OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hippocampus taeniopterus

Hippocampus taeniopterus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan i l'Índia fins al sud del Japó, les Hawaii i les Illes de la Societat.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S. 1810. Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. (Part 1 involves fishes, pp. [i-iv] 3-69 [70 blank], Part 2 with slightly different title, pp. ia-iva + 71-105 [106 blank]). Caratteri.
* ↑ «Hippocampus taeniopterus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Middle East Television

Middle East Television (METV) (en català: "Televisió d'Orient Mitjà") és un canal de televisió per satèl·lit cristià evangèlic, situat a Limassol, Xipre. La programació de METV inclou alguns programes cristians, a més de programes no religiosos d'entreteniment com: el xou de Red Green, el xou de Mary Tyler Moore, sèries de televisió, i els partits de futbol americà de la NFL (National Football League).

## Història
### Antiga emissora al Líban

El 10 d'abril de 1982, una estació de televisió d'inspiració cristiana situada al Sud del Líban, Esperança TV, va ser donada a la CBN (Christian Broadcasting Network), i va esdevenir la METV.

### Satèl·lit de comunicacions

El 5 de juny de 1997 el canal METV va començar l'emissió de la seva programació durant les 24 hores del dia, mitjançant un satèl·lit de comunicacions anomenat Amos-2. Aquest llançament va fer possible un augment de l'audiència estimada entre uns 11 i uns 70 milions d'espectadors potencials, els quals poden ara rebre el senyal televisiu, que actualment arriba fins a la regió d'Orient Mitjà.

### Nova emissora a Xipre

Després de la decisió de l'Estat d'Israel de retirar-se del Sud del Líban, Orient Mitjà Televisió (METV) va iniciar la cerca d'un nou centre d'emissió al maig de 1999. El 2 de maig de l'any 2000, Orient Mitjà Televisió (METV) va acabar la construcció de la seva nova estació de televisió, i va començar a emetre en format digital des de la nació de Xipre.

### Venda de l'emissora

METV va ser venuda a l'empresa Family Broadcasting Corporation, un canal evangèlic, al mes de juliol de l'any 2001. El logotip de METV, abans de la compra per part de Family Broadcasting Corporation, anteriorment anomenada LeSEA televisió, eren tres cedres del Líban. El Cedre del Líban, és un arbre que apareix representat a la Bandera del Líban. En Setembre de 2016, el canal va ser venut de nou a l'empresa Messianic Vision Incorporated.

## Referències

* ↑ «Messianic Vision, Inc. Acquires Middle East Television (METV)» (en anglès).

## Enllaços externs

* Middle East Television (METV) (anglès)
# Ivan Iumàixev

Ivan Stepànovitx Iumàixev (rus: Иван Степанович Юмашев; 27 de setembre de 1895 – 2 de setembre de 1972) va ser un almirall soviètic, Heroi de la Unió Soviètica i Comandant en Cap de les Forces Navals Soviètiques entre gener de 1947 fins a juliol de 1951.

