OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sjónvarp Føroya

Sjónvarp Føroya [ˈʃœnvaɻp ˈfœɹja] (SvF) és el canal de televisió públic de les illes Fèroe. Pertany al grup Kringvarp Føroya i emet per a tot l'arxipèlag. La seva programació està formada per noticiaris, dibuixos animats, sèries, magazines i documentals. SvF emet principalment en feroès, una llengua pertanyent a la branca occidental de les llengües escandinaves i parlada per poc menys de 80.000 persones. És membre associat de la xarxa Nordvision, que reuneix els canals de televisió públics escandinaus.

## Història

El projecte de creació d'un canal de televisió públic a les Illes Fèroe neix el 1969, a través d'una proposta presentada al parlament feroès (Løgting). Tanmateix aquella primera temptativa va topar amb restriccions tant tècniques com financeres. El projecte va tornar a revifar el 1978 i es va materialitzar el 1981, amb la fundació d'una empresa pública anomenada Sjónvarp Føroya (televisió feroesa en català, en islandès Sjónvarpið), diferenciada de l'Útvarp Føroya (ràdio feroesa). Al principi els mitjans eren limitats, fins al punt que els primers estudis de la cadena el 1983 es van muntar en una antiga botiga de mobles de Tórshavn, capital de l'arxipèlag. Es va realitzar una transmissió experimental l'1 d'abril de 1984 i l'1 de setembre d'aquell mateix any va començar les emissions regulars. El 1990 va adquirir uns nous locals.
L'any 2005, Sjónvarp Føroya i Útvarp Føroya (la ràdio pública feroesa) es van fusionar per formar una nova empresa anomenada Kringvarp Føroya. El personal de SvF estava format per una cinquantena de persones a mitjans dels anys 2000.

## Característiques de la cadena

SvF emet nou hores al dia, començant les emissions a mitja tarda i deixant d'emetre poc després de mitjanit. L'horari de la programació es pot modificar segons els esdeveniments (retransmissions esportives, jocs olímpics, informació urgent, alertes meteorològiques). Tot i que el canal només està disponible a les Illes Fèroe, és possible veure'l per internet.
La llei feroesa obliga a SvF a emetre almenys un terç dels seus programes en feroès. La resta de la programació es fa en danès amb subtítols, i la proporciona la televisió pública danesa, Danmarks Radio. El 2003, el 27% de la programació de SvF era a feroès, principalment els noticiaris, entreteniment i la programació infantil. El finançament del canal s'obté mitjançant una cànon audiovisual, juntament amb anuncis i un impost sobre els jocs d'atzar.
El canal dona servei a unes 13.000 llars. Es necessiten 50 repetidors perquè el senyal de televisió arribi a totes les illes. La xarxa de transmissions és administrada per la companyia de telecomunicacions Faroese Telecom.

## Referències

* 1 2 3 «Sjónvarp Føroya» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-08-16. [Consulta: 29 gener 2020].
* ↑ «La televisió feroesa en directe» (en feroès i danès). KVF. [Consulta: 29 gener 2020].

## Bibliografia

* Bücher Group. Medien (Färöer): Sjónvarp Føroya, Útvarp Føroya, Kringvarp Føroya, Dagur og vika, Portal.fo, Rás 2 (en alemany). General Books, 2011. ISBN 978-1159158514.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la KVF. (feroès)
# Gioia Tauro

Gioia Tauro és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 80 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 35 km al nord-est de Reggio de Calàbria, a la costa de la mar Tirrena. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 20.078 habitants.
Gioia Tauro limita amb els municipis següents: Ciminà, Molochio, Oppido Mamertina, Platì, Taurianova i Terranova Sappo Minulio.

## El port

El port marítim és el segon port d'Itàlia i el tretzè port d'Europa en tràfic de contenidors, amb un trànsit l'any 2018 de 2,301 milions de TEU.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 4 febrer 2020].
* ↑ «Top 15 container ports in Europe». PortEconomics, 2018. Arxivat de l'original el 2019-07-17. [Consulta: 4 febrer 2020].
# Refugi de Coma Pedrosa

El refugi de Coma Pedrosa (o de Comapedrosa) és un refugi de muntanya de la Parròquia de La Massana (Andorra) a 2260 m d'altitud i situat a l'esquerra de la presa de l'Estany de les Truites.
# Cantó de Sarreguemines-Campagne

El cantó de Sarreguemines-Campagne és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarreguemines. Té 21 municipis i el cap és Sarreguemines.

