d'Espanya (italià: Medaglia di Benemerenza per i Volontari della Campagna di Spagna) és una medalla de campanya italiana, creada el 6 de juny de 1940 pel Víctor Manuel III, i atorgada al personal pertanyent al Cos de tropes voluntàries, a la Missió Naval i a l'Aviació voluntaris en la Campanya d'Espanya.
Creada mitjançant Reial Decret 1244, de data 6 de juny de 1940. Per a la seva concessió calia aportar un document certificat del comandant del regiment o de l'ens corresponent.
La participació digna en la campanya es comprovaria mitjançant almenys una de les següents distincions honorífiques, concedides durant la campanya:
* L'Orde Militar de Savoia
* Promoció per mèrits de guerra
* Medalla o Creu de Guerra al Valor Militar
* Creu al Mèrit de Guerra
* Distintiu de ferit o mutilat de guerra
La medalla era concedida d'ofici o per la demanda de l'interessat.

## Disseny

Una medalla de bronze de 32 mm de diàmetre. A l'anvers apareix un cap de dona (Itàlia), mirant a la dreta. Al revers apareix la inscripció "VOLONTARIO DI GUERRA" (Voluntari de Guerra).
Al revers apareixen dues figures simbolitzant al voluntari que se separa de la seva mare, anteposant l'amor a la Pàtria a l'afecte de la família.
Penja d'una cinta de 37 mm d'ample, de color porpra. Al centre hi ha 3 franges (una vermella enmig de dues grogues) de la mateixa amplada.
# Australoheros tembe

Australoheros tembe és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 13,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica a la conca del riu Paranà a l'Argentina.

## Referències

* 1 2 Casciotta, J.R.; Gomez, S.E.; Toresani, N.I. «Cichlasoma tembe, a new cichlid species from the Rio Parana Basin, Argentina (Osteichthyes: Labroidei)» (en anglès). Ichthyol. Explor. Freshwater, 6, 3, 1995, pàg. 193-200.
* 1 2 Casal, Christine Marie V.; Capuli, Estelita Emily. «Australoheros tembe (Casciotta, Gómez & Toresanni, 1995)» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Říčan, Oldřich; Kullander, Sven O. «The Australoheros (Teleostei: Cichlidae) species of the Uruguay and Parana River drainages». Zootaxa, 1724, 1, 10-03-2008, pàg. 1. DOI: 10.11646/zootaxa.1724.1.1. ISSN: 1175-5334.
# Diàtkovo

Diàtkovo (en rus: Дятьково) és una ciutat de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 25.255 habitants. És el centre administratiu del districte (raion) homònim.

## Història

L'origen de Diàtkovo es remunta al 1626. Diàtkovo rebé l'estatus de ciutat el 1938. Durant la Segona Guerra Mundial, la regió de Briansk fou un centre actiu de partisans. El febrer de 1942, els partisans soviètics alliberaren Diàtkovo i els pobles dels encontorns, una regió situada profundament en l'interior del territori ocupat per les forces alemanyes, per la qual cosa els ocupants recuperaren el control envers juny d'aquell any, i finalment fou alliberada el setembre de 1943.

## Referències

* ↑ «Izbichnya». GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-09-27. [Consulta: 27 setembre 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Комаричского района Брянской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Informacions sobre Diàtkovo (en rus)
# Geophagus iporangensis

Geophagus iporangensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Jocs Asiàtics de 1958

Els Jocs Asiàtics de 1958 es van celebrar del 24 de maig a l'1 de juny de 1958 a Tòquio (Japó).
Debutaren en aquesta edició els esports hoquei sobre herba, tennis de taula, tennis, i voleibol.

## Esports

| Atletisme Basquetbol Boxa Ciclisme Salts Futbol Hoquei sobre herba | Tir olímpic Natació Tennis de taula Tennis Voleibol Halterofília Lluita |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Japó | 67 | 42 | 30 | 139 |
| 2 | Philippines | 9 | 19 | 21 | 49 |
| 3 | Corea del Sud | 8 | 7 | 12 | 27 |
| 4 | Iran | 7 | 14 | 11 | 32 |
| 5 | Republic of China | 6 | 11 | 17 | 34 |
| 6 | Pakistan | 6 | 11 | 9 | 26 |
| 7 | Índia | 5 | 4 | 4 | 13 |
| 8 | South Vietnam | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 9 | Burma | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 10 | Singapur | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 11 | Ceylon | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 12 | Tailàndia | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 13 | Hong Kong | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 14 | Indonèsia | 0 | 0 | 6 | 6 |
| 15 | Malàisia | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 16 | Israel | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Total | Total | 113 | 113 | 127 | 353 |

## Referències

* Olympic Council of Asia - III Jocs Asiàtics Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine.
# Badabadoc

Badabadoc fou una companyia de teatre de titelles, actualment extingida, fundada el 1973 a Sant Feliu de Codines al voltant de la figura de Romà Martí. El nucli fundacional fou ampliat amb la incorporació de Teresa Cot, Toni Verdaguer i Montserrat Macià. Les obres anaven destinades, sobretot, al públic infantil, tot i que també va haver-hi algun muntatge teatral encarat als adults.

## Trajectòria

L'any següent al de la creació de la companyia, al 1974, Badabadoc va participar en el II Festival de Titelles de Barcelona i l’any següent va estrenar als Lluïsos de Gràcia una adaptació per a teatre de titelles d'El petit príncep, en què emprava diferents tècniques (manyopla, fil, tija i cambra obscura). A partir de 1976, els seus membres, ja com a professionals i enquadrats en l’òrbita del Moviment de Titellaires Independents, van projectar les seves activitats sobre una gran part del territori català, actuant en escoles, places de pobles, locals d’associacions de veïns, etc. El 1977 van crear Aiguabarreig, espectacle per a adults que va tenir un gran fracàs comercial i amb el qual van poder constatar l’absència d’un espai per al teatre de titelles en aquesta franja de públic. Aquell mateix any, el grup va sofrir una crisi i va quedar constituït pel tàndem Macià-Martí. Seguidament, al 1978 es va estrenar Les caixes de sorpreses, una mena d'antologia de la trajectòria anterior del grup que combinava els titelles amb les tècniques típiques de les accions d'animació i de participació infantil, com ara cançons o disfresses. L’any 1979, amb la col·laboració de Fe Macià, van crear l'espectacle Cucut cucutades, al qual seguiren, durant el bienni del 1980-1981, Ara estàs amb els Titelles Badabadoc i Mafalda?, basat en les conegudes tires de còmic del dibuixant Quino, i Pa amb tomàquet i titelles. Durant el mateix període, la nòmina de la formació es va ampliar amb la incorporació de Pep Castells, Mercè Plantada, Neus Xofre i Jordi Arús; també es presentà el muntatge Les nits suades de l’Abadia de Pitxolina, o Vigila, que avui hi ha lluna plena. Altres espectacles foren Ets més bufoneta amb la cara neta i Bestiari.

## Final de la companyia

Badabadoc s'extingí a consqüència de la mort del fundador, Romà Martí, esdevinguda l'estiu de 1994. Molt poc abans, arran de la malaltia que patia el titellaire, els companys de professió de Titelles per la Pau li havien retut un homenatge amb l'organització d'una «Fira de Titellaires Roma Martí», que va tenir lloc el 25 de juny de 1994 a Caldes de Montbui. Després, i fins a dia d’avui, s'ha continuat fent cada tercer diumenge de maig sota el nom de Festival de Titelles de Caldes de Montbui.

## Referències

* 1 2 3 Auseller i Roquet, Jordi. «Badabadoc». A: Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Presentació». Festival de titelles Caldes de Montbui. Ajuntament de Caldes de Montbui. [Consulta: 16 març 2022].

## Bibliografia

* Martín, Josep A. El teatre de titelles a Catalunya : aproximació i diccionari històric. Barcelona: Publicacions de l'Abadía de Montserrat, 1998. ISBN 84-7826-904-5.
# Diàtlivka

Diàtlivka (en (ucraïnès): Дятлівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 6 habitants. Pertany al districte rural de Sovetski.

## Referències

* ↑ «Численность населения Крымского федерального округа, городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений.». Федеральная служба государственной статистики. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 12 juliol 2017].
# Synasellus henrii

Synasellus henrii és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península Ibèrica: Portugal.

## Referències

* ↑ Braga, J. M., 1944. Note sur un genre d'Asellides nouveau du Portugal (Synasellus n. gen.) et description d'une sous-espèce nouvelle de ce genre. Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" 17: 1–11.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Afonso, O., 1987. Contribution pour la connaissance des rapports entre la qualite del'eauphreatique et les communautes d'asellides (Crustacea, Isopoda, Asellota). Publicaçoes do Instituto de Zoologia "Dr. Augusto Nobre" (198): 1-61.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Reboleira, Ana Sofia P.S.; Paulo A.V. Borges; Fernando Gonçalves; Artur R.M. Serrano i Pedro Oromí, 2011. The subterranean fauna of a biodiversity hotspot region - Portugal: an overview and its conservation. International Journal of Speleology, 40 (1): 23-37.
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Biodiversidade em Portugal (portuguès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)