## Biografia

Iumàixev era fill d'un treballador del ferrocarril, que s'uní a la Flota del Bàltic el 1912, després de graduar-se a la universitat. Serví com a fogoner, maquinista i va ser promogut a contramestre el 1917. Durant la Guerra Civil Russa serví a les flotilles del Volga i del Caspi. El 1921 era oficial d'artilleria al cuirassat Marat. El 1926 va ser destinat a la Flota del Mar Negre com a capità del creuer Komitern. Posteriorment comandà el creuer Profitern i diverses flotilles de destructors. El 1925 cursà estudis en cursos especials per a comandants de la flota; i el 1932 realitzà cursos de tàctica per a capitans a l'Acadèmia Naval.
A partir de 1934 és comandant de la Divisió de Destructors; i entre 1935 i 1937 és comandant de la brigada de creuers. El 28 de novembre de 1935 és nomenat oficial de bandera; i des de setembre de 1937, és Cap de l'Estat Major i el 1938, comandant de la Flota del Mar Negre. Des de març de 1939, Iumàixev va rebre el comandament de la Flota Soviètica de l'Oceà Pacífic, comandant-la durant la guerra contra el Japó. Quan va ser promogut a vicealmirall el 4 de juny de 1940, Iumàixev contribuí en gran manera al desenvolupament i enfortiment de la flota, a la construcció de bases navals, aeròdroms i defenses costaneres a l'Extrem Orient. El 31 de maig de 1943 va ser promogut al rang d'almirall. El 14 de setembre de 1945 va ser nomenat Heroi de la Unió Soviètica.
El 1947 va ser promogut a Comandant en Cap de la Marina Soviètica, sent nomenat alhora Ministre de la Marina, reemplaçant a Nikolai Kuznetsov. Iumàixev va realitzar una gran tasca per dotar a la Marina de vaixells de guerra i avions nous, així com per la gestió de fons per al desenvolupament del personal en les noves tecnologies. Entre 1941 i 1956 va ser membre candidat del Buró Polític del Comitè Central del PCUS, sent membre del Soviet Suprem entre 1950 i 1956. El 1951, l'almirall Kuznetsov tornà al seu càrrec i Iumàixev va ser nomenat adjunt del Soviet Suprem i director de l'Acadèmia Naval.
Va retirar-se el 1957, i va morir a Leningrad el 2 de setembre de 1972. En honor seu es batejà com Almirall Iumàixev un creuer classe Kresta II.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin (6)
* Orde de la Bandera Roja (3)
* Orde de l'Estrella Roja
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla per la victòria sobre el Japó
* Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del Centenari de Lenin

## Referències

* ↑ Plantilla:Ruheroes
# Estat Nord-occidental

L'estat Nord-occidental (Northwestern State) fou un antic estat federat de Nigèria creat el 27 de maig de 1967 amb part de la Regió del Nord de Nigèria; va existir fins al 3 de febrer de 1976, quan va ser dividit en dos estats: l'estat del Níger i el de Sokoto. La capital de l'estat Nord-occidental fou la ciutat de Sokoto.

## Governadors

* Usman Faruk (28 de maig de 1967 - juliol de 1975)
* Umaru Mohammed (juliol de 1975 - 1976)

## Referències

Article de la wikipèdia en anglès.
# María Aránzazu Sarasola Ormazábal

María Aránzazu Sarasola Ormazábal (Guipúscoa, 23 d'octubre de 1949) és una empresària i editora espanyola, coneguda per ser vicepresidenta de Prensa Ibérica.
Filla de l'enginyer guipuscoà Andoni Sarasola Martínez, María Aránzazu Sarasola està casada amb el cèlebre empresari saragossà Francisco Javier Moll de Miguel. La trajectòria als mitjans de la família Moll Sarasola començà el 1978, any de la fundació d'Editorial Prensa Canaria. El 1984, a la subhasta de Mitjans de Comunicació Social de l'Estat, el seu grup empresarial va destacar com un dels principals referents a la premsa regional i local a Espanya. María Aránzazu Sarasola és la vicepresidenta de Prensa Ibérica, editorial que va consolidar el seu lideratge en el periodisme de proximitat el 2019, quan fou adquirit el Grupo Zeta.

## Referències

* ↑ «El 'Rey Midas' de la prensa regional». El Mundo, 12-04-2014.
* ↑ «Moll celebra el 40 aniversario de un imperio editorial que nació en Canarias». La Vanguardia, 24-09-2018.
* ↑ «La fulminante ascensión de Editorial Prensa Canaria, SA». El País, 29-04-1984.
* ↑ «Relleu històric a la premsa: 'El Periódico' i l' 'Sport' canvien de mans». Ara, 18-04-2019.
# Marizy-Saint-Mard

Marizy-Saint-Mard és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 45 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marizy-Saint-Mard era de 45 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 3 eren unipersonals (3 dones vivint soles i 3 dones vivint soles), 3 parelles sense fills i 10 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 21 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 21 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 5 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marizy-Saint-Mard el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 22 eren actives i 7 eren inactives. De les 22 persones actives 19 estaven ocupades (11 homes i 8 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 7 persones inactives 1 estava jubilada, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Marizy-Saint-Mard hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 483 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marizy-Saint-Mard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marizy-Saint-Mard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mas de la Girada

El Mas de la Girada és un mas situat al municipi de Riudecols a la comarca catalana del Baix Camp.

