OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Middelkerke

Middelkerke és un municipi belga de la província de Flandes Occidental a la regió de Flandes.

## Seccions

| # | Nom | Extensió | Població |
| I | Middelkerke | 5,08 | 7001 |
| II | Westende | 7,60 | 6735 |
| III | Lombardsijde | 1,79 | 6735 |
| IV | Wilskerke | 5,06 | 818 |
| V | Leffinge | 20,46 | 2373 |
| VI | Slijpe | 17,54 | 1709 |
| VII | Mannekensvere | 6,58 | 1709 |
| VIII | Schore | 6,70 | 1709 |
| IX | Sint-Pieters-Kapelle | 4,84 | 1709 |
La caseria de Raversijde pertanyia a Middelkerke, fins que el 1971 va cedir-la a Oostende.

## Evolució demogràfica

* Font:NIS
* 1971: cessió de Raversijde a Oostende (-2,06 km² i 1.140 habitants)
* 1977: annexió de Leffinge, Spermalie, Westende i Wilskerke, i cessió de Lombardsijde a Nieuwpoort (+70,57 km² i 9.551 habitants)

## Localització

* a. Oostende
* b. Stene-Dorp (Oostende)
* c. Snaaskerke (Gistel)
* d. Zevekote (Gistel)
* e. Zande (Koekelare)
* f. Leke (Diksmuide)
* g. Keiem (Diksmuide)
* h. Stuivekenskerke (Diksmuide)
* i. Pervijze (Diksmuide)
* j. Ramskapelle (Nieuwpoort)
* k. Sint-Joris (Nieuwpoort)
* l. Nieuwpoort

## Agermanaments

* Vresse-sur-Semois
* Épernay
* Ettlingen
* Rauschenberg
* Sohren
* Büchenbeuren
* Clevedon
# Plaça Major (Arbeca)

La Plaça Major és una obra del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una plaça de forma irregular, més aviat allargassada, que va des del carrer Sant Joan al de Sant Jaume. A banda i banda hi ha porxos amb el seu interior embigat de fusta. La majoria de les cases són de carreus de pedra ben escairats i regulars, però també n'hi ha d'aparell irregular. D'aquestes últimes, n'hi ha que tenen els dintells de les obertures força regulars i destaquen respecte del conjunt. També hi ha cases reformades amb façana arrebossada. La majoria són de planta baixa, primer pis i golfes, tot i que n'hi ha alguna de més alta. Són construccions dels segles xvi i xvii, destacant-ne les motllures renaixentistes d'algunes finestres, i les mènsules que suporten els balcons i la casa Pitchell. Les arcades sobre les que se sostenen són de pedra, predominant la forma de mig punt en diverses dimensions, que arrenquen des del terra o bé sobre la base. N'hi ha una d'apuntada des del terra.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# SGang Gwaii

SGang Gwaaii Llanagaay ("Poble de l'illa del bacallà vermell"), un poblet dels Haida i part de la Parc nacional Gwaii Haanas i lloc patrimonial Haida a Haida Gwaii a la costa nord de la Colúmbia Britànica al Canadà. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1981 i un lloc històric Nacional del Canadà.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «SGang Gwaay» (en anglès). [Consulta: 8 març 2021].
# Xantillí

El xantillí (adaptació catalana del nom de la ciutat francesa de Chantilly) és nata muntada ensucrada i perfumada amb vainilla o aroma de vainilla, al gust francès. La recepta original es remunta al segle xvii i és obra de François Vatel.

## Preparació

Es comença barrejant la nata muntada amb el sucre i l'aroma i tot seguit es bat imperativament en fred, molt millor dins un bol gelat, amb una vareta per augmentar la superfície de contacte amb l'aire, on es forma la pel·lícula sòlida que incorporarà les bombolles d'aire.
El batut manual necessita un moviment de rotació molt regular i batre bé el fons de la barreja per conservar l'homogeneïtat de l'emulsió, si no es formaran grumolls de mantega abans que el conjunt de la crema lligui. Es considera imprescindible preparar-ho dins un bol de fons rodó.
Per facilitar que la nata lligui bé, o bé si el xantillí s'ha d'utilitzar sobre preparacions calentes i evitar que es dissolgui immediatament, s'hi pot afegir una mica de clara d'ou batuda a punt de neu –la clara és rica en proteïnes–, o bé un emulsionant com la lecitina.

## Recepta

* 200 grams de nata d'almenys un 30% de matèria grassa (en cas contrari, no munta)
* 3 cullerades de sucre de llustre
* 1/4 de culleradeta d'essència de vainilla
Es baten junts tots els ingredients fins que la nata quedi espessa. Per evitar que es talli s'ha de batre tan sols el temps necessari, no més, i tenir el bol envoltat de gel. Generalment es posa dins una mànega amb filtre arrissat per decorar coques, flams i postres.

## Utilització i conservació

El xantillí s'utilitza en pastisseria com a element decoratiu. És igualment molt apreciat sobre les copes de gelat i serveix també per fer el cafè vienès, un cafè calent cobert de xantillí i empolvorat amb encenalls o pols de xocolata negra. Es conserva dins la nevera fins al moment de la seva utilització.

## Referències

* ↑ Entrada «xantillí» al DIEC.
* ↑ «Chantilly, France: Sublime châteaux and racing glamour» (en anglès). Daily Telegraph, 18-04-2011. [Consulta: 20 abril 2012].
# Salto (Cap Verd)

Salto (crioll capverdià Saltu) és una vila al sud de l'illa de Fogo a l'arxipèlag de Cap Verd. Està situada 12 kilòmetres a l'est de São Filipe i s 12 km del cràter del Fogo. La vila té una església i algunes tendes, però li manquen allotjament per a turistes. La majoria de les habitants són agricultors que cultiven patates, verdures, papaies, blat de moro, pebre vermell i tamarius. Els camps es reguen utilitzant regatge gota a gota. Molts camps són envoltats per murs de pedra per protegir-los contra l'erosió.
Salto va escapar de les ruïnes de lava de 1951, 1995 i de les erupcions de Fogo de 2014-15.

## Vegeu també

* Llista de nuclis de població de Cap Verd

## Referències

* ↑ Nuno Augusto: Cabo Verde - un mundo a descobrir., p.37, Lisboa 2009.

## Bibliografia

* Kirschey, Ingrid and Peter Kapverden, Cologne
* Osang, Rolf, Kpaverdische Inseln (2001), Cologne
* Reitmaier, Pitt, Fortes, Lucete Cabo Verde - Kapverdische Inseln (2009) p. 176, Bielefeld
Viccionari
# Plataforma Cívica per l'Autogovern de les Balears

La Plataforma Cívica per l'autogovern de les Balears va ser una instància organitzativa de la societat civil creada el mes d'octubre de 1991, per impuls de l'Obra Cultural Balear, amb la finalitat de promoure que les Balears aconseguissin un major nivell d'autogovern polític i econòmic.
La Plataforma pretenia que les Illes Balears consolidassin un grau d'autonomia similar al de les anomenades comunitats històriques, aconseguint un control dels propis recursos econòmics i obtenint el traspàs de les competències que l'estat negava. L'ampli nivell de descentralització defensat per la Plataforma Cívica implicava defensar formes d'estat federals o confederals.
Però en aquells moments el PP i el PSOE estaven ja en plena regressió autonòmica, intentant que les autonomies de la via lenta no arribassin al nivell assolit per les que havien seguit la via de l'article 151. Els dos partits, PP i PSOE, ja havien iniciat els contactes que dugueren als Acords Autonòmics de 1992. Tot i això, el fet que a Madrid hi hagués un govern del PSOE i a les Balears un govern del PP-UM va facilitar, inicialment, les activitats de la Plataforma. Tant les patronals com els sindicats, com multitud d'altres associacions, li donaren suport i el novembre de 1991 organitzà un acte de presentació al Teatre Principal de Palma, en el qual hi participaren més de mil persones, amb la campanya "Volem comandar a ca nostra".

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 180-181. ISBN 84-8661702-2.
# Corts de Lleida (1375)

Les Corts Catalanes varen ser convocades pel rei Pere el Cerimoniós a Lleida, en 1375, i varen posar fi al període de regència de la Generalitat de Catalunya.

## Antecedents

L'any 1374 va ser especialment dur al Principat de catalunya amb terratrèmols, epidèmies de pesta i plagues que varen arruïnar les collites de blat. A aquestes calamitats naturals cal sumar les constants incursions de tropes mercenàries entrenades a la guerra dels Cent Anys, procedents del Regne de França. El regent de la Generalitat, Bernat Bussot, tenia la responsabilitat de pagar les tropes que les Corts de Barcelona (1372-1373) havien decidit reclutar per a defensar-se, però aparegué un nou front, ja que l'infant Jaume de Mallorca amenaçà en envair Catalunya en la seva pretensió de recuperar el regne del seu pare. Bernat Bussot reclamà la convocatòria urgent de Corts, però no va ser fins al 1375 que es varen poder celebrar a Lleida.

