OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marmelete

Marmelete és una freguesia portuguesa del municipi de Monchique, amb 147,67 km² d'àrea i 787 habitants (al cens del 2011). La densitat de població n'és de 5,3 hab/km², per això es considera una Àrea de Baixa Densitat (ordenança 1467-A/2001).
Malgrat ser accidentada, és una localitat agradable, amb bones aigües i terra fèrtil.

## Població

Població de Marmelete :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 797 | 2 062 | 2 450 | 2 726 | 3 063 | 2 821 | 3 191 | 3 555 | 3 405 | 3 561 | 2 693 | 1 865 | 1 249 | 1 087 | 787 |

## Patrimoni

* Santinha
* Capella de Santo António
* Església parroquial de Marmelete
* Font Vella

## Llogarets

| Abitureira Serro da Roupa Águas Belas Almarjão Almarjinhos Ameixeira Arroio Assumada Azenha Azenha do Espojeiro Barragem da Bravura Barranc da Cruz Barranc de Ribeira Barranc do Lobo Besteiro | Besteirinho Bica Boavista Brandão Brejo Cai Logo Casa Velha Cotofo Cerquinha Cerquinho Chapada Córga da Murta Córgo do Vale Córgo do Giraldo Corte Corte Cibrão de Baixo | Corte Cibrão de Cima Corte dos Coelhos Corte Longa Corte Pereiro Covão Enxameador Esmoitada Espigão Espojeiro Estrecadas Folga Fornalha Forno Velho Gordeiro Gralhos | Guena Lavajo Malhada Velha Moinho do Passil Monte de Santo António Padescas Passil Passil de Baixo Passil de Cima Pé do Frio de Cima Pé do Frio de Baixo Pegões Pisão Pomar Portela da Viúva | Portela do Vale Portela dos Gralhos Povo de Baixo Povo de Cima Ribeira Brava Romeiras Rua Nova Selão Selão Branco Tojeiro Tremoçais Tres Figos de Baixo Tres Figos de Cima Vale Figueira Vale de Água | Vale de Água de Cima Vale de Água de Baixo Vale da Junça Zanganilha Zebro Zebro de Baixo Zebro de Cima |

## Referències

* ↑ Teixeira, Ângelo José Lopes (2006). Tipologia sócio-económica das freguesias da Região do Algarve, 1991 - 2001, Dissertação de mest., Economia Regional e Desenvolvimento Local,Faculdade de Economia, Univ. do Algarve
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
# Casa de la Tela

Casa de la Tela és una obra noucentista de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici cantoner de plant baixa i pis. La part superior està rematada per una orla on hi figura l'any de construcció, 1901, flanquejada per balustres.
Les llindes de les obertures del cos central són arcs carpanells, el de la planta baixa molt rebaixat. Els murs de la façana són arrebossats i pintats de color blanc.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Tela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Font de la Soca

La Font de la Soca és una font de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en terres dels Masos de la Coma.
Està situada a 1.786 m d'altitud, a l'extrem nord-est del municipi, al vessant meridional de la Serra del Boumort. És al sud-est de la Torreta, a tocar, al nord, del Camí de les Escales a la Basseta, a ponent del Tossal Negre.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Julius Richard Petri

Julius Richard Petri (Barmen, 31 de maig de 1852 - Zeitz, 20 de desembre de 1921) fou un bacteriòleg alemany, conegut per inventar la placa de Petri quan treballava d'assistent de Robert Koch.

## Biografia

Després de cursar estudis primaris i secundaris, va estudiar medicina en la Kaiser Wilhelm-Akademie per a metges militars entre 1871 i 1875. Va realitzar el doctorat com a metge en la Charité de Berlín, grau que va obtenir en 1876.
Va inventar les denominades plaques de Petri, uns recipients circulars inicialment de vidre (actualment de plàstic) d'uns deu centímetres de diàmetre i un centímetre d'alt, utilitzats per albergar els medis de cultiu utilitzats en bacteriologia.
Entre 1876 i 1882 va exercir com a metge militar i va ser ajudant de Robert Koch, sent en 1877 quan va inventar la placa Petri. Aquesta s'utilitza en els laboratoris principalment per al cultiu de microorganismes, solent-se cobrir el fons amb diferents medis sòlids de cultiu segons el microorganisme que es vulgui conrear.
A través del desenvolupament de les plaques de Petri, es va potenciar la microbiologia d'una forma extraordinària. Per aquesta època s'aïllen la majoria dels microorganismes, responsables de les malalties contagioses que estaven causant estralls en aquests anys, tals com la diftèria, còlera, de manera que a la fi del segle xix es coneixien els causants de moltes de les malalties infeccioses.

