OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llei de Partits espanyola

La Llei Orgànica 6/2002, anomenada Llei de Partits va ser aprovada el 27 de juny de 2002 a partir del projecte de Llei Orgànica de Partits Polítics remesa pel Consell de Ministres d'Espanya a les Corts Generals el 19 d'abril de 2002 després dels informes favorables del Consell General del Poder Judicial i el Consell d'Estat d'Espanya. Aquesta Llei va substituir a la Llei 54/1978, de 4 de desembre de partits polítics, preconstitucional i més ambigua en l'articulat respecte a la il·legalització dels partits polítics.
L'aprovació d'aquesta llei es va realitzar amb els vots a favor de Partit Popular, PSOE, CiU, CC i el Partit Andalusista, que sumaven 304 vots favorables (Gaspar Llamazares, d'Izquierda Unida va votar també a favor, per error). Va haver 16 vots en contra i cap abstenció. En l'exposició de motius de la llei s'indica que el seu objectiu és «garantir» el funcionament del sistema democràtic:
| « | Impedint que un partit polític pugui, de forma reiterada i greu, atemptar contra aquest règim democràtic de llibertats, justificar el racisme i la xenofòbia o donar suport políticament la violència i les activitats de les bandes terroristes. | » |

## Interpretacions de la llei

Per a amplis sectors de la societat era una llei necessària per a acabar amb la impunitat amb la qual els terroristes utilitzaven les institucions democràtiques per a finançar-se i per a extorquir. Per a alguns sectors, com el nacionalisme basc o Izquierda Unida, l'existència d'aquesta llei suposa privar de drets civils a una part de la població i perllongar mesures pròpies d'un estat d'excepció. Amnistia Internacional va expressar la seva preocupació per la Llei de Partits perquè "a través de l'ambigüitat i la imprecisió d'alguns articles del projecte de llei, es poguessin emprendre processos d'il·legalització de partits polítics que propugnin el canvi de principis constitucionals o lleis de forma pacífica". Aquesta organització, després de l'anunci de les converses entre el govern espanyol i ETA, també va sol·licitar al govern que "elimini tota ambigüitat de la Llei de Partits Polítics que permeti la prohibició de partits polítics que advoquen pacíficament per modificar els principis constitucionals o les lleis, ja que aquesta prohibició vulnera les obligacions internacionals en matèria de drets humans".

## Conseqüències

Com a resultat d'aquesta llei el Tribunal Suprem d'Espanya va notificar la il·legalització el 28 de març de 2003 del Partit Comunista d'Espanya (reconstituït) (vinculat als GRAPO) així com a Euskal Herritarrok i Batasuna al·legant al suport a la banda terrorista ETA i al no rebuig de la violència com a forma de fer política.

## Referències

* ↑ "Llei 6/2002" Llei Orgànica 6/2002, de 27 de juny
* ↑ «Amnesty.org». Arxivat de l'original el 2008-04-09. [Consulta: 10 febrer 2008].
* ↑ «Amnistia Internacional». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 10 febrer 2008].
# Constant Djakpa

Constant Djakpa un futbolista ivorià. Va començar com a futbolista a l'Stella Club d'Adjamé.
# Bagiri

Bagiri (francès Bagiry) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Turó de Sant Corneli

El Turó de Sant Corneli és una muntanya de 185 metres que es troba al municipi de Fogars de la Selva, a la comarca catalana de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estadi Helmántico

L'Estadi Helmántico és un estadi de futbol situat a la localitat de Villares de la Reina, a prop de Salamanca, a la carretera que uneix aquesta ciutat amb Zamora. Té capacitat per 17.341 espectadors.
Va ser propietat de la Unión Deportiva Salamanca fins a la seva desaparició l'any 2013. Des de llavors és propietat de l'Agència Estatal de l'Administració Tributària del Govern d'Espanya.
Es va inaugurar el 8 d'abril de 1970 amb un partit entre la UD Salamanca i l'Sporting Clube de Portugal, que va acabar amb empat a zero.