## Municipis

* Bliesbruck (Bliisbrigge)
* Blies-Ébersing (Ebersinge)
* Blies-Guersviller (Gerschwiller)
* Frauenberg (Frambursch)
* Grosbliederstroff
* Grundviller
* Guebenhouse (Gewehuuse)
* Hambach
* Hundling
* Ippling
* Lixing-lès-Rouhling
* Loupershouse
* Neufgrange
* Rémelfing
* Rouhling
* Sarreinsming
* Wiesviller (Wiiswiller)
* Wittring (Wittringe)
* Wœlfling-lès-Sarreguemines
* Woustviller (Wuschwiller)
* Zetting

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-1998 | Hubert Roth | app. RPR |
| 1998- | Jean Karmann | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 19.158 | 20.275 | 21.118 | 22.747 | 24.073 | 25.772 | 26.680 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# TOG 2

El Tank, Heavy, TOG II* (Tanc, Pesat, TOG II*) era un prototip de tanc dissenyat i produït, a principis de la Segona Guerra Mundial, en el Regne Unit. Com el van dissenyar els mateixos que van dissenyar els tancs a la Primera Guerra Mundial, aquest tanc estava dissenyat per acompanyar a la infanteria, poder moure’s en terreny amb fang, i passar per craters dels camps de batalla. Com la Segona Guerra Mundial no va ser de trinxeres, aquest tanc es va declarar com a innecessari i es va cancel·lar.
Era una versió millorada del tanc TOG I, encara que només es va fer un prototip.

## Història

El segon disseny en sortir del comitè per al desenvolupament de vehicles especials (apodat el "The Old Gang", ja que estava dissenyat per les mateixes persones que havies dissenyat els tancs en la Primera Guerra Mundial). El TOG II* era molt similar al tanc TOG 1, i mantenia moltes de les seves característiques. En comptes de fer una cadena continua com el TOG I, i com la majoria dels tancs de la Primera Guerra Mundial, en el TOG II*, es van fer unes cadenes que anaven pel cos del tanc, en comptes d'envoltar-lo. Va ser demanat el 1940, i es va construir el primer prototip per Foster's of Lincoln, en el Març de 1941.
El disseny incloïa un canó de 6 lliures i diverses plataformes per a diverses armes que no es van incloure. Inicialment estava carregat amb una rèplica d'una arma i de torreta, i el 1942, se li va donar una torreta experimental i una arma de veritat, la torreta era la mateixa que la del tanc Cruiser Mk VIII Challenger, dissenyada per poder portar el canó de QF 17-pounder (76,2 mm). La torreta normal (la del TOG II* va ser modificada), va ser utilitzada per al tanc Challenger. Les suposades plataformes extres de foc no van ser mai incorporades.
Encara que estava equipat amb el mateix sistema elèctric i mecànica que el TOG I, el TOG II* utilitzava dos generadors, i no es va reportar mai cap problema. Va ser modificat per incloure, entre altres coses, un canvi de sense suspensió a tenir una barra de torsió com a suspensió, i les seves proves van tenir bons resultats el Maig de 1943. No es va desenvolupar cap TOG més, a excepció del TOG 2(R), que era una versió revisada. La ‘R’ hauria d'haver sigut 1,8 metres (6 ft) més curt, utilitzat barres de torsió com a suspensió i no preveia cap plataforma per a armes.
El TOG II* es pot veure en el museu de tancs de Bovington.

## Referències

* 1 2 Chamberlain & Ellis (1969) p 78
* ↑ Chamberlain & Ellis (1969) p 79

## Bibliografia

* Chamberlain, P; Ellis, C; British and American Tanks of World War II, 1969, Arco Publishing
* White BT, British Tanks 1915-1945 Ian Allen
* Tank Heavy, TOG II* (E1951.49). Tank Museum, Bovington.
# Ángel Jesús Mejías Rodríguez

Ángel Jesús Mejías Rodríguez (Tembleque, 1 de març de 1959) és un exfutbolista i entrenador castellanomanxec. Com a futbolista, ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Després de militar a equips modestos, com el Díter Zafra, s'incorpora a l'Atlético Madrileño, filial de l'Atlètic de Madrid. Hi debuta amb els matalassers a la temporada 81/82, tot jugant nou partits de primera divisió.
Durant la dècada dels 80 seria un dels porters més destacats del conjunt madrileny, sumant 108 partits fins a la seua marxa el 1992. Però, només ostentaria la titularitat en dues campanyes, la 82/83 i la 84/85. En esta darrera, l'Atlético guanyaria la Copa del Rei i la Supercopa. Hi obtendria dues Copes del Rei més, el 1991 i el 1992.
Posteriorment a la seua sortida de l'Atlètic de Madrid, recala a modestos equips, com el Rayo Majadahonda, on es retiraria. Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al conjunt roig-i-blanc, en qualitat d'entrenador de porters.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Valkeakoski

Valkeakoski és una ciutat de Finlàndia, situat a 30 km al sud de Tampere i 150 km al nord de Hèlsinki a la província de Finlàndia Occidental, part de la regió de Pirkanmaa.
Té al voltant de 20.000 habitants i una superfície de 371,72 km², dels quals 98,76 km² són aigua. La principal llengua parlada és el finès.
Valkeakoski és principalment coneguda per llur indústria del paper i l'equip de futbol FC Haka.
# Slawsonita

La slawsonita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup del feldespat. Va ser anomenada en honor de Chester Baker Slawson (1898-1964), professor de mineralogia de la Universitat de Michigan a Ann Arbor.

## Característiques

La slawsonita és un tectosilicat de fórmula química Sr(Al₂Si₂O₈). Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són tabulars, allargats al llarg de [110], mostrant les cares {110} i {001}, de fins a 7 cm; també es pot trobar en agregats radials. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 5,5 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la slawsonita pertany a «09.FA - Tectosilicats sense H₂O zeolítica, sense anions addicionals no tetraèdrics» juntament amb els següents minerals: kaliofilita, kalsilita, nefelina, panunzita, trikalsilita, yoshiokaïta, megakalsilita, malinkoïta, virgilita, lisitsynita, adularia, anortoclasa, buddingtonita, celsiana, hialofana, microclina, ortosa, sanidina, rubiclina, monalbita, albita, andesina, anortita, bytownita, labradorita, oligoclasa, reedmergnerita, paracelsiana, svyatoslavita, kumdykolita, lisetita, banalsita, stronalsita, danburita, maleevita, pekovita, lingunita i kokchetavita.

## Formació i jaciments

La slawsonita va ser descoberta a la formació Martin Bridge, al comtat de Wallowa (Oregon, Estats Units). També ha estat descrita al Canadà, a Espanya, a altres indrets dels Estats Units, al Japó en petits filons de pectolita en xenòlits metamorfosats i en xenòlits en roca ultramàfica i a la República Txeca.

## Referències

* 1 2 «Slawsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 desembre 2019].
* ↑ «Slawsonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 12 febrer 2020].
# Refugi de Corral Blanc

El refugi de Corral Blanc és un refugi guardat de muntanya propietat de l'ajuntament de Planoles dins el municipi de Planoles (Ripollès). És a 1.815 m d'altitud i prop del Collet de les Barraques a l'oest del Cim d'Estremera. És un punt de pas del GR 11.
El refugi disposa de tots els serveis.

## Referències

* 1 2 3 DDAA. Guia Excursionista. Puigmal Vall de Núria Ulldeter. E-25. Editorial Alpina. ISBN 8480901969.

## Enllaços externs

* Web del Refugi de Corral Blanc
# Tepehues

* No s'ha de confondre amb tepehuans.
Els tepehues (tepehua h'masipini) són un dels pobles indígenes de Mèxic que viuen als estats d'Hidalgo, Veracruz i Puebla. Parlen el tepehua, una llengua de la família totonaca. El seu autònim és h'masipini, que vol dir "els amos del turó". No tenen cap relació lingüística amb els tepehuans, tot i la similitud dels noms.

## Ubicació

El territori tepehua cobreix una àrea estreta i altres vessants orientals de Sierra Madre Oriental, tot Mecapalape a l'estat de Puebla i Veracruz, al nord-oest. Els seus tres principals centres són Tlachichilco, Pisa Flores i Huehuetla. Segons el cens de 2000 hi havia uns 16.051 individus, dels quals uns 8.700 parlaven la llengua ameríndia.

## Costums

La seva cultura i vestimenta és similar a la dels seus familiars totonaques i dels seus veïns occidentals nahua i otomís. Això es tradueix en les formes de xamanisme (el paper dels esperits) i les cerimònies dels "Voladors".
Els tepehues són agricultors. La seva terra és força apta pel conreu, ja que és rica en cursos d'aigua i les pluges són abundants. Conreen blat de moro, fesol, xili, patates, llavors de sèsam, llenties, cafè i canya de sucre. També es dediquen a la cacera i la pesca. També destaquen en la ceràmica, tèxtil i cistelleria, però sovint se'n van a la recerca de treball arreu de Mèxic.

## Referències

* ↑ Censo Comisión nacional para el desarrollo de los pueblos indígenas

## Bibliografia

* Enrique Serrano Carreto i Lilia-Cruz González Espinosa (coord.) Tepehuas Col. Pueblos Indígenas del México Contemporáneo, publicat per la CDI. Disponible al web d'aquest organisme.
# Wíčazo Ša Review

Wíčazo Ša Review ("llapis vermell" en lakota) és una revista acadèmica especialitzada bianual d'estudis amerindis. La revista fou creada en 1985 pels redactors Elizabeth Cook-Lynn, Roger Buffalohead i William Willard. Wíčazo Ša Review és publicada per la University of Minnesota Press, que la va adquirir en 1999. Originalment era publicada per la Universitat Eastern Washington, sota la guia del seu centre d'estudis amerindis. Els temes tractats inclouen assaigs, articles, entrevistes, ressenyes, poemes, contes, esquemes de cursos, dissenys curriculars, recerca erudita i crítica literària reflex d'estudis amerindis i camps relacionats. L'editor actual és James Riding In (Universitat Estatal d'Arizona).

## Enllaços externs

* Wíčazo Ša Review - Lloc web oficial
* Accés online a Project MUSE
* Impresa: ISSN 0749-6427
* Electrònica: ISSN 1533-7901
# Vedella d'Or

La Vedella d'Or (Gouden Kalf en neerlandès) és el gran premi del Festival de Cinema de Països Baixos. Des de l'any 1981, el premi s'atorga anualment a productors de cinema, escriptors d'escenari i actors neerlandesos. L'estàtua va ser dissenyada per l'escultor Theo Mackaay. Mesura 33 cm i és de bronze.
L'actor Martijn Lakemeier, fent el paper principal a Oorlogswinter, és el neerlandès més jove a guanyar La Vedella d'Or, a l'edat de 16 anys.
# Slavošovce

Slavošovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1318.
# Gladstone

«Gladstone» té aquests significats:
* Toponims:
** Gladstone (Dakota del Nord)
** Gladstone (Illinois)
** Gladstone (Missouri)
** Gladstone (Oregon)
** Peapack and Gladstone, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey.
* Biografies:
** Eugene Gladstone O'Neill (Nova York, 1888 - Boston, 1953), dramaturg estatunidenc.
** William Ewart Gladstone (Liverpool, 1809 - Hawarden, 1898), polític liberal britànic.
# Maria Victòria Garcia i Gaitero

Maria Victòria Garcia i Gaitero (Burgos 1940) és una mestra d'escola catalana. Passà la infantesa a Tarragona i es va instal·lar a Barcelona el 1959. Començà treballant com a professora al col·legi Bellafila, al mateix temps que es comprometia en els moviments d'ajuda social al barri de Pequín de Sant Adrià de Besòs. El 1964 s'instal·là a les Corts.
Després d'un període apartada de l'ensenyament, exercí en diverses escoles de Barcelona fins a arribar al CEIP Seat, on ha treballat fins a la seva jubilació i on ha rebut diversos guardons per treballs i projectes educatius, entre ells el Leandre Colomer de la UAB per la Història de Catalunya adaptada als nens i el Projecte Educatiu per a Primària d'Aldees Infantils SOS, del Ministeri d'Educació i Ciència d'Espanya.
També ha intervingut activament en la vida social del barri de les Corts, on a finals de la dècada de 1980 va promoure l'Associació de Dones del Camp Nou —posteriorment Associació Elisenda de Montcada— i simultaniejà la seva presidència amb la de l'Associació Dona i Ciutat. És membre del Consell de Dones del Districte, representant de les Corts al Consell de Dones de la Ciutat i membre del Consell de Dones de Catalunya de l'Institut Català de la Dona; mercè a aquests càrrecs ha intervingut en trobades, congressos i jornades sobre temàtica femenina d'abast català, espanyol i internacional.
La seva activitat al districte ha estat canalitzada a través del Consell de la Gent Gran, del projecte Memòria Històrica, del Club de Lectura o del Banc Solidari. Ha compaginat la seva tasca social amb la poesia, vocació que l'ha dut també a organitzar recitals poètics i lectures dramatitzades per a grans i petits. El 2004 va obtenir el premi del jurat Maria Aurèlia Capmany pel projecte La placita: un ágora para las mujeres. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# Cantó de Sarre-Union

El cantó de Sarre-Union és una antiga divisió administrativa francesa situat al departament del Baix Rin i a la regió d'Alsàcia. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó de Sarre-Union aplega 20 comunes :
| Nom alsacià | Nom francès | Nom alemany |
| Àltwiller | Altwiller | Altweiler |
| Beesert | Bissert | Bissert |
| Bitte | Butten | Bütten |
| Buckenum | Sarre-Union | Saarbockenheim |
| Dählinge | Dehlingen | Dehlingen |
| Deedenoff | Diedendorf | Diedendorf |
| Dumfässel | Domfessel | Domfessel |
| Hàrschkírich | Harskirchen | Harskirchen |
| Herzum | Herbitzheim | Herbitzheim |
| Hinsínge | Hinsingen | Hinsingen |
| Kàschel | Keskastel | Keskastel |
| Loränze | Lorentzen | Lorenzen |
| Ermínge | Oermingen | Örmingen |
| Ràtschwiller | Ratzwiller | Ratzwiller |
| Rímschdroff | Rimsdorf | Rimsdorf |
| Sààrwerde | Sarrewerden | Saarwerden |
| Schopperte | Schopperten | Schopperten |
| Sílze | Siltzheim | Silzheim |
| Vellerdínge | Vœllerdingen | Völlerdingen |
| Wolfskírche | Wolfskirchen | Wolfskirchen |

## Història

Llista dels consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1950 | Paul Dommel | |
| 1950-1955 | Georges Bronner | |
| 1955-1979 | Louis Jung | |
| 1979-1998 | Marcel Wintzerith | UDF |
| 1998-2011 | Denis Lieb | RPR |
| 2011-2012 | David Heckel | UL |
| 2012-2015 | Marc Séné | UMP |
# Índex KWIC

Un índex KWIC és un tipus d'índex permutat en el qual el contingut temàtic d'una obra es representa mitjançant paraules clau del seu títol o d'altra font d'informació del document, extretes per una computadora o en forma manual de llistes de paraules significatives i no significatives.
En la sortida impresa, les paraules clau apareixen en ordre alfabètic, jerarquitzades d'alguna manera (per ex., en negreta), en una posició fixa, precedides i seguides per la resta de les paraules del títol o font, segons l'espai ho permeti, agregant un codi identificador del document. Com tot índex permutat, la seva eficàcia depèn en gran manera de la representativitat dels títols o fonts dels documents, encara que sofreix els problemes propis de la falta de control terminològic del llenguatge natural.

## Referències

* ↑ Manning, C. D.; Schütze, H. Foundations of Statistical Natural Language Processing (en anglès). MIT Press, 1999, p. 35.
* ↑ «Advanced Indexing and Abstracting Practies». Atlantic Publishers & Distri. [Consulta: 26 març 2019].
# Vedelhac e Ainat

Vedelhac e Ainat (francès Bédeilhac-et-Aynat) és un municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sobirania per a les Illes

Sobirania per a les Illes (SI) és una candidatura sobiranista, formada per independents de les Illes Balears i Pitiüses.
La candidatura es presentà el 18 de maig de 2016 a Ca n'Alcover de Palma amb l'objectiu de presentar-se les eleccions espanyoles de 2016. Al Congrés dels Diputats d'Espanya, Sobirania per a les Illes està encapçalada per Mateu Matas 'Xurí', seguit de Joan Albert Pons, Jaume Sastre, Margalida Llompart, Maite Pons, Margalida Miquel, Jonathan Marí, Antònia Font, Josep Planas, Carme Rocamora, Andreu Caballero, Teresa Sastre, Nicolau Dols, Guillem Morro i Maria Antònia Oliver. Al Senat d'Espanya, els candidats són Josep de Luis, Agnès Ambròs, Manel Domènech, Loreto Amorós, Joan Lladó i Cathy Sweeney per Mallorca i Ferran Moreno, Maria Cardona i Pau Arranz per Eivissa i Formentera. A Menorca no presenten cap candidat atès que ja ho fa Més per Menorca.
La candidatura té el suport de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca, Esquerra Republicana de les Illes Balears i Pitiüses i el moviment ciutadà Eivissa Sí. També ha rebut el suport de Cristòfol Soler, Biel Majoral i Bartomeu Mestre.

## Referències

* ↑ «El glosador Mateu Matas 'Xurí' i una exbatlessa d'UM, a la candidatura Sobirania per a les Illes». Ara. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ «'Xurí': «Ja hem començat a guanyar»». Diari de Balears. Arxivat de l'original el 21 de maig 2016. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Maria Antònia Oliver i Jaume Sastre, a la llista de Sobirania per a les Illes». VilaWeb. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «L'escriptora Maria Antònia Oliver tancarà la llista de suplents de Sobirania per a les Illes». Ara. [Consulta: 29 maig 2016].
* ↑ «Acte de reconeixement a Maria Antònia Oliver». Assemblea Sobiranista de Mallorca. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «L'executiva d'Esquerra Republicana de les Illes ha aprovat aquest diumenge 8 de maig, per unanimitat, presentar-se a les properes eleccions espanyoles sota la candidatura "Sobirania per les Illes"». Esquerra Republicana de les Illes Balears i Pitiüses. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ «Mateu Matas 'Xurí': "Sobirania per a les Illes és una aposta necessària"». Ara. [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ «Mateu Xurí: ‘Votar Sobirania no és un vot tudat: és un vot de valents'». VilaWeb. [Consulta: 20 juny 2016].

## Enllaços externs

* Sobirania per a les Illes Arxivat 2016-05-28 a Wayback Machine.
# Maria Victòria de Noailles

Maria Victòria de Noailles (en francès Marie Victoire Sophie de Noailles) va néixer a Versalles el 6 de maig de 1688 i va morir a l'hôtel de Toulouse (París) el 30 de setembre de 1766. Era filla del mariscal duc Anne Jules de Noailles (1650-1708) i de Maria Francesca de Bournonville (1656-1748). Gràcies al primer matrimoni era marquesa de Gondrin, i amb el segon esdevingué comtessa de Tolosa i duquessa de Penthièvre.

## Matrimoni i fills

El 1707 es va casar amb el marquès de Gondrin Lluís de Pardaillan de Gondrin (1689-1712) brigadier de l'exèrcit reial, fill del duc d'Antin Lluís Antoni de Pardaillan de Gondrin, amb qui va tenir dos fills:
* Lluís de Pardaillan de Gondrin (1707-1743), casat amb Francesca Matilde de Montmorency (1704-1768)
* Antoni Francesc de Pardaillan de Gondrin (1709-1741)
En enviudar cinc anys després de casar-se, el 2 de febrer de 1723 es va casar de nou amb Lluís Alexandre de Borbó (1678-1737), fill del rei Lluís XIV de França (1638-1715) i de la seva amistançada Madame de Montespan (1640-1707). D'aquest segon matrimoni en nasqué:
* Lluís de Borbó (1725-1793), duc de Penthievre, Rambouillet, d'Aumale i Gisors, casat amb Maria Teresa d'Este-Mòdena (1726-1754).

## Bibliografia

* Jean Duma: Les Bourbon-Penthièvre (1678–1793): Une nébuleuse aristocratique au XVIIIe siècle. – Paris: Ed. Publications De La Sorbonne, Coll. Histoire modern, 1995. – ISBN 2859442723
* Lenotre, G. Le Château de Rambouillet, six siècles d'histoire, Calmann-Lévy, Paris, 1930, reprint by Denoël, Paris, 1984.