## Treballs

* 1876: Attempts at the chemistry of proteins
* 1887: Methods of modern bacteria research (in: Collection Exoteric Scientific Lectures)
* 1889: The danger of carbon soda furnaces
* 1890: Industrial hygiene
* 1893: Experiments on the spread of contagious diseases, especially tuberculosis, by the railway and on measures to be taken
* 1896: The microscope. From its beginnings to the present perfection
* 1897: A judgment of high-pressure Pasteurising apparatus
* 1897: Towards quality testing in butter and milk
* Apparatus for determination of water content in milk by distillation in a vacuum

## Google Doodle

El 31 de maig de 2013 Google va crear un Google Doodle animat per a commemorar el 161è aniversari del seu naixement.

## Vegeu també

* Placa de Petri

## Referències

* ↑ «Richard Julius Petri». Whonamedit. [Consulta: 31 maig 2013].
# Kashi Rao Holkar

Shrimant Sardar Kashi Rao Holkar, fou subadar de Malwa amb residència a Maheshwar. Era fill de Tukoji I Rao Holkar al que va succeir en la direcció administrativa del país quan va abdicar el 29 de gener de 1797, i el va succeir també en la direcció militar quan va morir el 15 d'agost de 1797.
El seu germà Malhar II Rao Holkar es considerava més capacitat i havia intentat que el pare el designés successor però no ho va aconseguir i Malhar es va retirar a Poona sota la protecció de Nana Fanavis, un dels ministres principals del peshwa. Davant l'amenaça que Malhar suposava, Kashi Rao Holkar va demanar ajut a Daulat Rao Sindhia, que va aprofitar l'avinentesa per esdevenir de fet regent dels estats d'Holkar. Malhar Rao fou atacat per sorpresa i va morir en el combat.
Un fill il·legítim de Tukoji I, de nom Jaswant Rao Holkar, va aconseguir aixecar una força i es va erigir en defensor dels drets de Khande Rao Holkar, fill pòstum de Malhar II Rao; va aconseguir el suport d'Amir Khan (que després fou nawab de Tonk) i les tropes lleials a Kashi Rao manades per Dudrenec foren derrotades a Kasrawad; llavors Dudrenec va transferir la seva fidelitat i les seves forces a Jaswant Rao Holkar, que va entrar a Maheshwar (gener de 1799). Jaswant va agafar el govern i títols i fou coronat pel ritu vèdic.
El peshwa va restablir a Kashi Rao a Maheshwar l'agost de 1801, i poc després Kashi feia aliança amb Scindia. Jaswant Rao va marxar contra Poona, va conquerir Sendhwa, Chalisgaon, Dhulia, Malegaon, Parol, Ner, Ahmednagar, Rahuri, Nashik, Sinnar, Dungargaon, Jamgaon, Pharabagh, Gardond, Pandharpur, Kurkumb, Narayangaon, Baramati, Purandhar, Saswad, Moreshwar, Thalner, i Jejuri i el 25 d'octubre de 1802, al festival de Diwali, va derrotar els exèrcits de Scindia i el peshwa a Hadapsar prop de Poona amb combats parcials també a Ghorpadi, Banwadi, i Hadapsar. El peshwa Baji Rao va fugir però Jaswant Rao el va cridar per tornar i el va restablir; però va fugir altre cop poc després i signà amb els britànics el tractat de Bassein (31 de desembre de 1802) que l'havien de restablir a costa de perdre de fet la seva sobirania. Kashi va quedar presoner de Jaswant; aquest va posar com a peshwa a Poona a Amrut Rao, però els britànics van restaurar al peshwa Baji Rao (13 de maig de 1803). Jaswant va fer la guerra als britànics però va signar finalment el tractat de Rajghat amb aquestos el 24 de desembre 1805 i fou reconegut sobirà de Malwa (ho va restar fins a la seva mort el 1811).
Kashi Rao havia quedat presoner el 1802 a Asirgarh, i fou finalment mort en una baralla al fort de Shenwa, junt amb la seva dona Shrimant Akhand Soubhagyavati Anandi Bai Sahib Holkar, el 1808.