## Celebració

Destaca en aquestes Corts la restitució del càrrec de President de la Generalitat després d'estar suspès i sota l'administració d'un regent des de 1367. El 24 de juliol de 1375, nomenà nou diputat resident a Romeu Sescomes, que ja havia estat al càrrec entre 1363 i 1364. Aquesta nova estructura de diputats va durar només un any, ja que a les Corts de Montsó (1376) es nomenaren nous diputats.
Pel que fa a la defensa davant de Jaume de Mallorca, les Corts havien avançat al rei a principis de 1375 la suma de 114.000 florins. A l'estiu es concedeixen 90.000 florins més per contractar 1000 llances durant un parell de mesos. Finalment, l'infant Jaume va entrar a Catalunya pel Conflent, però va travessar cap a Castella amb pocs enfrontaments.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
# Riu Richelieu

El Riu Richelieu és un riu del Quebec, Canadà. Discorre, durant 171 km, des del Llac Champlain fins a la confluència amb el riu Sant Llorenç a la localitat de Sorel-Tracy al nord-est de Montreal. La seva conca de drenatge és de 23.400 km² de les quals 19.600 km² estan als Estats Units a l'Estat de Nova York, Massachusetts i Vermont. Té un cabal de 330m3/s. Saint-Jean-sur-Richelieu, Chambly i Sorel-Tracy són ciutats importants en el seu curs.
L'explorador francès Samuel de Champlain va ser el primer europeu a arribar a la desembocadura d'aquest riu l'any 1609. Era una via de pas important pels natius iroquesos. Els francesos aviat hi construïren cinc forts: Fort Richelieu a la desembocadura, Fort St. Louis (o Fort Chambly), Fort Ste. Thérese i Fort Saint-Jean i Fort Ste. Anne a l'Illa La Motte situat al llac Champlain prop del naixement del riu. El nom actual del riu és en memòria del Cardenal Richelieu (1585–1642).

## Referències

* ↑ «Atlas of Canada». Arxivat de l'original el 2006-05-20. [Consulta: 8 gener 2012].
# Xantina

Una xantina és una substància que pertany al grup químic de bases puríniques. Inclouen substàncies del metabolisme de nucleòtids tan importants com la guanina, l'adenina, la hipoxantina i l'àcid úric, que ocorren en l'extret de te, a la pixa, la sang i els teixits hepàtics.
La paraula xantina deriva de la paraula grega ξανθός, xanthos que vol dir ‘groc, ros’, en virtut dels residus grocs produïts per aquests compostos quan s'escalfen fins a la dessecació amb àcid nítric.

## Tipus de xantines

Des del punt de vista mèdic i farmacològic hi ha tres xantines importants: la cafeïna, la teobromina i la teofil·lina, totes tres xantines metilades, per la qual cosa també són conegudes com a metilxantines. Són considerades alcaloide, ja que són substàncies fisiològicament actives, contenen nitrogen i es troben en plantes; no obstant això, arriben a diferir de les bases alcaloides en què són lleugerament solubles en aigua. La importància concedida es reflecteix en el seu nom: teobromina, «menjar divií”"; teofilina, «fulla de déus» i cafeïna que ve de la paraula àrab per a designar el vi.

## Efectes farmacològics de les xantines

Les xantines tenen efectes semblants en diversos sistemes orgànics; difereixen entre si principalment en les seves potències relatives.
* Acció estimulant del SNC.
* Acció relaxant de la musculatura llisa.
* Produeixen vasoconstricció de la circulació cerebral.
* Estimula la contractibilitat cardiaca.
* Acció diurètica.
* Estimulació de la resposta contràctil del múscul esquelètic.
* Síndrome d'abstinència.

## Fonts

Hi ha diverses begudes no alcohòliques provinents de productes vegetals que contenen xantines:
* Les fulles de te, Thea sinensis conté a més un ampli percentatge de teofilina
* Els grans de cafè, Coffea arabica contenen al voltant d'1 a 1,5% de cafeïna
* El cacau, Theobroma cacao pot arribar a contenir 3% de teobromina
* L'extret dels nous de la cola (cola nitida), que es fan servir en refrescs de cola
* Altres productes són els extractes de les nous de kola, Cola acuminata, elaborats pels natius de l'Àfrica Occidental; del guaranà Paullinia cupana, del Brasil, i del mate Ilex paraguariensis una beguda molt popular a Paraguai, Argentina, Uruguai i Brasil.