## Referències

* ↑ «Mas de la Girada | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 novembre 2021].
# Medzianky

Medzianky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1212.
# Mas Flassià

El Mas Flassià és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia ubicada i enquadrada dintre d'un solar de grans dimensions; de planta rectangular, està estructurada en tres plantes: la planta baixa contempla tres obertures, com són el gran portal d'accés adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de grans dimensions, flanquejat per dues finestres rectangulars, de llinda monolítica, amb muntants de pedra, amb l'ampit treballat i cobertes amb un enreixat de ferro forjat. Pel que fa al primer pis o planta noble, recull tres obertures de similar tipologia, és a dir, de llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra, ampit treballat i l'únic element que els diferencia és que la central és sensiblement major que les dues laterals. En aquest primer pis, destaca la presència de l'imponent rellotge de sol, el qual recull la data d'origen o reconstrucció de la masia (1567) i la reforma que es va dur a terme el 1967. Finalment, el segon pis és projectat com a golfes amb dues minúscules finestres geminades de llinda monolítica, conformant un arc pla i amb muntants de pedra. La masia està coberta amb una teulada de vessants a laterals.

## Història

Es tracta d'un mas ja documentat en el segle xiii i s'anomenava Bellveí. Va ser un dels més importants de Vidreres i després de diverses compres arribà a tenir unes 220 vessanes, de les quals una part eren ocupades per pins en una zona coneguda com a Pineda d'en Flassià. Per casament, aquest mas passà el 1611 als propietaris del mas Roure de Maçanet, i llavors el 1824 va passar a ser propietat dels amos del mas Gelats de Santa Susanna. En el segle XX aquest important patrimoni quedà en mans de la Beneficència de l'Acció Catòlica d'Arenys de Mar, excepte el mas Flassià que en la dècada dels 60 va ser venut i s'urbanitzà; la casa funcionà com a restaurant fins a la dècada dels 90. Aquest restaurant fou decorat per l'artista vidrenc Joaquim Llucià.

## Referències

* 1 2 «Mas Flassià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
* ↑ «Mas Flassià (Vidreres - La Selva)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].

### Bibliografia

* Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: Inventari històric artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998
* Formiga, J.; Vidreres. Els Pobles de la Selva, 2002
# Melanochromis vermivorus

Melanochromis vermivorus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Melanochromis simulans

Melanochromis simulans és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme del llac Malawi (Àfrica oriental)

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A., 1990. Ad Konings's book of cichlids and all the other fishes of Lake Malawi. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Maréchal, C., 1991. Melanochromis p. 258-265. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mefedrona

La mefedrona [(±)-2-metilamino-1-p-tolilpropan-1-ona] també coneguda com a 4-metilmetcationona (4-MMC), 4-metilefredona, meow meow, Miaow, o MMCAT, és una substància de síntesi química similar a l'amfetamina i que es comercialitza legalment a través d'Internet com a fertilitzant de plantes. Però que s'utilitza com a droga principalment euforitzant i dona al·lucinacions i pot provocar infarts. És il·legal en alguns països.

## Presentació

La mefedrona pot presentar-se en pols, amb un aspecte blanc o groguenc, o en píndoles. que és com habitualment es ven per internet.

## Referències

* ↑ Ozimek, John. «Meow madness really is a load of b*ll*cks». The Register, 2nd December 2009. [Consulta: 13 gener 2010].
* ↑ http://www.abc.net.au/news/stories/2010/02/12/2818459.htm
* ↑ «Mephedrone more popular since being banned – survey» (en anglès). The Guardian, 11-03-2012. [Consulta: 5 setembre 2013].
* ↑ Roussel O, Perrin M, Herard P, Chevance M, Arpino P «Is 4-methylephedrone, an “Ecstasy” of the twenty first century?» (en francès). Annales de Toxicologie Analytique, 2009. DOI: 10.1051/ata/2009048.
* ↑ «Review pledged over use of legal high drug mephedrone». , 17-03-2010 [Consulta: 17 març 2010].

