OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# René Le Grevès

René Le Grevès (París, 6 de juliol de 1910 - Saint-Gervais-les-Bains, 25 de febrer de 1946), era un ciclista bretó, al qual anomenaven El Bretó. Els seus pares eren de Saint-Tugdual, on tornaren quan ell tenia tan sols 6 mesos. Era especialista en arribades a l'esprint.
La seva carrera com a aficionat finalitza de la millor manera possible: amb una medalla de plata als Jocs Olímpics de Los Angeles de 1932 a la prova de persecució per equips.
L'any següent, el 1933, es converteix en professional. Fins al 1941, moment de la seva retirada, aconseguirà 31 victòries, destacant el Campionat de França en ruta de 1936, la París-Tours de 1935 i 16 etapes al Tour de França.

## Palmarès

* 1930 (amateur)
** 1r de la París-Reims
* 1931 (amateur)
** 1r de la París-Reims
** 1r de la París-Orléans
** 1r de la París-Dieppe
* 1932
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Los Angeles en persecució per equips
* 1933
** 1r de la París-Rouen
** 1r de la París-Caen
** 1r a la París-Rennes
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1934
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
* 1935
** 1r de la París-Tours
** 1r del Critèrium Nacional
** 1r del Circuit de París
** 1r del Circuit de Morbihan i vencedor de 2 etapes
** Vencedor de 4 etapes al Tour de França
* 1936
** Campió de França en ruta
** Vencedor de 6 etapes al Tour de França
* 1937
** 1r del Critèrium Nacional
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1938
** 1r de la París-Caen
* 1939
** 1r de la París-Sedan
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1940
** 1r del Premi de Marsella

### Resultats al Tour de França

* 1933. 19è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1934. 25è de la classificació general i vencedor de 4 etapes
* 1935. 15è de la classificació general i vencedor de 4 etapes
* 1936. 20è de la classificació general i vencedor de 6 etapes
* 1937. Abandona (9a etapa)
* 1939. 45è de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Enllaços externs

* Palmarès de René Le Grevès Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (francès)

## Notes

* ↑ René Le Grevès a Museo del Ciclismo Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. (italià)
# República de Crimea (desambiguació)

«República de Crimea» té aquests significats:
* República de Crimea, dependent de Rússia
* República Autònoma de Crimea, dependent d'Ucraïna
* República de Crimea, l'estat creat a partir de la Declaració d'Independència de la República de Crimea el 2014
* República Autònoma Socialista Soviètica de Crimea (1921–1992)
* República Popular de Crimea, l'estat de curta durada que va existir del desembre de 1917 el gener de 1918
* Crimea és una península.
# Raymond Rallier du Baty

Raymond Rallier du Baty (An Oriant, 30 d'agost de 1881 - Talant, 7 de maig de 1978) va ser un mariner i explorador francès que va realitzar prospeccions a les illes Kerguelen subantàrtiques, al sud de l'oceà Índic, a principis del segle xx.
Rallier du Baty va participar en la Tercera expedició antàrtica francesa de 1904-1907 dirigida per Jean-Baptiste Charcot.

## Biografia

Fill de capità de Navili i nebot d'un Almirall, des de molt jove va sentir admiració pel mar.
Als 19 anys va doblar per primera vegada el Cap d'Hornos a bord d'un vaixell escola. El 1903 va aconseguir un lloc a l'expedició de Jean Baptiste Charcot cap a les terres australs.
Després d'obtenir el grau de capità, el 1907 els seus esforços es van concentrar a l'obtenció de fons per organitzar una expedició pròpia que el portaria, després de més de dos anys i amb una escala intermèdia de 15 mesos a les illes Kerguelen, de França a Austràlia.
L'any 1907 va muntar la seva primera expedició, a bord d'un quetx de 45 tones comprat a Boulogne, que va rebatejar com a J.B. Charcot, del qual el seu germà Henry Rallier du Baty era el capità. Va arribar a l'arxipèlag de Kerguelen el 6 de març de 1908 (ancoratge a Port-Nadal), del qual va elaborar el primer mapa exacte. Els mariners van romandre a l'arxipèlag més d'un any, explorant-lo en totes direccions, mentre caçaven foques per produir petroli.
Raymond Rallier du Baty va escriure un llibre que detallava la seva experiència amb el J. B. Charcot, titulat "15.000 milles en un quetx".
De tornada a França, les gestes dels pioners de l'aviació li atrauen de gran manera i obté el seu títol de pilot el maig de 1912. Planificant una nova aventura que va començar el setembre de 1913 i que es va interrompre el 1914 pel començament de la I Guerra Mundial. Posteriorment, la mort del seu germà, ferit al front, va acabar per sempre amb el seu optimisme.
En acabar la guerra, cobert de medalles i mencions honorífiques, va ingressar en el departament com a tècnic i científic de pesca marina.
Va morir el 7 de maig de 1978 a Talant (Côte-d'Or) als 97 anys. Va ser enterrat al cementiri de Kerdeff a Locmiquélic.

## Referències

* ↑ Rallier du Baty, Raymond. 15,000 Miles in a Ketch. Great Britain: Thomas Nelson and Sons, 1917, p. 18. «My father was a commander in the French navy, my uncle was an admiral, many of my ancestors had 'gone down to the sea in ships.'»
* ↑ Le Gall, Erwan, « Rallier les Kerguelen », En Envor, consulté le 2 mars 2014.
* ↑ Larousse. L'Almanach de la Bretagne, 2003. ISBN 2-03-575106-3. .

## Obres

* "Aventures a les Kerguelen, quinze mil milles en un quetx". Ed. Juventud ISBN 84-261-3179-4

## Enllaços externs

* Expedicions Australs de Raymond Rallier du Baty
# Raymond Rajaonarivelo

Raymond Rajaonarivelo és un director de cinema malgaix.

## Biografia

Raymond Rajaonarivelo va néixer a Antananarivo en 1949. Va estudiar direcció cinematogràfica en la Universitat de Montpeller i a la Universitat de París.
En la dècada de 1970, va realitzar dos curtmetratges malgaixos. El seu primer llargmetratge, Tabataba (1988), va contar la història d'un poble a l'aixecament malgaix de 1947. Va ser la primera pel·lícula de Madagascar que es va projectar en el Festival de Cinema de Cannes, on va guanyar el Premi del Público en l'edició de 1988. També va guanyar el premi del jurat al Taormina Film Fest 1989 i el premi al primer llargmetratge al Festival de Cinema de Cartago 1989.

## Filmografia
### Curtmetratges

* 1974 : Izaho lokanga, ianao valiha
* 1980 : Babay sa lohovohitra
* 1994 : Le jardin des corps

### Llargmetratges

* 1988 : Tabataba (Rumeur), seleccionat a la Quinzena de Cineastes al Festival de Canes
* 1996 : Quand les étoiles rencontrent la mer
* 2005 : Mahaleo, codirigida amb Marie-Clémence Paes i Cesar Paes

## Referències

* ↑ «Raymond Rajaonarivelo» (en anglès), 04-09-2015. [Consulta: 18 octubre 2020].
* 1 2 Roy Armes. «Rajaonarivelo, Raymond». A: Dictionary of African Filmmakers. Indiana University Press, 2008, p. 109. ISBN 0-253-35116-2.
* ↑ Videau, André «Tabataba Film malgache de Raymond Rajaonarivélo». Hommes & Migrations, 1121, 1, 1989, pàg. 48–48 [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «The Best African Movies, From All 54 African Countries» (en anglès), 10-02-2019. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Raymond Rajaonarivelo - Réalisateur» (en francès). Zama Paris 2018. Arxivat de l'original el 2020-10-14. [Consulta: 21 novembre 2018].
# Reparació