## Vegeu també

* Nimbahera (ciutat).

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia
# Cercles Obrers Comunistes

Cercles Obrers Comunistes fou una organització política constituïda oficialment a València el 1972, també coneguda pel seu nom en castellà, Círculos Obreros Comunistas (COC). Ideològicament es pot ubicar en el marxisme revolucionari, amb influències de Marx, Engels, Lenin, Rosa Luxemburg, Gramsci i Trotski, entre d'altres. El seu referent històric era el POUM i l'esquerra comunista europea, amb oberta confrontació amb l'estalinisme.
Els seus orígens són l'evolució d'un sector obrer del Front Obrer de Catalunya, el grup ¿Qué Hacer? (1969) i els Círculos de Formación de Cuadros (1969-1970). Aquests darrers es dividiran en quatre direccions diferents: els Cercles Obrers Comunistes (impulsats per Dídac Fàbregas), els Grupos Obreros Autónomos (GOA, encapçalats per José Antonio Díaz i Manuel Murcia), un sector que anirà a la ORT però sortirà per crear El Topo Obrero i, finalment, un grup que fundarà la Unió Comunista d'Alliberament (UCL).
Els COC impulsaren les Plataformes Anticapitalistes (ja creades anteriorment pels Círculos de Formación de Cuadros) com una alternativa a Comissions Obreres. En l'orientació al treball del moviment obrer estaren sobretot influenciats pel consellisme d'Anton Pannekoek. A nivell de Catalunya les plataformes varen tenir força especialment en el Vallès, també tengueren una implantació significativa al País Valencià i a les Illes Balears.
El 1974 els COC es fusionaran amb els Núcleos Obreros Comunistas del País Basc per formar l'Organización de Izquierda Comunista de España (OICE).

## Referències

* 1 2 Sanz, Benito; Felip i Sarda, Josep Maria. La construcción política de la Comunitat Valenciana: 1962-1982 (en castellà). Institució Alfons el Magnànim, 2006. ISBN 8478224769.
# Joël Zangerlé

Joël Zangerlé (Ettelbruck, 11 d'octubre de 1988) és un ciclista luxemburguès. Professional des del 2011. Del seu palmarès destaca la medalla d'or als Jocs dels Petits Estats d'Europa de 2013.

## Palmarès

* 2010
** Campió de Luxemburg en ruta sub-23
* 2013
** Medalla d'or en ruta als Jocs dels Petits Estats d'Europa
* 2014
** 2n a la Fletxa del sud

## Referències

* 1 2 3 4 «Joel Zangerle» (en francès). LEquipe.fr. Arxivat de l'original el 2016-11-21. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Joël Zangerlé» (en anglès). Pro Cycling Stats. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «L'or pour Majerus et Zangerlé». 5minutes.rtl.lu, 30-05-2013 [Consulta: 3 desembre 2017]. Arxivat 3 de desembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-03. [Consulta: 5 maig 2021].
* ↑ «Le Luxembourg domine les JPEE». lessentiel.lu, 31-05-2013 [Consulta: 3 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Perfil de Joël Zangerlé a Cycling Archives (anglès)
* Perfil de Joël Zangerlé a ProCyclingStats (anglès)
# Kurt Jaime Bähr

Kurt Jaime Bähr (p. dècada del 1920 - p. segle XX) fou un pilot d'automobilisme català d'origen alemany. Amb Rafael Ramoneda de copilot, dominà les proves de regularitat durant la dècada de 1950. Compaginà l'activitat esportiva amb la seva feina de gerent de l'empresa familiar de maquinària d'envasar i embalar.