## Enllaços externs

* Erowid 4-Methylmethcathinone Vault
* Mephedrone - Preguntes freqüents Arxivat 2010-03-31 a Wayback Machine. www.lifeline.org.uk
# Michelau

Michelau (en luxemburguès: Méchela; en alemany: Michelau) és una vila de la comuna de Bourscheid situada al districte de Diekirch del cantó de Diekirch. Està a uns 32 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Michelau». [Consulta: 5 octubre 2015].
# Meius Ferrés Fluvià

Meius Ferrés Fluvià (Olot, 2 de juny de 1963) és una filòloga catalana.
Llicenciada en filologia catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona. Va ser professora de fonologia, morfologia i sintaxi de la Universitat de Girona, entre 1988 i 1992, i cap del Servei de Llengua Catalana del 1994 al 1998. Va dirigir el Servei de Llengües Modernes de la Universitat de Girona fins al 2009. Ha coordinat moltes iniciatives interuniversitàries en l'àmbit de l'ensenyament i la promoció de les llengües des de l'àmbit lingüístic català i estatal, com ara el projecte Intercat. Del 2009 al 2011 va treballar al Govern com a responsable del Gabinet de Coordinació del Comissionat per a Universitats i Recerca.
Actualment és la responsable tècnica de la comunicació a la xarxa de la Universitat de Girona, on treballa per difondre l'activitat de la universitat a la societat i dona suport a la comunitat universitària en el procés d'adaptació a la nova comunicació digital en la docència, la recerca i la difusió institucional. Va iniciar-se a la xarxa, amb el blog Les llengües a debat, l'any 2008. Posteriorment es va afegir a Facebook i a Twitter i va crear un altre blog Nodes, en el qual analitza la comunicació a la xarxa. També participa en les xarxes SlideShare i Pinterest, i usa Instagram.
Meius Ferrés és membre de l'executiva d'Esquerra Republicana de Catalunya des d'octubre de 2011, com a secretària nacional del partit en xarxa. També és membre del Consell 2.0 d'ERC, format per unes 25 persones de tot Catalunya. Va proposar i organitzar la geolocalització a Foursquare de la Via Catalana, amb la col·laboració d'Albert Cuesta i Oriol Ferran i Riera.

## Col·laboració en cultura catalana

Ha participat en moltes iniciatives en defensa de la llengua i la cultura catalanes, col·laborant amb diverses entitats i formacions polítiques, com ara la Crida, l'ADAC, la Plataforma per la Llengua o la CAL. Ha estat vicepresidenta d'Òmnium Cultural de la Garrotxa. Ha col·laborat en activitats de formació lingüística amb el Consorci per a la Normalització Lingüística. També ha col·laborat en ràdio i ha estat membre del Consell de Redacció de publicacions locals d'àmbit general. Forma part del Consell Rector de la Universitat Catalana d'Estiu, i és cap de l'àrea de Comunicació.

## Referències

* 1 2 «Meius Ferrés». Esquerra Republicana de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Barcelona: Crea't Edicions, 2014, p. 186. ISBN 9788494277207.
* ↑ «Meius Ferrés i Pere Gómez, dos olotins a la nova executiva d'ERC». olot.tv. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «Meius Ferrés». Esquerra Republicana de catalunya. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «XLIII Universitat Catalana d'Estiu: Equip rector». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 març 2015].

## Enllaços externs

* Nodes
# Mirador del Llobregat

El mirador del Llobregat o plaça de Sant Jordi és un mirador ubicat a la muntanya de Montjuïc a Barcelona. El mirador ocupa la plaça coneguda antigament com la del Polvorí. El seu nom ve del fet que el mirador està situat al vessant oest de Montjuïc i s'hi pot albirar tot el delta del Llobregat. A la plaça hi ha bancs i ornaments de l'exposició Universal de 1929. És molt concorreguda per jugadors de petanca.

## Sant Jordi a cavall

Al bell mig de la plaça del mirador del Llobregat hi ha l'escultura Sant Jordi, obra de Josep Llimona del 1924. L'escultura representa a Sant Jordi nu muntant a cavall.

## Font de Ceres

En aquesta mateixa plaça també hi ha la font de Ceres, una de les fonts ornamentals més antigues de Barcelona (1830), obra de Celdoni Guixà. Antigament la font estava situada al passeig de Gràcia però el 1874 va ser traslladada a la plaça Sortidor (Poble Sec), i finalment el 1919 va ser traslladada al seu lloc actual.