## Referències

* ↑ L'Helmàntico ja no està en venda
# Muhàmmad Àdil Xah

Muhàmmad Àdil Xah fou sobirà de la dinastia adilxàhida de Bijapur, fill d'Ibrahim Àdil Xah II al que va succeir a la seva mort el 1626 quan comptava 16 anys amb el suport dels nobles Dawlat Khan (després Khawas Khan) i Mirza Muhammad Amin Lari (després Mustafa Khan). Fou el primer rei de Bijapur que va encunyar moneda amb el seu nom.
El 1634 l'exèrcit mogol de Xa Jahan va envair el Dècan i va assolar Bijapur. Daulatabad i altres fortaleses foren conquerides i Muhammad va haver de pagar un fort tribut (1636). Shah Jahan va emetre un firman que garantia la independència i seguretat de Bijapur. El 1648 l'emperador li va donar el títol de Shah. L'Imperi Mogol limitava l'estat pel nord i Muhammad va intentar estendre els seus dominis a l'oest, cap a Konkan, Pune, Dhabul (moderna Mumbai), al sud, cap a Mysore, i a l'est cap a Karnataka, i Tamil Nadu. Durant el seu regnat Bijapur va arribar al zenit del seu poder territorial. En general el regne va gaudir de pau interior i la poesia, pintura i arquitectura hi foren desenvolupades. L'educació i els ensenyaments religiosos van conèixer una època d'expansió. Va fer construir el Gol Gumbaz, símbol de l'arquitectura perso-otomana.
A la part final del seu regnat el cap maratha Sivaji, fill de Xaji Bhonsle, va aconseguir una posició hegemònica i el sultanat va quedar considerablement debilitat.
Va morir el 1656 i fou enterrat al Gul Gumbadh de Bijapur. El va succeir Alí Àdil Xah II (1656-1672)

## Referències i bibliografia

* Basheeruddin Dehelvi, Wakiyate Mamlakate Bijapur
* Kasim Farishta, Tarikh-e Farishta
* M.A. Nayeem, The Heritage of the Adil Shahis of Bijapur, Hyderabad Publishers, 2008
# Constant (informàtica)

En programació, una constant és un valor que no pot ser alterat durant l'execució d'un programa. Per conveniència, el nom de les constants se sol escriure en majúscules en la majoria de llenguatges. Una constant correspon a una longitud fixa d'una àrea reservada a la memòria principal de l'ordinador, on el programa emmagatzema valors fixos. Per exemple:

## Exemple d'una constant en C (#define)

En C les constants es declaren amb la directiva #define, això significa que aquesta constant tindrà el mateix valor al llarg de tot el programa. L'identificador d'una constant així definida, serà una cadena de caràcters que ha de complir els mateixos requisits que el d'una variable (sense espais en blanc, no començar per un dígit numèric, etc.).
Exemple:
* Include <stdio.h>
* Define PI 3.1415926
int main { printf ("Pi val% f", PI); return 0; }
La qual cosa mostrarà per pantalla:
Pi val 3.1415926
És a dir, Pi és una constant a la que li hem assignat el valor 3.1415926 mitjançant la directiva #define.
La directiva #define també es pot utilitzar per definir expressions més elaborades amb operadors (suma, resta, multiplicació, etc.) i altres constants que hagin estat definides prèviament. Per exemple:
* Define X 04/02
* Define I 09/02
* Define Z X+I

## C++

En C++ es desaconsella totalment l'ús de #define. Per declarar una constant simbòlica (equivalent a constant en C) s'usa la paraula clau const ,seguida del tipus de dada que vulguem incloure.

## Vegeu també

* Variable

## Referències

* ↑ Booch, Grady. Software Engineering with Ada. Benjamin Cummings, 1983, p. 116–117. ISBN 0-8053-0600-5.
* ↑ Microsoft Office XP Developer: Constant Names
* ↑ Ex. IBM Systems Information. Instruction Set - Assembler Language Reference for PowerPC.
* ↑ Schilling, Jonathan L. «Dynamically-Valued Constants: An Underused Language Feature». SIGPLAN Notices, vol. 30, 4, 01-04-1995, pàg. 13–20. DOI: 10.1145/202176.202177.
Viccionari
# Beceroles

* No s'ha de confondre amb Beceroles (editorial Teide).
Beceroles (plurale tantum) són llibres o estampes que s'usaven a les escoles per aprendre la lectura. S'utilitza també la paraula abeceroles o abecedari. La pràctica lectora es feia amb oracions del catecisme.
Les primeres beceroles eren manuscrites o murals. De vegades eren completades amb les xifres. Les primeres conservades a Catalunya daten del segle ix. Un fragment d'unes beceroles del segle xvi s'ha descobert en el fons del xilògraf Pere Abadal i Morató (1630-1684), el qual se'n va servir per fer un gravat al vers. Modernament, la paraula s'utilitza per indicar llibres i mètodes per aprendre a llegir, molt diferents dels abecedaris antics. El 1965, Beceroles, comencem a llegir d'Àngels Garriga de Mata va ser el primer llibre didàctic editat en català per l'Editorial Teide. Per extensió, la paraula s'utilitza per anomenar els rudiments de qualsevol ciència o perícia.