## Referències

* 1 2 «0151484.xml Xantina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «xant, xanto». A: Diccionari etimològic, 1996 (2004, 4ª edició), p. 639853. ISBN 9788441225169.
# Sant Bartomeu de Massalcoreig

Sant Bartomeu de Massalcoreig és una església barroca de Massalcoreig (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus, les laterals més petites, amb la part corresponent al creuer d'igual amplada i alçada que la central, que és en volta de canó amb arcs faixons reforçats a l'exterior amb contraforts. Arc dovellat de mig punt a l'entrada que conforma una portada d'estil barroc. El prisma octogonal en que acaben el campanar i el cimbori, tot i tenir les característiques típiques del neoclassicisme aragonès en rajola del segle xviii són en maó d'època recent.

## Història

Al capdamunt dels pilars que aguanten la cúpula hi ha una llegenda escrita que informa del procés de construcció. Foren mestres d'obres en Josep Buiria i en Joan Antoni Ranzón. Projecte i primera pedra són de 1703 i s'acabà el 1736.

## Referències

* 1 2 «Sant Bartomeu de Massalcoreig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Bartomeu de Massalcoreig». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Meeteetse

Meeteetse és una població dels Estats Units a l'estat de Wyoming. Segons el cens del 2000 tenia 351 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Meeteetse tenia 351 habitants, 151 habitatges, i 94 famílies. La densitat de població era de 165,3 habitants/km².
Dels 151 habitatges en un 27,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,3% hi vivien parelles casades, en un 4,6% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 24,8% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.167 $ i la renda mediana per família de 31.953 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.250 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 12.030 $. Entorn del 5,8% de les famílies i el 10,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Meeteetse». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Meeteetse». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pierre Alary

Pierre Alary (1 de maig de 1970) és un autor de còmics i animador de dibuixos animats francès.També firma els seus treballs amb el pseudònim, Stanley. Va estudiar animació a l'École des Gobelins de París i després va anar a treballar al Disney Studio a Montreuil. Va participar en les pel·lícules; A Goofy Movie, El geperut de Notre Dame, Hércules, Tarzán o El emperador y sus locuras. En còmic va debutar a l'editorial Vents d'Ouest el 1993.

## Biografia

Va néixer a París el 1970, a partir del 1991 va iniciar estudis d'animació a l'École des Gobelins de París, una vegada es va haver graduat va treballar primer com a ajudant-animador i posterior-ment com animador a pel·lícules d'animació als estudis d'animació Disney Studio a Montreuil, al llarg de deu anys.
El seu debut al còmic el va fer l'any 1993, amb el conte L'Ami de la Poésie a la sèrie Récits Grain de Sable de l'editorial Vents d'Ouest. Amb Didier Crisse i va cooperar a Griffin Dark, l'Alliance, utilitzant el pseudònim Stanley el 1997.
El 2001 va crear la sèrie Les Échaudeurs des Ténèbres per l'editorial Soleil. Del 2004 al 2007 va dibuixar els toms de Belladona amb guions d'Ange. Així com Simbad amb guions d'Audrey Alwetti i Christophe Arleston per a Soleil des del 2008 al 2010. Amb el guionista Fabien Nury, va crear el díptic d'espionatge històric Silas Corey per a Glénat Caractère el 2013. També va adaptar al còmic el clàssic Moby Dick amb el guionista Olivier Jouvray. Alguns dels projectes col·lectius amb els quals ha col·laborat són; Sur les traces de Luuna (Soleil, 2008), un llibre de Michel Polnareff il·lustrat Chansons (Soleil, 2007).
A més, ha col·laborat en diversos projectes col·lectius, com ara 'Sur les traces de Luuna' (Soleil, 2008), un llibre il·lustrat del cantautor Michel Polnareff titulat Chansons (Soleil, 2007) i Une bien belle nuance de rouge amb Mauricet (Bamboo, 2012).

## Notes

* ↑ Ange, és el pseudònim conjunt usat pels guionistes de còmic, Anne Guéro i el seu marit Gérard Guéro.

## Referències

* 1 2 3 4 Pierre Alary. «Pierre Alary» (en anglès). lambiek.net, 30-11-2021. [Consulta: 8 maig 2022].
* 1 2 3 Alvarez, Andres; Jordi Manzanares. «Pierre Alary» (en castellà). Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2010. [Consulta: 8 maig 2022].
# Constant d'acoblament

En física, una constant d'acoblament, usualment denotada g, és un nombre que determina la força d'una interacció. Usualment el lagrangià o el hamiltonià d'un sistema pot ser separat en una part cinètica i una part d'interacció. La constant d'acoblament determina la força de la part d'interacció pel que fa a la part cinètica, o entre dos sectors de la part d'interacció. Per exemple, la càrrega elèctrica d'una partícula és una constant d'acoblament.
Una constant d'acoblament ocupa un important rol en dinàmica. Per exemple, un freqüentment establix jerarquies d'aproximació basades en la importància de diverses constants d'acoblament. En el moviment d'un gran tros de ferro magnetitzat, les forces magnètiques són més importants que les forces gravitacionales a causa de les magnituds relatives de les constants d'acoblament. No obstant això, en mecànica clàssica freqüentment es realitzen aquestes decisions directament comparant les forces.
La constant d'acoblament resulta de gran utilitat per descriure forces fonamentals en teoria quàntica de camps. Un paper especial és representat en les teories quàntiques relativistes per les constants d'acoblament que no posseïxen dimensions, és a dir, són nombres purs. En física de partícules, els tres acoblaments de gauge del model estàndard, indicant la força de les interaccions electromagnètica (constant d'estructura fina de la QED), nuclear feble (constant de Fermi) i nuclear forta (constant d'acoblament fort) evolucionen de forma diversa amb l'energia però s'igualen en un rang d'energies al voltant de l'escala de gran unificació GUT (~10¹⁶ GeV). La unificació addicional amb la força gravitacional, en una teoria del tot, requereix una energia encara tres ordres de magnitud superior (l'escala de Planck a 10$^{19}$ GeV)

## Constant d'estructura fina

En el cas de l'electrodinàmica quàntica (QED), la constant d'estructura fina és:
       $\alpha ={\frac {e^{2}}{4\pi \epsilon _{0}\hbar c}}$
(on e és la càrrega d'un electró, ε$_0$ és la permitivitat del buit, $\hbar$ és la constant reduïda de Planck i c és la velocitat de la llum) és tal constant d'acoblament sense dimensions que determina la intensitat de la força electromagnètica sobre un electró.

## Constant d'acoblament fort

En el cas de la cromodinàmica quàntica (QCD), la constant d'acoblament α$_s$ és responsable de la Llibertat asimptòtica i del confinament del color.

## Constant d'acoblament gravitacional

En el cas de la gravetat, g és la constant d'acoblament gravitacional.

## Vegeu també

* Electrodinàmica quàntica
* Cromodinàmica quàntica
* Força de la gravetat
* Unificació dels acoblaments de gauge

## Referències

* An introduction to quantum field theory, por M. E. Peskin and H. D. Schroeder, ISBN 0-201-50397-2
* The Nobel Prize in Physics 2004 - Information for the Public
# Riu Sec (Vallès Occidental)

El riu Sec, també ortografiat de vegades el Riu-sec, neix al municipi de Matadepera, dins el Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac, i travessa el Vallès fins a desembocar el riu Ripoll. Passa pels municipis de Terrassa, Sabadell, Sant Quirze del Vallès, Badia del Vallès, Cerdanyola del Vallès i Ripollet.

## Qualitat de l'aigua

El seu nom prové del fet que antigament la seva llera estava seca en determinades èpoques de l'any presentant fortes i sobtades crescudes estacionals. La degradació ja històrica de la qualitat de les seves aigües, només millorada sensiblement des de la construcció, l'any 1992, de la depuradora de Sant Pau de Riu-sec, ha estat motiu continu de les queixes veïnals degut a les males olors. Tot això ha fet plantejar a les diferents administracions competents d'engegar una sèrie de plans de millora encaminats també a una recuperació paisatgística del seu entorn i a la prevenció dels efectes de les possibles riuades. En l'actualitat, amb la implantació del sistema MBR a la depuradora del riu Sec s'ha millorat notablement la qualitat de l'aigua.

## Referències

* ↑ «Riu Ripoll». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 octubre 2002].
* ↑ «ICC».
# Jahnsita-(MnMnMg)

La jahnsita-(MnMnMg) és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al subgrup de la jahnsita.

## Característiques

La jahnsita-(MnMnMg) és un fosfat de fórmula química Mn$^{2+}$Mn$^{2+}$Mg₂Fe$^{3+}$₂(PO₄)₄(OH)₂·8H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del laboratori de mineralogia de la Universitat de Lieja, a Bèlgica, amb el número de catàleg: 21140.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Sapucaia, a la loclaitat de Sapucaia do Norte (Minas Gerais, Brasil), on sol trobar-se associada a la frondelita, la mangangordonita i la leucofosfita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Jahnsite-(MnMnMg)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 juliol 2021].