En dret civil, la reparació és l'obligació que s'imposa a la persona o la persona jurídica que ha causat un dany, de restablir l'equilibri patrimonial trencat, restituint la cosa, complint una obligació o pagant una indemnització. La regulació legal està construïda sobre la base d'un principi fonamental: la reparació íntegra del dany. És una implicació de la responsabilitat civil per qualsevol dany causat, sigui o no la conseqüència d'un delicte o falta.
La principal diferència entre pena (dret penal) i responsabilitat civil (dret civil) és que la primera pressuposa la culpabilitat, i la segona, en canvi, només té com a pressupòsit l'existència d'un dany rescabalable causat per un fet antijurídic. La pena s'orienta a la prevenció, i la sanció civil s'orienta a la reparació. La pena és la resposta a la culpabilitat, la reparació és la resposta a la responsabilitat civil. En un procés penal, les parts perjudicades poden exercitar l'acció civil i el ministeri fiscal ho fa ex officio excepte si la part perjudicada es reserva expressament l'acció civil per exercitar-la davant els tribunals civils.
Se l'ha de distingir també de la rehabilitació que és la reparació atorgada a una persona que ha perdut drets, graus i dignitats que van ser annul·lats per un judici davant un tribunal o per decret, així com fora de l'esfera de la justícia pública per un procediment disciplinari intern dins d'una organització (l'exèrcit, una federació esportiva o professional, un organisme polític ecc.), quan a posteriori apareixen elements nous o es constata una il·legalitat, com va ser el cas dels represaliats pel franquisme.
Un cas particular són les reparacions de guerra.

## Referències

* ↑ «Reparació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Colomer i Artigas, Rosa; Serra i Figueras, Montserrat; et alii. Generalitat de Catalunya - Departament de Justícia. Diccionari de dret civil. Barcelona: Termcat, 2005, p. 115 (Termes jurídics 2). ISBN 84-393-6946-8. Arxivat 2021-08-15 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 «responsabilitat civil derivada de delicte o falta». Termcat.

## Bibliografia

* Puigdemont i Casamajó, Carles «LLEI 11/2017, del 4 de juliol, de reparació jurídica de les víctimes del franquisme.». Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 06-07-2017, pàg. 1-6. ISSN: 1988-298X.
# Resolució 2313 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2313 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 d'octubre de 2016. El Consell va estendre el mandat de la Missió d'Estabilització de les Nacions Unides a Haití (MINUSTAH) durant mig any fins al 15 d'abril de 2017.

## Contingut

Les eleccions que haurien d'haver tignut lloc el 9 d'octubre de 2016 es va traslladar a gener de 2017, i d'acord amb el nou calendari, el proper president juraria el 7 de febrer de 2017.
La Policia Nacional d'Haití tenia un paper crucial en la seguretat i l'estabilitat del país. Les seves capacitats continuaven augmentant, però encara depenien del lideratge i el suport internacional. Aquesta era la tasca principal de MINUSTAH. La intenció era que Haití tingués 15.000 policies operatius a la fi de 2017. També calia reforçar la justícia i el sistema penitenciari, igual importantse eren les reformes institucionals i la lluita contra l'atur i la pobresa.
L'ONU i el govern d'Haití van llançar un pla per proporcionar ajudes d'emergència a 1,3 milions d'habitants. La prolongada sequera amenaçava l'escassetat d'aliments per a 3,6 milions de persones. Haití també havi de lidiar amb una epidèmia de còlera. A més, el país va tenir problemes per ajudar molts haitians que van tornar de la República Dominicana.
El Secretari General Ban Ki-moon havia recomanat que el mandat de MINUSTAH s'estengués fins al 15 d'abril de 2017. El nombre de soldats era de 2.370, i el nombre d'agents de 2.601. El nou Secretari General António Guterres va ser l'encarregat de revisar la missió el dia 15 abril, 2017, que podria decidir-ne la retirada. Això dependria de la situació a Haití, la capacitat de la policia d'Haití per garantir la seguretat i l'estabilitat del país.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of UN mission in Haiti», 13-10-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Resolució 2311 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2311 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 d'octubre de 2016. El Consell va recomanar a l'Assemblea General de les Nacions Unides que nomenés António Guterres com a proper Secretari General de les Nacions Unides.

## Contingut

António Guterres (Lisboa, 30 d'abril de 1949) és un polític portuguès. Va ser president del Partit Socialista Portuguès i primer ministre a la fi dels noranta. Del 2005 al 2015 va ser Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Refugiats.
El Consell de Seguretat va examinar la qüestió en relació amb la recomanació del Secretari General de les Nacions Unides i va recomanar a l'Assemblea General que nomenés a Guterres com a Secretari General pel mandat comprès entre l'1 de gener de 2017 i el 31 de desembre de 2021.

## Referències

* ↑ UNSCR. «Recommendation for the appointment of the Secretary-General of the United Nations», 06-10-2016.
* ↑ The Guardian. «António Guterres to be next UN secretary general», 05-10-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 261 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 261 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 10 de desembre de 1968, després de reafirmar les resolucions prèvies sobre el tema, i observant els recents esdeveniments esperançadors, el Consell va ampliar l'estacionament a Xipre de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre per un altre període, que acaba el 15 de juny de 1969. El Consell també va demanar a les parts directament interessades que continuessin actuant amb la màxima restricció i cooperessin plenament amb la força de manteniment de la pau.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Conflicte de Xipre

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 267 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 267 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 3 de juliol de 1969 després de reafirmar la resolució 252, demana a Israel que rescindeixi les mesures d'annexió de Jerusalem Est. El Consell també va concloure que en cas de resposta negativa o no resposta d'Israel, es tornaria a parlar per discutir noves mesures.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 263 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 263 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou aprovada el 17 de gener de 1969. Després que l'Assemblea General va aprovar la Resolució 2479 enaltint les virtuts de l'ampliació de les llengües de treball, el Consell va decidir incloure el rus i el castellà entre els idiomes de treball del Consell de Seguretat.
La resolució va ser aprovat sense votació.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Resolució 345 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides
* Resolució 528 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

## Referències

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 889 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 889 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de desembre de 1993. Després de recordar la Resolució 186 (1964) i altres resolucions pertinents sobre Xipre, el Consell va prendre nota d'un informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali i va estendre la mandat de la Força de les Nacions Unides pel Manteniment de la Pau a Xipre (UNFICYP) fins al 15 de juny de 1994.
En les circumstàncies d'aleshores el Consell va assenyalar que no era possible actualitzar l'estructura i força de poder. Les autoritats militars de tots dos bàndols de la zona d'amortiment van dir que no s'havien produït més incidents al llarg de la frontera i van exhortar els països a reduir el nombre de tropes estrangeres a la República de Xipre. Van demanar a la República de Xipre que redueixi la despesa de defensa per ajudar a restaurar la confiança en el progrés de la pau, tal com es preveu en el «Conjunt d'idees».
Es va instar les autoritats militars de la República de Xipre i Xipre del Nord a iniciar converses sobre la prohibició de municions reals o d'altres armes que es mantenen a mà durant l'alto el foc, a més de prohibir el disparar armes a la vista o oïda de la zona d'amortiment de les Nacions Unides. Els líders d'ambdues comunitats van instar a promoure la reconciliació i la tolerància, tot afirmant que l'statu quo és inacceptable. Turquia i Grècia van donar suport a un conjunt de mesures que haurien de fomentar la confiança i ajudar a resoldre a la situació. A aquest efecte, es va demanar al Secretari General que informés al Consell, al final de febrer de 1994, sobre els resultats de les mesures de foment de confiança i que es revisés el futur del paper de les Nacions Unides a Xipre.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Conflicte de Xipre

## Referències

* ↑ Boutros-Ghali, Boutros. Building peace and development: 1994 report on the work of the organization from the forty-eighth to the forty-ninth session of the General Assembly (en anglès). United Nations, 1994, p. 180. ISBN 978-92-1-100541-7.