## Palmarès

A banda del seu tercer lloc en el III Ral·li del RACE, al llarg de la seva carrera guanyà diverses proves, entre elles:
* 1954:
** I Misteriosa Llum del MC Manresa
* 1955:
** III Reus-Lleida-Reus del CN Reus Ploms
* 1957:
** XXXVII Prova d'Hivern de Regularitat del Reial Moto Club de Catalunya
** V Ral·li Costa Brava
* 1959:
** I Ral·li Alacant
** I Ral·li Primavera del Club 4CV

## Referències

* 1 2 «Kurt Jaime Bähr». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Noms propis». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 261. ISBN 84-320-6249-9.
# Juan Guillermo Moratal Cloquell

Juan Guillermo Moratal Cloquell (L'Orxa, 26 de setembre de 1968) és un advocat i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.
Llicenciat en dret, ha treballat com a advocat. Militant del Partido Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou escollit alcalde de L'Orxa, càrrec que ha revalidat a les eleccions municipals espanyoles de 2007 i 2011.
En 2014 va substituir en el seu escó Sonia Castedo Ramos, escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i que va renunciar per la seva implicació en el cas Brugal. Fou vicepresident de la Comissió de Governació i Administració Local.

## Referències

* ↑ «Web de l'ajuntament de L'Orxa». Arxivat de l'original el 2015-08-13. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ El PP casi agota ya sus titulares en la lista de la Cortes por Alicante Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., ABC, 3 de maig de 2014
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 18 agost 2015].
# Casa de la Vila (Sant Sadurní d'Osormort)

La Casa de la Vila és una casa consistorial eclèctica de Sant Sadurní d'Osormort (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa consistorial de planta rectangular amb un cos central que sobressurt en alçada i cobert a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada al nord. Aquest cos consta de planta baixa, primer pis. Els laterals estan coberts també a dues vessants i amb el carener perpendicular a aquest i consten només de planta baixa. La façana es distribueix simètricament amb grups de tres finestres a cada costat, les quals tenen arcs triangulars. Al centre hi ha un portal amb l'angle arrodonit i una finestra de les mateixes característiques al damunt. Al primer pis hi ha un grup de tres finestres amb la central més alta i amb un trencaaigües. A migdia hi ha amplis portals a la planta i dues finestres al primer. A l'oest dos finestrals i tres finestres tapiades. A l'est un portal rectangular a la planta i tres finestres tapiades.

## Història

La casa de la vila, que a jutjar per la tipologia podríem situar-la a finals del segle xix principis del segle xx, està situada en una zona planera a la riba dreta de la Riera Major, prop de l'església romànica i de la casa Masfarrer. El terme de St. Sadurní d'Osormort es trobava sota el domini del castell de Sant Llorenç del Munt, amb la creació del comtat d'Osona i el 1396 passà al domini dels Cabrera que més tard s'uniren amb Epinelves. Al segle xviii passà a constituir-se com a batllia independent.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Feixans de Penalta

Els Feixans de Penalta, o Feixancs de Penalta, és un feixà del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca.
Aquest indret està situat a prop i al nord i nord-est de la Torre de Perauba, al vessant nord-oest de la Serra de Palles. És a llevant del Montpedrós i de l'antiga caseria de Segan, al nord del que havia estat el poble de Perauba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Julius Robert von Mayer

Julius Robert von Mayer (25 de novembre de 1814 – 20 de març de 1878), va ser un metge i físic alemany, un dels fundadors de la termodinàmica. El 1841 enuncià un dels principis de la conservació de l'energia o el que actualment es coneix com la primera llei de la termodinàmica
| « | L'energia no pot ser ni creada ni destruïda | » |
El 1842, Mayer va descriure el procés químic vital, que ara es coneix com l'oxidació com la font primària d'energia per a qualsevol organisme viu.

## Biografia

Von Mayer va néixer a Heilbronn, Württemberg (Baden-Württemberg, actual Alemanya), era fill d'un farmacèutic. Estudià medicina a la Universitat de Tübingen. El 1840 viatjà com a metge en un vaixell a Jakarta.
En el seu temps no van ser preses les seves teories, sobre la calor, seriosament i es va donar crèdit només a les de James Joule. Mayer gairebé se suïcidà per aquest motiu i passà algun temps en institucions psiquiàtriques per això i per a recuperar-se de la mort d'alguns dels seus fills. Tanmateix va acabar rebent el reconeixement científic, va obtenir la medalla Copley i el 1859 va rebre un doctorat honorari de la Universitat de Tübingen. El seu treball va ser reviscut pel físic John Tyndall el 1862. I el 1867 Mayer va ser ennoblit com von Mayer

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Mayer, Julius Robert». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 145. ISBN 8429270043.
* ↑ Mayer, Robert (1841). Paper: 'Remarks on the Forces of Nature"; as quoted in: Lehninger, A. (1971). Bioenergetics - the Molecular Basis of Biological Energy Transformations, 2nd. Ed. London: The Benjamin/Cummings Publishing Company.
* ↑ 30+ Variations of the 1st Law of Thermodynamics - IoHT Publications.

## Bibliografia

* Caneva, Kenneth L. Robert Mayer and the Conservation of Energy. Princeton University Press, 1993. ISBN 069108758X.
# Kisseliovo

Kisseliovo - Киселёво (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 256 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Cebaïta-(Ce)

La cebaïta-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de dos dels seus elements principals que la componen: CEri i BAri.

## Característiques

La cebaïta-(Ce) és un carbonat de fórmula química Ba₃Ce₂(CO₃)₅F₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de grans tabulars, d'aproximadament 0,2 mm, i en agregats granulars. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cebaïta-(Ce) pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Nd), arisita-(Ce), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), hidroxilbastnäsita-(La), parisita-(Ce), parisita-(Nd), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, bastnäsita-(Nd), horvathita-(Y), qaqarssukita-(Ce) i huanghoïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina est, al dipòsit de Bayan Obo, a la prefectura de Baotou (Mongòlia Interior, Xina), en carbonatites derivades de marbre dolomític. Sol trobar-se associada a altres minerals com: zhonghuacerita-(Ce), aegirina, fluorita, barita, apatita, ewaldita, cordilita-(Ce) o donnayita-(Ce).

## Referències

* ↑ «Cebaite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 maig 2016].
* 1 2 «Cebaite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 16 maig 2016].
# Central hidroelèctrica de Lladres

La Central hidroelèctrica de Lladres és una central hidroelèctrica de muntanya del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. Fou construïda per l'empresa Hidroelèctrica de Catalunya, les obres trigaren 30 mesos, finalitzant l'any 1953. És una central de derivació d'aigües de llacs represats. Era la primera central d'una cadena de salts que aprofitava els cabals de les valls del rius Escrita i Peguera. L'aigua turbinada per Lladres passava al Salt de Sant Maurici per alimentar la central hidroelèctrica de Sant Maurici. Fou reformada el 2010 i es troba en ús.
Està situada al nord-est de les Pales d'Envaiasse i de la Costa dels Alls, al sud-oest del poble d'Espot, a 1,7 quilòmetres en línia recta del centre del poble i més de 550 metres per damunt de l'altitud del poble.

## Conca de captació d'aigua

Aquesta central recull les aigües de la part alta de la vall de Peguera (Estany Negre de Peguera, Estany Tort de Peguera, etc.) a l'estany de Lladres, d'on surt una canalització soterrada que du l'aigua al Salt de Lladres. Salva un desnivell de 125 metres. La central té una potència instal·lada de 850 kW. La seva producció era de 815.000 kWh.
L'aigua, un cop turbinada, es derivada per una canonada soterrada fins al diposit que regula la cambra d'aigües del Salt de sant Maurici de la central hidroelèctrica de Sant Maurici.

## Imatges

* Presa de l'estany Negre de Peguera
* Presa de l'estany Tort de Peguera
* Presa de la Font Grassa, a l'estany de Lladres
* Caseta del Salt de Lladres
* Túnel sota el que transcorre la canalització entre la Presa de la Font Grassa i el Salt de Lladres

## Referències

* ↑ «CH Lladres. Central Hidroelèctrica de Lladres, Lleida. Central hidroelèctrica de 850 kW.» (HTML). Aplitec. [Consulta: 23 juliol 2020].

## Bibliografia

* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Espot». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Central hidroelèctrica de Lladres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya