OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Joaquín Trejos Fernández

José Joaquín Antonio Trejos Fernández (San José, 18 d'abril de 1916 - San José, 10 de febrer de 2010). Polític costarricense, President de la República de 1966 a 1970.

## Biografia

Els seus pares van ser Juan Trejos Quirós i Emilia Fernández Aguilar. Va casar el 30 d'agost de 1936 amb Clara Fonseca Guàrdia. D'aquest matrimoni van néixer cinc fills: Diego, Juan José, Humberto, Alonso i Álvaro Trejos Fonseca.
Va cursar estudis d'economia en la Universitat de Chicago i va fer estudis superiors a Bordeus, França. Va ser Degà de la Facultat de Ciències i Lletres, destacant-se com a professor de Matemàtiques i Química. Durant molts anys va ser professor de Ciències Econòmiques en la Universitat de Costa Rica.

## President de la República

Sense antecedents polítics, per als comicis presidencials de 1966 va ser triat com a candidat per una aliança de partits denominada Unificació Nacional i va obtenir una victòria molt ajustada sobre el exCanciller Daniel Oduber Quirós. Triomfa en l'elecció presidencial per un estret marge de 4000 vots i obté 26 diputats per la seva partit Unificació Nacional. L'oposició representada pel partit Alliberament Nacional obté 29 diputats a l'Assemblea Legislativa.

## Referències

* ↑ Historia de Costa Rica, Monge Alfaro, Carlos. edición #16, Imprenta Trejos, 1980, página 307, página 307
# Cal Montserrat (els Omellons)

Cal Montserrat és una masia del municipi dels Omellons (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de pagès força austera de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha una porta, feta de grans dovelles de pedra vista on hi destaca un relleu al·lusiu a la família Llorach: es representen dues cartel·les vegetals que es tanquen i al seu interior hi ha un ramet de llorer, emblema familiar, als costats es pot llegir la data de construcció (1801). En aquesta planta, a la dreta de la porta, hi ha una petita finestra. Al primer pis hi ha tres balcons que coincideixen amb les tres finestres del segon pis. La casa està rematada per la coberta de teula àrab.
Tota la casa està feta a base de grans carreus irregulars de pedra sense escairar, a excepció de la porta principal, i el conjunt està arrebossat. Destaquen també les fines motllures llises d'algunes de les finestres.

## Referències

* 1 2 «Cal Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Timàlia pilosa

La timàlia pilosa (Macronus ptilosus) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, clars de les terres baixes a Tailàndia peninsular, Malaia, Sumatra, illes Batu, Bangka, Belitung i Borneo.

## Referències

* ↑ «Timàlia pilosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Falk Hoffmann

Falk Hoffmann (Chemnitz, 29 d'agost de 1952) és un saltador alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya entre finals de la dècada de 1960 i començaments de la de 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar dues proves del programa de salts. Fou setè en la prova de trampolí de 3 metres i desè en la palanca de 10 metres. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real fou quart en el trampolí de 3 metres i sisè en la palanca de 10 metres. Els millors resultats els va obtenir als Jocs de Moscou de 1980, on guanyà la medalla d'or en la palanca de 10 metres i fou quart en el trampolí de 3 metres.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de plata i una de bronze al Campionat del Món de natació de 1973 i 1978 i una d'or, una de plata i una de bronze al Campionat d'Europa de natació de 1974 i 1977. A nivell nacional va guanyar el campionat alemany en palanca de 1971 a 1974 i de 1977 a 1980, i en trampolí de 1969 a 1974 i de 1976 a 1982.
El 1999 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Falk Hoffmann». [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «ISHOF.org | FALK HOFFMAN (GDR)» (en anglès americà). [Consulta: 11 setembre 2021].
# Llenguatge animal

El llenguatge animal és l'eina de comunicació pròpia dels animals. Al segle XX es van estudiar amb detall els sistemes de comunicació i interacció social de nombrosos animals. Això va portar a descobrir que moltes de les característiques presents en les llengües naturals humanes també eren presents en el llenguatge animal. No obstant això un petit nombre de característiques semblen exclusives d'animals concrets i no comuns a la totalitat d'ells o a grups.

## Vegeu també

* L'expressió de les emocions en l'home i els animals
* Comunicació animal
* Biolingüística
* Llenguatges als éssers vius

## Enllaços externs

* Llenguatge dels animals Arxivat 2014-04-21 a Wayback Machine.
* Diferències entre la comunicació humana i d'altres animals
# Aubvillers

Aubvillers és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 114 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Aubvillers era de 114 persones. Hi havia 45 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 17 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 56 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 5 tenien dues cambres, 6 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 36 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Aubvillers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 64 persones, 54 eren actives i 10 eren inactives. De les 54 persones actives 48 estaven ocupades (27 homes i 21 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Aubvillers hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Aubvillers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Aubvillers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Khilperic II de Burgúndia

Khilperic II (Chilpericus, Chilperico) fou rei (conjuntament amb altres) del burgundis († 486). Era el tercer fill de Gondioc; aquest va designar hereus als seus quatre fills, però segons sembla el seu germà Khilperic I de Burgúndia i un altre germà (Gondió) encara vivien i van restar al front, i Khilperic I hauria governat després sol fins a la seva mort (473-476).
Khilperic II i Gundemar I, dos dels germans, van conspirar per eliminar a Gundebald, el germà gran, i apoderar-se de la seva part del regne que era considerada la millor (vers 474). Godegisil es va mantenir neutral en el conflicte. Forces fidels a Khilperic II i Gundemar I van derrotar a les de Gundebald a una batalla prop d'Autun (vers 475). Gondebald va haver de fugir i amagar-se. Quan els vencedors van llicenciar a les tropes, Gundebald va sortir del seu amagatall i va reunir als seus fidels i va ocupar Viena del Delfinat, que llavors era la capital dels burgundis (476). Gundemar es va refugiar en una torre que fou cremada i va morir. Khilperic, la seva dona, dos fills i dues filles foren fets presoners i el primer executat (se li va tallar el cap) i la seva dona fou tirada a un pou amb una pedra lligada al coll segons Gregori de Tours (però el seu epitafi diu que va morir el 506). A les dues filles Croma i Clotilde se'ls va perdonar la vida i Gundebald les va acollir al seu palau i Clotilde fou més tard l'esposa del rei Clodoveu I i canonitzada com a Santa Clotilde. Als dos fills també se'ls va tallar el cap i els seus cossos foren tirats al mateix pou que la mare. No és clar si l'oncle Khilperic I va morir en la lluita o fou executat, o bé se'l va permetre restar com a rei fins a morir poc després (en tot cas abans del 480).

## Notes

* ↑ Chilperic a Medieval Lands.
* ↑ Laurent Theis, Clovis, de l'histoire au mythe, éditions Complexe, 1996, pàg. 58.
* ↑ Grégoire de Tours, Dix livres d'Histoires, llibre II, 28.
# Joan Uriach i Lafita

Joan Uriach i Lafita (Barcelona, 4 de març de 1896 - Barcelona, 7 de juny de 1934) fou un futbolista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Joan Uriach jugà a la posició del porter. Defensà els colors del FC Badalona i del FC Barcelona de començaments de la dècada de 1920, entre 1920 i 1924. Durant aquests anys formà línia defensiva amb homes com Coma, Galícia o Surroca i guanyà tres Campionats de Catalunya i un Campionat d'Espanya com a títols més destacats. L'any 1924 passà a jugar a l'equip reserva del Barcelona. Un cop retirat formà part del personal encarregat del Camp de Les Corts. El seu germà Jaume Uriach i Lafita també fou futbolista i porter del FC Barcelona.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1921-22, 1920-21, 1923-24
* Copa espanyola:
** 1921-22

## Referències

* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «JOAN URIACH LAFFITA». La Vanguardia, 08-06-1934. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 «El ex meta barcelonista Uriach ha fallecido». Mundo Deportivo, 08-06-1934. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Los partidos del domingo». Mundo Deportivo, 16-09-1920. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «En Caldas de Montbuy». Mundo Deportivo, 03-10-1924. [Consulta: 1r octubre 2014].
# Cala Deià

La Cala de Deià o Cala Deià és la major cala del municipi de Deià, a Mallorca, i una de les principals de la Serra de Tramuntana (tan característica pels seus penyals segats en sa vessant marítima). Els deianencs l'anomenen simplement "Sa Cala".
Està situada entre les puntes de Deià i els còdols Blancs, i serveix de desembocadura per al torrent Major de Deià. És bàsicament una cala de còdols, però hi ha qualcuns trossos d'arena i, segons quines èpoques, d'algues.
Apareix documentada per primera vegada a la cartografia en el mapa del Cardenal Despuig (1785). Va servir tradicionalment d'abric per a les barques de pesca; de fet hi ha unes característiques cases de pescadors (avui sense habitar) i alguns escars. Hi ha dos restaurants on es pot gaudir de bona cuina a la vora de la mar: Cas Patró March (a càrrec de descendents d'una de les famílies de pescadors) i Can Lluc.

## Anècdotes

* A Cala Deià es varen gravar unes escenes de la pel·lícula Evil under the Sun de Guy Hamilton; hi actuaven actors de la talla de Peter Ustinov (com a Hercule Poirot), i va comptar amb la participació de nombrosos extres deianencs.
# Falkenbach

Falkenbach (alemany: [ˈfalkənbax]) és un grup de viking metal d'Alemanya.
El seu únic membre és Vratyas Vakyas (de nom real Markus Tümmers), que va néixer a Alemanya però que ha viscut a Islàndia des de nen.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* ...En their medh ríki fara... (1996)
* ...Magni blandinn ok megintiri... (1998)
* Ok nefna tysvar Ty (2003)
* Heralding – The Fireblade (2005)
* Tiurida (2011)
* Asa (2013)

### Demos

* Hávamál (1989)
* Tanfana (1990)
* Cap a Solens Golden Light (1991)
* Promoció '95 (1995)
* Laeknishendr (1995)
* ... Skinn af sverði sól valtíva... (1996)

## Membres
### Membres actuals

* Vratyas Vakyas - guitarra, guitarra acústica, teclats, bateria i veu.

### Membres d'estudi

* Hagalaz - guitarres a Ok nefna tysvar Ty, Heralding - The Fireblade i Tiurida.
* Tyrann - veu a Ok nefna tysvar Ty, Heralding - The Fireblade i Tiurida.
* Boltthorn - bateria a Ok nefna tysvar Ty, Heralding - The Fireblade i Tiurida.
* Albion - baix a Tiurida.

## Referències

* ↑ «Falkenbach - Enciclopaedia Metallum» (en anglès). [Consulta: 29 març 2024].
* ↑ «Vratyas Vakyas - Enciclopeadia Metallum» (en anglès). [Consulta: 29 març 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina de Falkenbach a Metal Archives
# Llenguatge controlat

Un llenguatge controlat o llenguatge documental és un tipus especial de llenguatge natural al qual s'utilitza un vocabulari restringit i construccions gramaticals considerades simples, per tal de reduir ambigüitats i complexitat. S'utilitza per la difusió de contingut a grans audiències, especialment aquelles que no tenen un coneixement avançat de la llengua base. També s'utilitzen per facilitar traduccions automàtiques de documentació.
N'hi ha de dos tipus:
* Llenguatges tècnics o simplificats, creats per millorar-ne la lectura a lectors humans (per exemple per parlants no natius).
* Llenguatges lògics que permeten una anàlisi semàntica automàtica, és a dir, estan pensats per facilitar-ne la lectura a un ordinador.
Els llenguatges documentals lògics utilitzen un sistema artificial de signes normalitzats i són especialment útils en l'emmagatzematge de catàlegs o bases de dades, i en eines de cerca automatitzada. Per aquest motiu, és el llenguatge recomanat per buscar fonts i documents allotjats al fer una cerca bibliogràfica o d'estat de l'art en treballs d'investigació.

## Restriccions del llenguatge controlat

El llenguatge controlat, especialment de tipus tècnic, segueix una sèrie de restriccions bàsiques:
* Frases curtes, preferiblement sense subordinades.
* Evitar l'ús de pronoms.
* Evitar paraules amb moltes acceptacions, i que per tant resultin ambígües.
* Utilitzar només paraules aprovades per un diccionari.
* Utilitzar la veu gramatical activa.

## Vegeu també

* Vocabulari controlat
* Llengua construïda
* Escriptura restringida

## Referències

* 1 2 Chaumier, J. «Análisis y lenguajes documentales: el tratamiento lingüístico de la información documental». Barcelona: Mitre (Ciencias de la comunicación), 1986.
* ↑ Schwitter, Rolf. "Controlled natural languages for knowledge representation." Proceedings of the 23rd International Conference on Computational Linguistics: Posters. Association for Computational Linguistics, 2010.
* ↑ Cid Leal, Pilar «Sistemes de classificació». Fonaments de llenguatges documentals, Universitat Oberta de Catalunya, 2007, pàg. 38-42 [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ (2006) "Attempto Controlled English Meets the Challenges of Knowledge Representation, Reasoning, Interoperability and User Interfaces" (PDF). FLAIRS 2006
* ↑ «Els llenguatges documentals». Competència informacional a l'aula. Xtec.cat. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ O'Brien, Sharon (2003). "Controlling Controlled English - An Analysis of Several Controlled Language Rule Sets". Proceedings of EAMT-CLAW [Consulta: 16 febrer 2020] Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 febrer 2020].
# Barbus condei

Barbus condei és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Gabon.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kolva

El Kolva - Колва (rus) - és un riu de Rússia, afluent per la dreta del Víxera, sub-afluent del riu Kama. Passa pel krai de Perm.

## Geografia

Té una llargària de 460 km i una conca de més de 13.500 km². Neix a la muntanya de Kolviski Kamen (a 575 m), a l'extrem nord-est del krai de Perm, als vessants occidentals dels Urals, prop del límit amb la República de Komi.
El Kolva roman sota el gel des de començaments de novembre fins a finals d'abril i començaments de maig. El seu règim és principalment nival. És navegable en els seus últims 240 km. Desemboca al Víxera una mica més avall de Txerdin.
Els seus afluents principals són el Beriózovaia (per l'esquerra) i el Víxerka (per la dreta). /

## Referències

* 1 2 3 4 «QOLVA» (en rus), 26-12-2021. Arxivat de l'original el 2021-10-21. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Cala Estància

Cala Estància és una platja mallorquina de sorra d'uns 220 metres de longitud per 37 d'amplada. Es troba a 11 kilòmetres a l'est del centre de Palma, situada al barri de can Pastilla (districte de Platja de Palma). Dona nom a la urbanització homònima situada a la riba d'aquesta cala. És molt freqüentada per banyistes degut a que es troba propera a la ciutat de Palma i de s'Arenal. Les seves sorres són blanques i les seves aigües poc profundes i molt tranquil·les, gràcies a que es troba protegida per dos esculleres, fet que es aprofitat per algunes embarcacions per fer-hi fondeig. Compta amb servei de dutxes, banys, aparcament urbà i accés per a minusvàlids.

## Referències

* ↑ «Cala Estància». platgesdebalears. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Todas las playas de Mallorca. Laluzenpapel, 2011. ISBN 978-84-938783-0-6.
# Torre de setge

Una torre de setge o torre ambulant és un tipus de variant ofensiva d'un enginy militar emprat en l'època dels antics romans i en l'Edat Mitjana per a superar les muralles dels enemics o dipositar-hi dalt d'aquestes diveros homes armats perquè ells la puguin prendre més fàcilment.
El model bàsic de la torre de setge és una torre de base quadrada amb diversos pisos, units entre ells per una escala interna o posterior, dos o tres metres més alta que les muralles que s'hagin de superar i amb un pont aixecadís en la seva part superior per on s'arribava als merlets enemics (i de vegades les cavalleries). També acostumaven a portar arquers que disparaven en el moment de baixar el pont.
Per a poder moure's aquestes torres comptaven amb quatre grans rodes. Inicialment eren mogudes per bous o cavalls però quan s'acostaven al seu objectiu les movien els soldats.
Probablement la torre de setge més gran va ser l'Helèpolis construïda per Epímac d'Atenes per a Demetri Poliorcetes durant el fallit setge de Rodes de l'any 304 aC. Feia 43 m d'alt i 22 m de costat a la seva base i portava rodes de 4,6 m de diàmetre i muntava catapultes en els seus nou pisos.
En època antiga es feien servir torres de setge tant a Europa com en l'Extrem Orient. Ja apareix en els relleus assiris del segle ix aC.
Com totes les armes de setge medievals, aquesta torre també va quedar obsoleta amb la generalització del canó al segle xv.
* Atac assiri a una ciutat amb una torre de setge.
* Esquema de la torre de setge Helèpolis.
* Representació d'una torre de setge.

## Referències

* ↑ Jim Bradbury. The Medieval Siege. Boydell & Brewer, 1992, p. 241–. ISBN 978-0-85115-357-5.
* ↑ Villalba i Varneda, Pere. Roma a través dels historiadors clàssics. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 1996, p. 181–. ISBN 978-84-490-0699-9.
* ↑ Plutarch. The Age of Alexander. Penguin Books Limited, 1 març 2012, p. 520–. ISBN 978-0-14-197038-7.
* ↑ John Gillies. The history of the world, from the reign of Alexander to that of Augustus, comprehending the later ages of European Greece, and the history of the Greek kingdoms in Asia and Africa, from their foundation to their destruction, with a preliminary survey of Alexander's conquests, and an estimate of his plans for their consolidation and improvement, 1807, p. 402–.
* ↑ Edmund Hodgson Yates. Tinsley's magazine, conducted by E. Yates, p. 282–.
* ↑ Richard A. Billows. Antigonos the One-Eyed and the Creation of the Hellenistic State. University of California Press, 6 juny 1997, p. 152–. ISBN 978-0-520-20880-3.
* ↑ Henry Gustavus Kieme. Sennacherib's Campaign in Syria, Phœnicia, and Palestine: According to His Own Annuals. Assyrian Text and English Translation, Together with Philological and Historical Notes. Bacon, 1875, p. 45–.

## Vegeu també

* Verdesca

## Enllaços externs

* La Torre de Setge Arxivat 2005-05-09 a Wayback Machine.
# Pseudorasbora pumila

Pseudorasbora pumila és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1985. Aquarien atlas. Band 2. Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde GmbH, Melle, Alemanya. 1216 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Masuda, H., K. Amaoka, C. Araga, T. Uyeno i T. Yoshino 1984. The fishes of the Japanese Archipelago. Vol. 1. Tokai University Press, Tòquio (Japó). 437 p.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.