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució 889» (pdf) (en anglès). Nacions Unides.
# Resolució 887 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 887 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de novembre de 1993. Després de considerar un informe del Secretari General Boutros Boutros-Ghali sobre la Força de les Nacions Unides d'Observació de la Separació (UNDOF), el Consell va observar els seus esforços per establir una pau duradora i justa a l'Orient Mitjà.
La resolució va demanar a les parts implicades que implementessin immediatament la Resolució 338 (1973) i va renovar el mandat de la Força d'Observadors durant uns altres sis mesos fins al 31 de maig de 1994 i va demanar que el Secretari General Boutros Boutros-Ghali presentés un informe sobre la situació al final d'aquest període.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Roca Filanera

«Roca Filanera» té aquests significats:
# Riah

Riah (àrab: رياح, Riyāḥ; amazic estàndard marroquí: ⵔⵉⵢⴰⵃ, Riyaḥ) és una comuna rural de la província de Berrechid, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.373 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Richard Bentley

Richard Bentley FRS (Oulton, Leeds, 27 de gener de 1662 - Cambridge, 14 de juliol de 1742) va ser un filòsof, bibliotecari i crític anglès, estudiós de la literatura clàssica i lligat a la vida acadèmica de la seva època. Nomenat bisbe, va acceptar una beca per predicar contra l'ateisme, usant per primer cop la ciència i no la teologia com a motiu d'argumentació (en especial les tesis de Newton). Va destacar en l'edició filològica d'Homer i el Nou Testament, anticipant-se al comparatisme posterior i fent troballes com l'explicació de la lletra digamma. La fama en vida, però, li va arribar pel seu caràcter polèmic i no tant per la seva recerca.

## Referències

* ↑ «Richard Bentley, British scholar». Encyclopaedia Britannica [Consulta: 1r abril 2019].
# Richard Blair

Richard Blair (Anglaterra, maig 1944) és un enginyer agrícola, fill adoptiu d'Eileen O'Shaughnessy i Eric Arthur Blair, aquest darrere més conegut com l'escriptor i activista George Orwell. És patró de la fundació Orwell Society.
El 2016 amb un grup d'historiadors internacionals com Paul Preston, Pelai Pagès i Blanc i Colm Tóibín va organitzar una campanya perquè es creï a Barcelona un museu dedicat a la Guerra Civil que haurà d'explicar el conflicte i les conseqüències de la victòria franquista. Segons Blair, el seu pare va escriure La rebel·lió dels animals (1945) com una paròdia a la dictadura de Ióssif Stalin però hauria trobat molt divertit en veure Donald Trump, fent setanta anys més el paper del protagonista de la seva novel·la, els «fets alternatius» i la «postveritat» que són pura novaparla. El 2017, durant una visita als llocs citats a l'assaig del seu pare, Homenatge a Catalunya va explicar: «Aquests temps senzillament ens semblen orwel·lians perquè la realitat s'ha aproximat a les temences del meu pare».

## Referències

* ↑ Marín, Bernardo «Richard Blair: “El mundo ha ido hacia Orwell”» (en castellà). El País, 22-02-2017.
* ↑ Waser, Georges «Richard Blair spricht erstmals über seinen Adoptivvater George Orwell: Mein Vater, Jura – und «1984»» (en alemany). Neue Zürcher Zeitung, 13-04-2009. ISSN: 0376-6829.
* ↑ Cavendish, Dominic «The other George Orwell» (en anglès). Telegraph.co.uk, 12-08-2011.
* ↑ Parker, George «Orwell and Son» (en anglès). The New Yorker, 25-03-2009.
* ↑ Marimon, Sílvia «Campanya d'historiadors i escriptors d'arreu del món per obrir un museu de la Guerra Civil a Barcelona». Ara, 29-05-2016.
* ↑ Aitken, Mark «George Orwell's son says Dad would laugh at Donald Trump». Daily Record, 26-02-2017.
* ↑ Hevia, Elena «Orwell de tornada a Barcelona». El Periódico, 21-05-2017.

## Bibliografia

* Freeguard, Gavin. «Gavin Freeguard interviews George Orwell's son Richard Blair» (vídeo) (en anglès). Orwell Society, 28-06-2016.
* Marimon, Sílvia «Els fills d'Orwell i del capità Kopp reviuen la Barcelona del 37». Ara, 15-05-2015.

## Enllaços externs

* «The Orwell Society» (en anglès).
# Riu Corriente

El riu Corriente (o riu Corrientes) és un petit riu de la conca hidrogràfica del riu Paraná. Neix de la llacuna d'Itatí, la més austral dels Esteros del Iberá, i funciona com a desguàs dels seus 13.000 km² d'aiguamolls, en el seu curs des del nord-est cap al sud-oest de la província de Corrientes, desembocant finalment en el Paraná, prop de la ciutat d'Esquina.
Té uns 20 metres d'ample durant la major part del seu tranquil recorregut, que divideix la topografia correntina en una secció oriental (de relleu i sòl similar al de la província de Corrientes) i una occidental (més àrida). La riba occidental està formada pels anomenats bajos del río Corriente, una zona de cordons sorrencs que formen monticles on creix de manera natural una densa muntanya de males herbes i palmeres (especialment la butia yatay), aptes per al cultiu del tabac (Nicotiana spp.) i de cítrics (Citrus spp.).
El curs superior del riu Corriente és un refugi ric en espècies ictícoles que surten dels Esteros del Iberá, especialment el daurat (Salminus brasiliensis); però la pesca està controlada per al manteniment de l'espècie.
En el seu curs mitjà-inferior, el riu es desdobla en diferents braços, rebent el seu curs principal el nom d'«Arroyo Guazú». Sobre aquest tram del riu, creua la Ruta Nacional 12, que superava el cabal del riu a través d'una sèrie de ponts, sent el principal d'ells el Pont Santa Rosa, situat sobre el braç principal. Davant del port de la ciutat d'Esquina s'obre un delta solcat pel canal Torello, en el qual es formen nombroses illes de rica vegetació.
A causa de la força del seu cabal, els viaductes que el superen es troben en constant perill d'esfondrament, a causa de l'erosió provocada per les seves aigües en les estructures, agreujant-se les mateixes en èpoques de creixents. L'ensorrament més greu produït per aquest riu va tenir lloc el 8 de juliol de 2017, quan a causa del creixement del seu cabal es va produir la caiguda del Pont Santa Rosa, situat sobre el curs de l'Arroyo Guazú (el braç principal del Riu Corriente), a l'altura del km 715 de la Ruta Nacional 12. La caiguda d'aquest viaducte, a més de provocar l'aïllament de les localitats de Goya i Esquina, va ser també motiu de sinistres viaris.

## Referències

* ↑ Grupo de Trabajo de Recursos Acuáticos, Ministerio de Medio Ambiente, Lagunas y Esteros del Iberá (Provincia de Corrientes) Arxivat 2016-04-23 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) IRN Nordeste - Recursos hidricos : Sistema rio Paraná
* ↑ Cayó el puente Santa Rosa que une las localidades de Esquina y Goya. Gustavo Arrua, Visitemos Misiones - 08-07-2017
* ↑ Un automóvil cayó del puente Santa Rosa al arroyo Guazú: buscan a uno de los ocupantes. Diario Norte - 12-07-2017