## Referències

* ↑ «Beceroles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Beceroles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Socias Batet, Immaculada. «Beceroles». A: Catàleg del Fons Abadal de la Biblioteca de Catalunya. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2006, p. 18-19 (Volum 17 d'Unitat Gràfica). ISBN 9788478450169.
* ↑ Garriga, Àngels. Beceroles: comencem a llegir. (il·lustracions de María Fernanda Díaz). Barcelona: Teide, 1965 (8a edició 1979), p. 96. ISBN 9788430723300.
* ↑ «Beceroles». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Pla, Josep. «Les beceroles del Mediterrani». A: Itàlia i el Mediterrani. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 1980, p. 411-689 (Volum 37 d'Obra Completa).
* Robert, Josep. Les Primeres lletres: beceroles catalanes. Barcelona: Llibreria Bonavia, 1931, p. 16.
* Socias Batet, Immaculada. «Beceroles». A: Les Beceroles tabel·làries de la Biblioteca de Catalunya. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 1992, p. 53 (Volum 2 de Mínima). ISBN 9788478451142.
* Soler i Godes, Enric. Llegir i escriure: beceroles valencianes. València: Lo Rat Penat, 1977, p. 89.
Viccionari
# Timàlia maculada

La timàlia maculada (Stachyris maculata) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc de les terres baixes fins al sud de Tailàndia, Malaia, Sumatra, les illes Banyak i Batu, Arxipèlag de Riau, Bangka i Borneo.

## Referències

* ↑ «Timàlia maculada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Estadi Hermanos Llana

Hermanos Llana és el nom que rep l'estadi de futbol on juga els seus partits habitualment l'Astur Club de Futbol. Durant quatre anys, de 2003 a 2007, l'equip va jugar de local amb el nom d'Oviedo Astur Club de Futbol, canviat de nom a partir del tradicional Astur CF. Des de 2007, després de recuperar el nom del club torna a jugar els partits de local com a Astur Club de Futbol. Té una capacitat per a 800 espectadors i una superfície de gespa artificial.
Aquest estadi està situat a escassos metres del Nou Carlos Tartiere, estadi on juga habitualment els seus partits el Real Oviedo.

## Referències

* ↑ «Hermanos Llana». Ayuntamiento de Oviedo. Arxivat de l'original el 28 d'agost de 2016. [Consulta: 13 agost 2016].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Àstur CF
# Neoperla parva

Neoperla parva és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Malèsia: l'illa de Borneo, incloent-hi Brunei.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Banks, 1939. Bull. Mus. Comp. Zool. 85(7):446.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stark B.P. & A.L. Sheldon, 2009. Records of Neoperlini (Plecoptera: Perlidae) from Brunei Darussalam and Sarawak, with descriptions of new Phanoperla Banks and Neoperla Needham species. Illiesia, 5(2):11‐19. «PDF».
* ↑ The Bornean species of the stonefly genus Neoperla (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:275.
* Zwick, P., 1986. Aquatic Insects 8(1):11.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Otto Abetz

Otto Abetz (Schwetzingen, 26 de maig de 1903 – 5 de maig de 1958) fou ambaixador de l'Alemanya nazi a París (França) durant la Segona Guerra Mundial.

