OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La comèdia del bagul

Vidularia és una obra de Titus Maccius Plautus, coneguda com La comèdia del bagul. D'aquesta obra, només es conserven uns cent versos en fragments dispersos. Es creu que era molt semblant a Rudens perquè també apareixen dos pescadors, Gorgines i Cacisto. L'argument podia ser així: el jove Nicodemo, víctima d'un naufragi, treballa en la casa de Dinia, un home gran que després resulta ser el seu pare, fet que sabrà quan recupera del mar un bagul on hi ha objectes seus que faciliten el seu reconeixement.

## Edicions

* Wilhelm Studemund: Commentatio de Vidularia Plautina, Greifswald 1870.
* Friedrich Ritschl, Gustav Loewe, Georg Goetz, Fritz Schöll: T. Macci Plauti Comoediae: recensuit instrumento critico et prolegomenis auxit Fridericus Ritschelius sociis operae adsumptis Gustavo Loewe, Georgio Goetz, Friderico Schoell, Band 4, Leipzig 1890.
* Friedrich Leo, Titus Maccius Plautus: Comoediae. Reconsuit et emandavit Fridericus Leo, Band 2, Berlin 1896.
* Wallace Martin Lindsay, T. Macci Plauti Comoediae. Recognovit brevique adnotatione critica instruxit W. M. Lindsay, Band 2, Oxford 1905.
* Roberto Calderán, Vidularia: Introduzione, testo critico e commento, Palermo 1982.
* Salvator Monda, Titus Maccius Plautus. Vidularia et deperditarum fabularum fragmenta. Editio Plautina Sarsinatis, 21, Sarsinae/Urbini 2004 (vide commentum a Michael Fontaine, Bryn Mawr Classical Review 2005.05.36 (textus)

## Bibliografia

* Katalin Dér, Vidularia: Outlines Of A Reconstruction, in: Classical Quarterly. New Series, Band 37 (1987), S. 432–443.
* Wolf-Hartmut Friedrich, Euripides und Diphilos, München 1953, S. 199–212 (Zetemata 5).
* Eckard Lefèvre, Diphilos und Plautus: Der „Rudens“ und sein Original, Stuttgart 1984, S. 37–39 (= Abhandlungen der Geistes- und Sozialwissenschaftlichen Klasse der Akademie der Wissenschaften und der Literatur, Jahrgang 1984, Nr. 10).
* Friedrich Marx, Plautus Rudens, Bonn 1928, S. 271–273.

## Referències

* ↑ Fitxa tècnica d'obres de Plaute Arxivat 2017-03-08 a Wayback Machine. pel Teatre Regina
# Busiris

* Per a altres significats, vegeu «Busiris (fill de Posidó)».
Busiris fou una ciutat del delta del Nil al Baix Egipte, al sud de Sais. Busiris és el nom grec, transcripció del nom egipci Per Usiri, que vol dir "La llar d'Osiris". Altres tres ciutats anomenades Abusir o Busiris van existir a l'antic Egipte: una a l'oest d'Alexandria coneguda com a Taposiris Magna, una a la regió de Faium entre l'oasi i Afroditòpolis, i una a la regió de Saqqara (Abusir al-Melek). El seu nom inicial fou Djedu, "la vila de Djed", i existia des del temps predinàstic, en què fou la capital del Regne oriental del Delta mentre Behdet era la capital del Regne occidental. D'acord amb la mitologia egípcia Djed i Behdet foren unides per Osiris vers el 3700 aC. El déu adorat a la ciutat era Heqaandjet (Andjety, també esmentat com Anedjti o Anezti) déu de la resurrecció dels homes a l'altre mon, però alguns erudits suposen que Andjety fou en realitat un rei local. Durant la dinastia XI Andjety es va assimilar a Osiris, déu de la fertilitat i de l'èxit, i aquesta unió fou afortunada perquè Osiris va esdevenir un dels principals déus egipcis. La ciutat va canviar el seu nom Djedu per Per Usir (Per-Wsjr-Neb-Djedu, és a dir "La casa d'Osiris el senyor de Djedu) i va esdevenir el principal centre de culte d'Osiris al Baix Egipte (Abidos ho era a l'Alt Egipte). Es feia un festival anyal dedicat al déu. En àrab el nom de la ciutat va derivar en Abusir i avui és una petita ciutat.
Fou capital del nomós IX del Baix Egipte (Anedjty) i tenia un temple funerari d'Osiris (doncs aquest déu suposadament era enterrat a la ciutat) i un temple dedicat a Isis. Va arribar a la seva màxima importància durant l'època ptolemaica quan es va dir Busiris, transcripció grega del nom egipci. El seu nom copte era Pousiris.
Plini esmenta l'Isidis oppidium prop de la ciutat.
En època cristiana fou seu metropolitana de la província d'Aegyptus secunda i el seu bisbe Hermon va assistir al concili de Nicea el 325; en aquest temps el bisbe ho era també de Kynos (Kynos Inferior). Al concili d'Efes el 449, el bisbe Atanasi va defensar a Dioscoros, però es va penedir a Calcedònia. Al segle vii encara és esmentada com a seu d'un bisbe grec però era governada per un bisbe fidel al patriarca jacobita; el 742 el bisbe Jacob va participar en l'elecció del patriarca Miguel I; a Jacob el va succeir Petros; més tard s'esmenta al bisbe Sever (finals del segle X i principis del XI) i Mohna (al segle xiii).
Les ruïnes del temple s'han trobat una mica al nord, a Behbeit el-Hagar.

## Referències

* Farouk Gomaà, "Busiris (Abu Sir Bana)," a Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt, Londres 1999
# Pío Ballesteros Álava

Pío Ballesteros Álava (Saragossa, 15 d'agost de 1882 - 6 de novembre de 1952) fou un jurista i polític aragonès, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
El 1913 va publicar en col·laboració amb l'historiador Antonio Ballesteros Beretta Historia de España y su influencia en la historia universal. Políticament era seguidor d'Antoni Maura i Montaner i durant els anys 1920 fou Director General de Registres i Notariat, raó per la qual durant la dictadura de Primo de Rivera fou nomenat membre de l'Assemblea Nacional Consultiva. El 1949 fou escollit membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obres

* La Hacienda Pública y las depresiones cíclicas (1951), ISBN 978-84-7296-032-9

## Referències

* ↑ Ricard García Cárcel. La construcción de las historias de España. Marcial Pons, 2004, p.315-316.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Lista de asambleistas nombrados por el gobierno, ABC, 5 d'octubre de 1927
* ↑ Medalla 29 Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. de la RACMYP
# Serrat del Rector (Lladurs)

* Aquest article tracta sobre el Serrat del Rector de Lladurs. Vegeu-ne altres significats a «Serrat del Rector (Vilanova de Meià)».
El Serrat del Rector és una serra situada al municipi de Lladurs (Solsonès), amb una elevació màxima de 792,1 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La comèdia del cistell

Cistellaria és una comèdia de Titus Maccius Plautus.
De les vint-i-una que se'n conserven, n'és la pitjor i només en tenim un centenar de versos, la majoria d'aquests lliures, però és un exemple de tots els ingredients d'una comèdia plautina: abandonament d'un infant, posterior violació, enamorament, reconeixement gràcies a les joguines o roba de la seva infantesa, recuperació del seu estatus social i matrimoni final.

## Argument

L'argument n'és: la jove Selènia va ser abandonada en néixer i és acollida per l'alcavota Melènide. S'enamora d'Alcesimarc, jove ric, però no poden casar-se per la baixa condició social d'ella. El pare d'Alcesimarc el vol casar amb la filla del seu veí, Demifó. Apareix a escena Demifó, que en la seva joventut va violar una dona amb la qual es va casar posteriorment en segones núpcies; ara el matrimoni voldria recuperar la filla perduda. Arriba el moment en què els dos enamorats estan a punt de suïcidar-se perquè no troben solució al seu problema; de cop, apareixen unes joguines dins d'una cistella i es descobreix que pertanyen a Selènia; per tant, aquesta és filla del matrimoni, recupera la seva condició de ciutadana romana i ja pot casar-se amb Alcesimarc.
# Fuga a due voci

Fuga a due voci és una pel·lícula de 1943 dirigida per Carlo Ludovico Bragaglia.

## Argument

En una casa de producció cinematogràfica és difícil trobar l'argument per la nova pel·lícula. Un famós baríton explica l'aventura que havia viscut el dia anterior, quan, després de perdre el tren, es va trobar passejant pel camp amb una noia que havia deixat el seu xicot gelós al tren. Els dos, perduts a la nit i sense documents, van acabar després a la presó. L'aventura pot ser el punt de partida de l'argument de la pel·lícula, però quin podria ser el final? I qui en particular es casarà amb la noia? En la unió de ficció i realitat que ve a determinar el famós cantant decideix donar pas al seu rival, però a la projecció del primer la noia deixa el seu xicot a l'estacada per córrer cap a ell.

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula eren les cançons de Cesare Andrea Bixio, amb lletres de Nicola Salerno, Soli, soli nella notte, i La strada nel bosco, gràcies al qual Gino Bechi també es va fer famós en el camp no operístic.

## Crítica

Les crítiques van ser força positives:
| « | Un truc enginyós va treure d'aquesta pel·lícula aquell aire lliure i convencional ineludible que tenen gairebé totes les pel·lícules basades al voltant d'un cantant [...] està representat amb una vena fluïda i picant i interpretat amb l'animació adequada per part de tots els intèrprets. El baríton Bechi a més de tenir una veu esplèndida té una cara i una interpretació molt amable. Fresca i enginyosa Irasema Dilian. Aroldo Tieri en gran forma és molt divertit en el paper d'un enamorat molt nerviós i gelós. | » |
| — Ercole Patti |||

## Notes

* ↑ Burke, Frank . A Companion to Italian Cinema. John Wiley & Sons, 2017. p. 381
* ↑ Il Popolo di Roma, 31 marzo 1943

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Cal Truco

Cal Truco és una masia noucentista del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia que correspon a la tipologia 2.II de l'esquema de Danés i Torras (basilical), encara que força estilitzada, com correspon al "populisme" noucentista. Els camps dels voltants encara es cultiven però la masia està totalment abandonada i en procés d'enrunament. El que havia estat en altre temps una situació privilegiada (a primera línia de mar i envoltada de terreny de regadiu) s'ha convertit en la causa principal de la seva degradació, primera ruta d'aproximació aèria a l'aeroport, aigües putrefactes del desembocadura del riu i propera urbanització industrial.

## Referències

* ↑ «Cal Truco». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Proechimys mincae

Proechimys mincae és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. És endèmica de Colòmbia, on viu a altituds de menys de 500 msnm. Es tracta d'un animal nocturn i solitari que s'alimenta de llavors, fruita, fulles i insectes. El seu hàbitat natural són els boscos primaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Tirira, D.; Boada, C.; Weksler, M.; Anderson, R. P.; Gómez-Laverde, M. Proechimys mincae. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 juliol 2015.
# Scido

Scido és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 90 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 30 km al nord-est de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 890 habitants.
Scido limita amb els municipis següents: Cosoleto, Delianuova, San Luca i Santa Cristina d'Aspromonte.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 gener 2020].
# La comèdia dels ases

La comèdia dels ases, també coneguda com l'Asinaria, es pot considerar una de les peces més emblemàtiques de l'escriptor llatí Plaute. Aquesta obra conté la frase de Lupus est homo homini, non homo, quom qualis sit non novit ('Llop és l'ésser humà per a l'ésser humà, i no ésser humà quan desconeix qui és l'altre').

## Argument

L'obra té Atenes com a escenari, prop de les cases del vell Demenet i de l'alcavota Cleareta. El vell Demenet, sotmès a la seva esposa, vol ajudar econòmicament el seu fill Agirip, enamorat de la jove cortesana Filena, la qual el correspon. Tanmateix, Cleareta (mare i alcavota de Filena) ha acordat lliurar la noia a Diàbolo, si no és que Argirip troba abans les 20 mines que val. El nom de la comèdia ve dels ases, propietat de la seva esposa, que Demenet pretén vendre per obtenir els diners. Al final, el jove llibertí Diàbolo, desenganyat perquè Filena no li fa cas, denuncia el complot a Artemona, l'esposa rica de Demenet i mare d'Argirip, que els sorprèn en un banquet a casa de l'alcavota.
Els seus personatges segueixen el repertori clàssic, com són per exemple: l'adulescens amans, la meretrix, la domina, el vell verd hipòcrita, l'alcavota, el soldat i els esclaus.

## Traduccions al català

Marçal Olivar. La comèdia dels ases. Barcelona, Fundació Bernat Metge, 1934 (traducció en prosa)
# Francesc Francís

Francesc Francís (Perpinyà 1886 - 1973) fou un poeta i periodista nord-català.

## Biografia

El 1918 fundà amb Robert Subirós el periòdic La Renaissance Catalane (1918). Més tard fou secretari del grup catalanista La Colla del Rosselló i membre actiu de la Companyia dels Jocs Florals de la Ginesta d'Or. També col·laborà a L'Éveil Catalan (com a Pierre Francis) i a diverses revistes catalanes.
Posteriorment va fer nombrosos reportatges sobre la guerra civil espanyola de 1936-1939, raó per la qual li fou atorgada la creu de la Segona República Espanyola. A començaments dels anys seixanta fou un dels fundadors del Grup Rossellonès d'Estudis Catalans

## Obres
### Poesia

* Poemes de guerra (1915)
* Les hores que passen (1917)
* Clarianes (inèdit)

### Novel·la en francès

* Rue du Jasmin, apareguda a L'Indépendant

## Referències

* ↑ Abrams, D. Sam «'No passareu!'». Cultura (El Punt Avui), 12-12-2014, p. 32.

## Enllaços externs

* «Francesc Francís». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cal Consol

Cal Consol és una casa de Sant Martí de Maldà, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de tres plantes on les portes de la façana de la planta baixa han estat reformades i modernitzades. La llinda de la segona porta fou realitzada amb la mateixa remesa de pedra que es va utilitzar en la construcció de l'església de Sant Martí de Riucorb. Al primer pis s'observen dos balcons gairebé plans amb unes llindes de porta ricament decorades. A la llinda del balcó esquerre trobem com a capitells dos caps escultòrics en alt relleu, són caps amb fisonomies d'estrangers de voluminoses galtes i llavis. Aquests caps sostenen una cornisa que lateralment sosté dos gerros flamejants. Entre aquests gerros hi ha dues volutes enfrontades. L'altra cornisa del balcó del primer pis és més senzilla, però decorada amb una cornisa sobresortida decorada amb pinyes. Al segon pis hi ha un ampli balcó amb una reixa original que conserva la data de 1864. La tercera planta és completament nova.

## Història

Aquesta casa és coetània a la construcció de l'església de Sant Martí.

## Referències

* 1 2 «Cal Consol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Secció de ciclisme del Sport Lisboa e Benfica

La secció de ciclisme del Sport Lisboa e Benfica era una de les diferents seccions que tenia aquest club portuguès. Actualment inactiva, l'últim any en competició va ser el 2008. Les temporades 2007 i 2008 va arribar a ser Equip continental professional.

## Principals resultats

* Volta a Portugal: José Maria Nicolau (1931, 1934), Alfredo Trindade (1932), Joaquim Fernandes (1939), José Martins (1947), João Peixoto Alves (1965), Francisco Valada (1966), Fernando Mendes (1974), David Plaza (1999)
* Volta a l'Algarve: Melcior Mauri (1999)
* Giro de les Regions: Rui Alberto Faria da Costa (2007)
* Volta a la Comunitat Valenciana: Rubén Plaza (2008)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 4 participacions (1973, 1973, 1975, 1999)
** 0 victòries d'etapa:
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:

## Classificacions UCI

Fins al 1998 els equips ciclistes es trobaven classificats dins l'UCI en una única categoria. El 1999 la classificació UCI per equips es dividí entre GSI, GSII i GSIII. D'acord amb aquesta classificació els Grups Esportius I són la primera categoria dels equips ciclistes professionals. La següent classificació estableix la posició de l'equip en finalitzar la temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 1999 | 17è (GSII) | Melcior Mauri (87è) |
| 2000 | 45è (GSII) | Melcior Mauri (466è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2007 | 27è | Javier Benítez (21è) |
| 2008 | 27è | Rubén Plaza (25è) |

## Notes

* 1 2 Equip mixt amb el Coelima
* ↑ Equip mixt amb el Sporting
* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats 1 a firstcycling.com
* Plantilles i resultats 2 a firstcycling.com
* Plantilles i resultats 3 a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Neó de Beòcia

Neó (en llatí Neon, en grec antic Νέων) fou un dirigent militar i polític beoci, partidari del Regne de Macedònia al seu país durant el regnat d'Antígon III Dosó al segle III aC.
Aquest rei va embarrancar a les costes de Beòcia amb la seva flota i Neó, que era hiparc en aquell moment, va anar a la zona amb la cavalleria i podia haver eliminat tot l'exèrcit i la flota, però en lloc d'això els va ajudar a poder sortir i salpar amb seguretat. El beocis li van criticar el seu acte però es va guanyar el favor del rei i del seu successor Filip, segons diu Polibi.

## Referències

* ↑ 4.Neon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1153
# Lechatelierita

La lechatelierita és un mineral de la classe dels òxids. També es coneix com a leszaterjeryt o libianita.

## Característiques

La lechatelierita és un òxid de fórmula química SiO₂. És un mineral de sílice amorf fos de manera natural. S'origina quan un llamp cau sobre sorra o altres sediments i roques molt riques en SiO₂. També es forma per l'impacte dels meteorits, com a resultat de la fusió de la sorra. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5. El seu estat com a espècie vàlida és qüestionable per l'Associació Mineralògica Internacional. La fulgurita és una varietat que es caracteritza per tenir la forma de tubs, sovint irregulars i ramificats.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lechatelierita pertany a «04.DA: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations petits: família del sílice» juntament amb els següents minerals: quars, òpal, tridimita, cristobalita, moganita, melanoflogita, coesita, stishovita, keatita i seifertita.

## Referències

* ↑ «Lechatelierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 març 2016].
* ↑ «Fulgurite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 març 2016].
# Calamistre

En les aranyes, el calamistre o calamistrum és una fila de pèls especialitzats que algunes aranyes tenen en les potes posteriors i utilitzen per pentinar les fines bandes de seda que produeixen. Només es troba en les aranyes cribel·lades que són les que posseeixen l'òrgan de filatura conegut com a cribel. El calamistre i el cribel solen formar les característiques bandes de seda que s'observen en algunes teranyines. El calamistre és trobat en el marge superior del metatars de les potes posteriors. Cada pèl curt i fort del calamistre està serrat en un costat i llis per l'altre.
La longitud del calamistre d'una aranya és sempre igual o més gran que l'amplada del cribel. La proporció entre la longitud del calamistre i l'amplada del cribel varia molt, fins i tot entre espècies properes. Probablement pot ser produït per les diferències en el comportament i també per variacions morfològiques com la mida i forma de les potes i l'abdomen.
Quan un mascle d'una aranya cribel·lada assoleixen la maduresa sexual, no perden ni el cribel ni el calamistre; o, si més no, el mantenen en una forma vestigial.

## Referències

* 1 2 Foelix, Rainer F. Biology of Spiders. 2a edició. Oxford University Press, 1996, p. 70.
* 1 2 3 Comstock, John Henry. The Spider Book. Doubleday, Page & Company, 1920, p. 125.
* ↑ Opell, Brent D.; Jamel S. Sandidge; Jason E. Bond «Exploring Functional Associations between Spider Cribella and Calamistra». Journal of Arachnology, 28, 1, 2000, pàg. 43–48. DOI: 10.1636/0161-8202(2000)028[0043:efabsc]2.0.co;2.
# Queturà

En el Gènesi, capítol vint-i-cinc, Queturà (en hebreu קְטוּרָה Qətûrāh) és una dona que va prendre Abraham després de la mort de Sara i amb la qual va tenir:
* Zimran
* Jocxan
* Medan
* Madian, ancestre dels madianites
* Ixbac
* Xúah

## Referències

* ↑ Gènesi 25:112
# Shipova

La Shipova (×Sorbopyrus auricularis), és una planta de la família rosàcia híbrida entre el perer europeu (Pyrus communis) i la moixera vera (Sorbus aria). Arriba a fer de 10-18 m d'alt, amb fulles caducifòlies i ovals de 7-11 cm de llarg i 5-6 cmd'ampl. El fruit és un pom de 2.5-3 cm de llarg; i és comestible amb polpa dolça i grogosa de gust similar a la pera Nashi.

## Història

Aquest híbrid es va formar primer a Bollwiller a Alsàcia, França, abans de 1619, i va ser propagat per empelt des d'aleshores. Com molts híbrids és pràcticament estèril. Es cultiva en reduïdes extensions.

## Referències

* Bean, W. J. (1980). Trees and Shrubs Hardy in the British Isles, eighth edition.
* US Agricultural Research Service: Shipova Arxivat 2009-09-27 a Wayback Machine..
* picture of shipova fruit Arxivat 2002-03-08 a Wayback Machine.
# Nicòloc

Nicòloc (en llatí Nicolochus, en grec antic Νικόλοχος "Nikólokhos") fou un navarc (almirall) espartà, nascut al segle v aC i mort després del 374 aC.
Antàlcides el va deixar a Efes com a vicealmirall l'any 388 aC mentre ell anava a la cort persa a negociar. Nicòloc va sortir d'Efes per anar en ajut de la ciutat d'Abidos contra els atenencs, i es va aturar a Ténedos on va obtenir diners dels habitants per la força i va saquejar l'illa. Els generals atenencs Ifícrates i Diòtim es van preparar per anar en ajut de l'illa però després es van assabentar que l'almirall espartà s'havia presentat a Abidos i es van dirigir allí i el van bloquejar. Mentre va tornar Antàlcides (387 aC) i de seguit va obligar els atenencs a aixecar el bloqueig i es va fer amb el domini de la mar.
El 375 aC va ser nomenat almirall i enviat contra Timoteu a la mar Jònica. Amb una força inferior a la dels atenencs va lliurar batalla prop d'Alízia a la costa d'Acarnània on va ser derrotat, però tot seguit va rebre el reforç de sis vaixells ambraciotes i de nou va desafiar a Timoteu, que de moment va refusar l'enfrontament, però que poc després, quan se li van unir setanta vaixells de Còrcira, va aconseguir el domini total de la mar, segons diu Xenofont.

## Referències

* ↑ Nicolochus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1193
# Ludlow

«Ludlow» té aquests significats:
* Ludlow (Anglaterra), població a Shropshire, Anglaterra
* Ludlow (Illinois)
* Ludlow (Kentucky)
* Ludlow (Maine)
* Ludlow (Massachusetts)
* Ludlow (Missouri)
* Ludlow (vila de Vermont), vila del Comtat de Windsor a l'estat de Vermont (EUA)
* Castell de Ludlow
* Ludlow Falls, població dels Estats Units a l'estat d'Ohio.
* Ludlow (època), subdivisió del període Silurià