## Biografia

Va néixer en Schwetzingen, va estudiar al Liceu Clàssic i posteriorment a l'Acadèmia de Belles arts de Karlsruhe. Va exercir com a professor de Dibuix i d'Història de l'Art.
El 1927 va ser cap de les Associacions de Joventuts de Karlsruhe, unint-se al partit nazi en 1931.
Apassionat per l'acostament entre Alemanya i França, el 1932 va contreure matrimoni amb una ciutadana francesa. De 1934 a 1939, publica amb Fritz Bran una revista, els Cahiers franc-allemands (Quaderns franc-alemanys), la finalitat dels quals era propagar la ideologia nazi en els mitjans intel·lectuals francesos. Va col·laborar igualment amb Baldur von Schirach, el líder de les Joventuts Hitlerianas, al que va ajudar com a conseller en assumptes relatius a França.
Va entrar al servei diplomàtic alemany el 1935, representant a Alemanya a França el 1938 i 1939, sent expulsat amb la declaració de guerra de França a Alemanya.
Va treballar per engegar d'una política de col·laboració amb, especialment, el seu amic el periodista Jean Luchaire, que serà afusellat amb la depuració després de la guerra.
El 8 de juliol de 1940, després de l'armistici entre França i Alemanya, fou enviat novament a França. Nomenat ambaixador a Vichy al novembre de 1940, va conservar aquest càrrec fins a 1944. Durant el seu mandat com a ambaixador, pel qual va ser triat pel mateix Adolf Hitler, va afavorir les actituds de col·laboracionisme dels francesos respecte de l'ocupació alemanya.
Al juliol de 1949, el Tribunal Militar de París el va condemnar a 20 anys de treballs forçats per crims de guerra, particularment pel seu paper en l'organització de la deportació dels jueus des de França cap als camps d'extermini. Va ser alliberat a l'abril de 1954.
Va morir en 1958 d'accident de cotxe.

## Publicacions

* Pétain et les Allemands. Mémorandum d'Abetz sur les rapports franco-allemands, París, Gaucher, 1948.
* D'une prison. Précédé du Procès Abetz vu par Jean Bernard-Derosne. Suivi des principales dépositions, du réquisitoire et de la plaidoirie de Me René Floriot, Paris, Amiot-Dumont, 1950.
* Histoire d'une politique franco-allemande (1930-1950). Mémoires d'un ambassadeur, Paris, Delamain et Boutelleau, 1953.
# Balada per a piano i orquestra (Tailleferre)

La Balada per a piano i orquestra és una obra de Germaine Tailleferre composta l'any 1922.

## Història

Germaine Tailleferre va compondre un Fragment Simfònic l'any 1920, que va recuperar més tard per fer-ne una balada per a piano, en un estil influït per la música de Maurice Ravel,. Així com les seves primeres obres mostren un desig de reaccionar contra els llegats del segle xix i contra l’impressionisme, aquesta obra és una de les que conformen el seu retorn a la tradició francesa.Acabada l'any 1922, la Balada va ser estrenada per Ricard Viñes, a qui Tailleferre li va dedicadar l'any 1923. També fou interpretada per Clifford Curzon al Queen's Hall l'any 1926, però les crítiques són dolentes.
L'obra fou apreciada per les noves generacions. Els compositors del grup Jeune France, per mostrar que es posaven al costat de Tailleferre, van progamar aquesta obra en el seu primer concert l'any 1936, novament interpretada per Ricard Viñes, amb l'orquestra simfònica de París dirigits per Roger Désormière.
Existeix un enregistrament d'aquesta obra, amb la solista Rosario Marciano i l'Orquestra de Ràdio Luxemburg dirigits per Louis de Froment (editat al CD Music in Paris in the 1920s, Vox).

## Moviments

* Modéré
* Assez lent
* Mouvement de valse
* Lent

## Notes

* 1 2 Robert Shapiro, Germaine Tailleferre: A Bio-Bibliography, Greenwood Press, 1993, p. 11.
* ↑ Universalis, Encyclopædia. «GERMAINE TAILLEFERRE» (en francès). [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ Germaine Tailleferre, Encyclopaedia universalis, consulté le 16 mai 2016.
* 1 2 Robert Shapiro, op. cit., p. 38 et p. 156.
* ↑ Georges Hacquard, op. cit., p. 117.
* ↑ Tailleferre Germaine, Musicologie.org, consulté le 16 mai 2016.
* ↑ Ballade for piano and orchestra, site de la BBC.
# Timàlia gorjanegra

La timàlia gorjanegra (Stachyris nigricollis) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc de les terres baixes a Tailàndia peninsular, Malaia, est de Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ «Timàlia gorjanegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Neotropius acutirostris

Neotropius acutirostris és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.
És ovípar i els ous no són protegits pels pares. És un peix d'aigua dolça i de clima tropical. Es troba a Àsia: Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Ferraris, Carl J. Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes:Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types (en anglès). Auckland, N.Z.: Magnolia Press, 2007. ISBN 978-1-86977-058-7.
# Múscul abductor del dit petit del peu

El múscul abductor del dit petit del peu (musculus abductor digiti minimi pedis o abductor digiti quinti) és un múscul existent en la vora lateral del peu. Està relacionat amb les artèries i nervis de la vora del peu.
Té un origen divers, ampli: sorgeix des del procés lateral de la tuberositat de l'os calcani, de l'apòfisi lateral de la tuberositat lateral del calcani, de la part anterior del procés medial, de l'aponeurosi plantar, i des del septe intermuscular entre aquest i el múscul flexor curt dels dits.
El seu tendó, després de superposar-se sobre una faceta suau a la superfície inferior de la base del cinquè metatarsià, s'insereix, amb el múscul flexor curt del dit petit del peu, en del costat fibular (peroné) de la base de la primera falange del dit petit del peu.
La seva funció és la flexió i l'abducció del dit petit del peu cap a l'articulació metatarsofalàngica.
En casos de polidactília, el sisè dit és regit per aquest múscul.

## Notes

* ↑ Coincideixen en la denominació tant el Diccionari enciclopèdic de medicina com el Termcat. Així apareix al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 28 març 2015].
* 1 2 3 «Gray, Henry. 1918. Anatomy of the Human Body». Bartleby.com. [Consulta: 16 març 2013].
* 1 2 Bojsen-Møller, Finn; Simonsen, Erik B.; Tranum-Jensen, Jørgen. Bevægeapparatets anatomi (en danès). 12a ed., 2001, p. 364–367. ISBN 978-87-628-0307-7.
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Galeria d'imatges

* Dissecció dels músculs de la planta del peu; vista inferior.
* Ossos del peu dret. Vista inferior.
* Vista coronal de les articulacions talocrural i talocalcània de la dreta.

## Enllaços externs

* LUC admf
* -999620531 al GPnotebook
* abductor+digiti+minimi+%28muscle%29+of+foot al Diccionari d'eMedicine
# Conjunt troglodític de Sorta

El Conjunt troglodític de Sorta, o Cova de Sorta, està situat al nord-nord-oest del poble de Serradell, pertanyent a l'antic terme de Toralla i Serradell, actualment del terme de Conca de Dalt.
Es tracta d'un conjunt de restes medievals de caràcter alhora defensiu i civil, que palesen un hàbitat troglodític que aprofita les grans balmes i coves de la regió.
Propers a aquest despoblat, n'hi ha dos més de la mateixa època i de característiques similars: Esplugallonga i Espluguell.

## La llegenda de Sorta

Pep Coll, l'escriptor de Pessonada, recull una llegenda sobre l'antic poblament instal·lat a Sorta. Com moltes llegendes d'arreu del país, se situa en el temps dels moros.
A Sorta hi havia un poble cristià que havia quedat assetjat pels moros, que habitaven a la cova del davant, la d'Esplugallonga. Els cristians estaven a l'última pregunta, gairebé sense aliments. En aquell moment, se'ls va acudir un estratagema: van agafar l'última vaca que els quedava, li van fer empassar tot el blat que els quedava, i quan ja estava ben peixada, la van estimbar pel penya-segat que s'obre dessota la cova de Sorta.
Quan els moros assetjadors van veure caure la vaca, convençuts que s'havia estimbat per accident, es van trobar l'animal mort i amb les entranyes farcides de blat. Això els va desanimar: si els de Sorta es podien permetre alimentar les vaques amb blat, és que tenien recursos sobrers per donar i per vendre, així que van desistir del setge i van abandonar la vall de Serradell. Mentre marxaven vall avall, els de Sorta sortiren rere seu i els van atacar per darrere, fent-ne una bona estossinada, i, com diu Pep Coll, a La vaca de Serradell, Així va acabar, segons la llegenda, la dominació àrab d'aquestes terres de la vall de Serradell.

## Referències

* ↑ COLL, Pep. Quan Judes era fadrí i sa mare festejava. Barcelona: Edicions de la Magrana, 1989 (L'Esparver llegir, 15). ISBN 84-7410-456-4

## Bibliografia

* AYMAMÍ I DOMINGO, Gener i PALLARÈS-PERSONAT, Joan. "El trogloditisme al Pallars. Estat de la Qüestió". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1997, 7. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Garsineu Edicions, 1997. ISBN 84-88294-64-6.
* DE VALLES, Jordi. "L'Espluguell". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN
* ROIG I DEULOFEU, Albert. "Conjunt troglodític de Sorta", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya