OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Sánchez Barranco

Antonio Sánchez Barranco (Torrelles de Llobregat) és un percussionista, multi instrumentista i efectista català resident a Torrelles de Llobregat. Es va formar al Taller de Músics de Barcelona i l'Escola de Música Moderna de Badalona. Ha treballat al costat d'artistes com Maria del Mar Bonet, Miguel Poveda o Sílvia Pérez Cruz.
El 2014 presentà el seu primer projecte discogràfic en solitari, Caprichos del destino, un disc que es combina amb ambients sonors i percussió fet amb la col·laboració de The Drumming Society. Sánchez Barranco s'acompanya de músics com ara el referent de les percussions ibèriques i de la bateria multi-ètnica Alex Tobías, el cantant multi instrumentista Mel Semé, la veu i les guitarres i percussions africanes de Dídac Ruiz, el percussionista Angelo Mahenzane, Joel Sánchez i el baix i percussions d'Anna Tobias.

## Referències

* 1 2 3 4 «Viaje de percusión de la mano del torrellanense Antonio Sánchez» (en castellà). El Llobregat, 21-10-2014. [Consulta: 18 juny 2022].
* 1 2 «Antonio Sánchez». Taller de Músics. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Antonio Sánchez Barranco & The Drumming Society». Catalan Sounds. Institut Ramon Llull. [Consulta: 18 juny 2022].
* ↑ «Antonio Sánchez Barranco presenta su nuevo álbum» (en castellà). LaCarne Magazine, 16-04-2014. [Consulta: 18 juny 2022].
# Antescofo

Antescofo és un programa desenvolupat per Arshia Cont el 2007 a l'IRCAM en col·laboració amb el compositor Marco Stroppa per assistir en situaciones de sincronització amb l'electrònica en actuacions en directe. És un sistema "polifònic" de seguiment de partitures modular, així com un llenguatge de programació síncrona per a la composició musical. Des de 2012, Antescofo està sent desenvolupat per un equip conjunt entre l'IRCAM i l'INRIA.
Un problema comú en la música electroacústica és la diferència entre el "temps" entre l'intèrpret i el so electrònic fix. Fins i tot si el detector està sincronitzat al principi, encara pot haver-hi una discrepància temporal entre tots dos després d'una determinada durada a causa de la inflexió natural del temps per part de l'intèrpret humà. Antescofo és capaç de reconèixer l'ajust del tempo en temps real a través d'un flux d'àudio d'intèrprets en directe i detectar la seva posició en una puntuació d'entrada, permetent així la sincronització. Està dissenyat per utilitzar-se amb la programació Max/MSP i PureData. Algunes funcions també existeixen a NoteAbility Pro, un programa de notació desenvolupat per Keith Hamel, per exportar informació específicament per a Antescofo. També existeix un convertidor en línia per passar partitures de MIDI o XML a Antescofo.
Antescofo està equipat amb un llenguatge síncró dedicat en temps real com a ajuda per compondre peces mixtes com a associació d'intèrprets en viu i ordinadors. L'objectiu del llenguatge és conciliar diferents nocions de temps en la creació i interpretació de músics i compositors.
A més del seu ús en música electrònica en directe, Antescofo s'utilitza freqüentment en aplicacions d'acompanyament automàtic, inclosa la veu.

## Premis i reconeixement

Antescofo ha estat presentat a les actuacions de tot el món, com ara amb la Filharmònica de Nova York, Filharmònica de Berlín, Los Angeles Philharmonic, la BBC Escocesa Orquestra, West-Eastern Divan Orchestra i més. Ha estat utilitzada per compositors com ara Marco Stroppa, Philippe Manoury, Jonathan Harvey, Pierre Boulez, i Larry Nelson.

## Vegeu també

* Max/MSP
* SuperCollider
* Seguidor de partitures
* Live Coding

## Referències

* ↑ Seven Keys to the Digital Future — Scottish Informatics and Computer Science Alliance
* 1 2 Omni Sound Blog (2012), The Informatics Revolution: Antescofo - Computer Music with Live Music Performance
* ↑ Antescofo - Music Representations Team
* 1 2 Hélène Combis-Schlumberger, Radio France Website (2013), Quand l'informatique maitrise le temps de l'interprétation musicale
* ↑ Casa Ricordi (Nov. 2011). Antescofo, quando l'elaboratore suona con il musicista
* ↑ Antescofo Live Electronic Music Repertoire until 2013

## Enllaços externs

* R&D Pàgina web
* Pàgina web oficial
# Antesignans

Antesignans (en llatí antesignans, plural antesignani) eren els soldats romans que en temps de la república combatien davant dels estendards (signus, signum), durant les batalles.
Més tard va donar el nom a un cos especial que existia en cada legió, no havia de portar carrega, i tenia com a tasca ocupar punts estratègics a l'inici d'una batalla o obrir aquesta. Eren tropes lleugeres d'elit entrenades per lluitar fora de les formes de combat convencionals de la infanteria pesant.
Anaven armats amb llances, diverses javelines lleugeres i una espasa, i portaven una cuirassa més lleugera que la dels altres soldats,(una simple cuirassa pectoral de bronze en lloc de la lorica hamata), un casc de bronze lleuger i petits escuts ovalats en lloc dels pesants scuta de la infanteria, per tenir una major agilitat.
Mentre avançava una legió, la tasca dels antesignani era la de protegir les columnes en moviment, explorar la zona per on es desplaçaven i assegurar les primeres línies de l'exèrcit. Durant el combat, es podien situar a l'avantguarda de la legió per fer front als atacs enemics o bé podien donar suport a la cavalleria.
Els antesignani van assumir el lloc de les tropes lleugeres dels vèlits, que havien desaparegut amb les reformes militars de Mari al segle ii aC. Durant el segle i aC, els antesignani estaven formats per legionaris d'elit.

## Referències

* ↑ Pauly, August; Konrad Ziegler. Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. [Reihe 1], Halbbd. 1 = Bd. 1,2. Munic: Druckenmüller, 1893, p. 2355.
# Araçarí

Araçarí (a vegades escrit com a aracari) és el nom que genèricament s'aplica a un grup d'espècies de tucans, que formen el gènere Pteroglossus. Són ocells de la família dels ramfàstids (Ramphastidae) i l'ordre dels piciformes.

## Morfologia

* Són tucans menors i més esvelts que els del gènere Ramphastos.
* El plomatge és negre o verd fosc per sobre i groc per sota, creuat per una o dues bandes negres o roges. Baig ventre roig i cap i coll, normalment, negres.
* El bec pot incloure els colors vermell, ivori o negre.

## Hàbitat i distribució

Habiten la selva humida de la zona neotropical per sota dels 1500 m.

## Hàbits

Totes les espècies són bàsicament frugívores, però també consumeixen insectes i altres animals petits. Són aus sedentàries i arbòries.
Crien en forats als arbres, on ponen 2–4 ous blancs.
Són tucans atípics, en el sentit que dormen socialment durant tot l'any. Fins a sis adults i joves s'associen per a dormir al mateix forat, amb les cues doblades sobre les espatlles.

## Taxonomia

S'han descrit 15 espècies dins aquest gènere:
* araçarí verd (Pteroglossus viridis).
* araçarí becmarcat (Pteroglossus inscriptus).
* araçarí de Humboldt (Pteroglossus humboldti).
* araçarí collroig oriental (Pteroglossus bitorquatus).
* araçarí collroig occidental (Pteroglossus sturmii).
* araçarí d'Azara (Pteroglossus azara).
* araçarí collnegre (Pteroglossus aracari).
* araçarí collbrú (Pteroglossus castanotis).
* araçarí de bandes (Pteroglossus pluricinctus).
* araçarí de collar (Pteroglossus torquatus).
* araçarí sanguini (Pteroglossus sanguineus).
* araçarí becclar (Pteroglossus erythropygius).
* araçarí de Frantzius (Pteroglossus frantzii).
* araçarí cresp (Pteroglossus beauharnaesii).
* araçarí daurat (Pteroglossus bailloni).

## Referències

* ↑ Llewellyn G.Grimes; Enciclopedia Natura de los Animales, Tomo IV, Pag. 292; Editorial Orbis, S.A. Barcelona, 1986; ISBN 84-7634-548-8
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Arsenoveszelyita

L'arsenoveszelyita és un mineral de la classe dels fosfats.

## Característiques

L'arsenoveszelyita és un arsenat de fórmula química Cu₂Zn(AsO₄)(OH)₃·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16126, i al laboratori d'estructura cristal·lina de l'institut de recerca científica de la Universitat de Geociències de la Xina, a Beijing, amb el número de catàleg: dc-3.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de plom i zinc de Sanguozhuang, al districte de Dongchuan del municipi de Kunming (Yunnan, República Popular de la Xina). Aquesta mina xinesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Arsenoveszelyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juny 2022].
# Armento

Armeno (lucà: Arëmient) és un municipi italià, situat a la regió de Basilicata i a la província de Potenza. Ocupa una superfície de 58,98 quilòmetre quadrat i tenia 552 habitants a l'1 gener 2023.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 613 | 604 | 552 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |

## Referències

* ↑ Dizionario Di Toponomastica: Storia E Significato Dei Nomi Geografici Italiani (en italià). Garzanti, 1990. ISBN 88-11-30500-4.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ Error: Unable to display the reference properly. See the documentation for details.
# Atelopus pictiventris

Atelopus pictiventris és una espècie d'amfibi que viu a Colòmbia.

## Referències

* Lötters, S. & Lynch, J. 2004. Atelopus pictiventris. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Arquitectura italianitzant

L'arquitectura d'estil Italianitzant va ser una etapa característica del segle xix en la història de l'arquitectura clàssica. En l'estil Italianitzant, els models i el vocabulari arquitectònic de l'estil Italià del segle XVI (renaixement italià), que havien servit d'inspiració tant pel Palladianisme com pel Neoclasicisme, van ser sintetitzats amb estètiques pintoresques. L'estil d'arquitectura que va sorgir, encara que també va ser caracteritzat com a "Neorenacentista", va ser particular de la seua època. "La mirada retrospectiva transforma el seu objecte", va escriure Siegfried Giedion sobre els estils historicistes de l'arquitectura; "cada espectador, en cada període -de fet, a cada moment- inevitablement transforma el passat d'acord amb la seua pròpia naturalesa."
A Anglaterra l'estil Italianitzant va ser desenvolupat en un primer moment per John Nash, cap a 1802, amb la construcció de la casa Cronkhill a Shropshire. Aquesta petita estança de camp és reconeguda en general com la primera d'estil italianitzant a Gran Bretanya, derivant-se d'ella els posteriors estils de les èpoques de la Regència i Victoriana.

## Referències

* ↑ Siegfried Giedion, Space, Time and Architecture, 1941
* ↑ «John Nash Biography». Bookrags.com, 13-06-1928. Arxivat de l'original el 2006-05-12. [Consulta: 22 gener 2010]. (en anglés)
# Villalán de Campos

Villalán de Campos és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Limita al NE amb Villavicencio de los Caballeros, a l'E amb Ceinos de Campos, al S amb Aguilar de Campos i al NO amb Bolaños de Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 54 | 58 | 58 | 55 | 57 | 55 | 53 | 52 | 53 | 51 |
# Opiná

Opiná és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1229.
# Persenet

Persenet, Personet o Per-sent (Pr snt) va ser una reina egípcia de la IV Dinastia. Possiblement fos filla del rei Khufu i esposa del rei Khefren. Se sap de la seva existència principalment gràcies a la seva tomba a Guiza (G 8156).

## Títols

Segons l'egiptòleg alemany Wolfram Grajetzki, el conjunt complet de títols de Persenet era el següentː
* Gran del ceptre (wr.t-ḥts)
* Estimada esposa del Rei (ḥm.t-nỉswt mrỉỉt = f)
* Filla del Rei del seu cos (sat-niswt-nt-xtf)

## Tomba

Persenet en jeroglífic :
La tomba de Persenet és la LG 88 de Guiza, segons la numeració introduïda per Lepsius. També se li dona la designació G 8156. La tomba és una mastaba tallada a la roca situada al Camp Central de Guiza.
La tomba de Persenet és adjacent a la de Nikaure i probablement es van construir al mateix temps. Es pot accedir i entrar a la tomba de Persenet per la paret sud o per una entrada a la paret est que connecta amb la tomba de Nikaure. La cambra té forma d' L i conté dos pilars. No hi ha decoracions a les parets, però els pilars porten inscripcions.
La posició de la seva tomba al Camp Central de Guiza suggereix que era l'esposa del rei Khefren i possiblement una filla de Khufu. Persenet podria haver estat també la mare del djati (visir) Nikaure.

## Referències

* ↑ Tyldesley, 2006.
* ↑ Lepsius, 1897, p. 107-108.
* 1 2 Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ «G 8156» (en anglès). Digital Giza. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Reisner, 1942, p. 225, 310, fig. 125.
* ↑ Grajetzki, 2005.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Grajetzki, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: A Hieroglyphic Dictionary (en anglès). Golden House Publications, 2005. ISBN 978-0954721893.
* Lepsius, Karl Richard. Denkmaeler aus Aegypten und Aethiopien (en alemany). Text I, 1897.
* Reisner, George Andrew. A history of the Giza Necropolis (en anglès). Harvard University Press, 1942.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Jeetze

El Jeetze o Jeetzel és un afluent esquerre de l'Elba als estats de Saxònia-Anhalt i Baixa Saxònia. Neix al nucli Altferchau de la ciutat de Klötze i desemboca al centre de la ciutat de Hitzacker.
El nom podria derivar de l'antic eslau jasenu que significa riu dels freixes, un arbre que estima les terres riberenques. Una altra explicació suposa que provingui del germànic geza (pujar) com que abans les obres de canalització iniciades als anys 1950, el riu sovint pujava en sens contrari quan hi havia aigües altes a l'Elba, amb freqüents inundacions al maresme, els prats molls i els pobles al seu marge com a resultat.
Es va excavar un canal dret i endigat anomenat Jeetzelkanal o Nou Jeetzel per a facilitar el desguàs, i el Jeetzel vell va mantenir el seu llit meandrós original, però amb només una fracció del deu cabal d'origen. Típic per al temps, aquestes intervencions van reduir el riu a la seva única funció de desguàs per tal de facilitar l'agricultura intensiva, van tenir un efecte negatiu sobre l'ecosistema i les planes d'inundació naturals com a dipósit en cas d'aigua alta. Tot i això, els trams canalitzats són fets de dics de sorra fràgils i no tenen prou capacitat, doncs el risc d'inundació queda de manera latent. Encara avui, el nucli antic de Hitzacker entre Elba i Jeetze, sofreix regularment d'aigües altes (entre d'altres el 2006, 2002 i 1895). Després de la catàstrofe del 2006 s'ha construït una resclosa antimarejada a la seva desembocadura i una nova estació de bombatge.

## Afluents

* Marge dret: Landgraben, Purnitz, Lüchower Landgraben, Dannenberger Landgraben, Luciekanal
* Marge esquerre: Tangelnscher Bach, Hartau, Salzwedeler Dumme, Graue Laake, Wustrower Dumme, Prisserscher Bach, Harlinger Bach

## Llocs d'interès

* Els centres històrics de les ciutats de Hitzacker i Salzwedel
* L'Schulenburg, restes d'un castell de mota i pati de l'alta edat mitjana, seu de la nissaga dels Schulenburg a Stappenbeck.

## Enllaços externs

* Fremdenverkerhsverein Jeetze-Ohre-Drömling (alemany) (anglès): servei de turisme del Drömling i de les valls del Jeetze i de l'Ohre

## Referències

* ↑ «Jeetze». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ AA.VV., Gesamtliste der Fließgewässer im Elbeeinzugsgebiet, Magdeburg, Flussgebietsgemeinschaft Elbe Geschäftsstelle, 2012
# Província Amhara

Amhara (també anomenada com Bet Amhara, "La llar dels Amhara") fou el nom donat a una província medieval de l'imperi d'Etiòpia situada al que avui dia és la regió Amhara, però llavors considerablement més petita. Limitava al nord amb Lasta, al nord-est amb Angot, a l'est amb Mora, al sud amb Gidim, a l'oest amb Gojjam i al nord-oest amb Begemder.
No hi havia cap província d'aquest nom a les divisions administratives modernes des del temps de Menelik II; en la divisió en dotze governs generals feta el 1943 per Haile Selassie, el territori històric d'Amhara va formar principalment la província de Wollo. La província va donar nom al poble amhara (els amhares, sovint equivalent als "etíops") i a la llengua amhara (amhàric); els amhares poblaven el 1943 Wollo occidental, Begemder i Gojjam, i l'amhàric es parlava a les mateixes zones.

## Referències

* Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972
* Donald N. Levine, "Amhara", Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, ISBN 3447047461, pàg. 230
# Província Central (Sri Lanka)

La Província Central de Sri Lanka (en singalès: |මධ්යම පළාත Madhyama Palata, en tàmil: மத்திய மாகாணம் Malaiyakam Maakaanam) va ser creada l'any 1833. És principalment una zona muntanyenca. Entre altres, s'hi troben les ciutats de Kandy, Nuwara Eliya i Sri Pada. A la província s'hi cultiva la major part del te de Ceilan que va ser plantat pels britànics a la dècada de 1860 després que una malaltia fitopatològica acabés amb les plantacions de cafè. La província atrau un gran nombre de turistes. Els idiomes oficials són el singalès i el tàmil.

## Història

Encara que tres invasions d'europeus van envair el país entre els segles xvi i XIX, la part de la província Central es va mantenir independent fins a la conquesta britànica de Kandy de principis del segle xix.

## Geografia

La província ocupa una superfície de 5.674 km² i té una població de 2.421.148 habitants (2001). Entre les principals ciutats hi ha Kandy (119.186 habitants), Matale (39.869), Dambulla (75.290), Gampola (26.481), Nuwara Eliya (27.449) Hatton (16.790). La muntanya més alta de Sri Lanka es troba en aquesta província Central, el terreny és principalement muntanyenc amb valls profundes. Les dues principals regions de muntanya d'aquesta zona són el massís central i la serralada de Knuckles a l'est de Kandy.

## Divisions administratives

La província Central es divideix en tres districtes i 36 secretariats.

### Districtes
## Enllaços externs

* Central Provincial Council Sri Lanka Arxivat 2013-12-31 a Wayback Machine.
* Cities in Central province Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
* Searchable Map of Sri Lanka - Mapes
# Primorsk (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Primorsk».
Primorsk (en rus: Приморск) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 3.204 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Primo Volpi

Primo Volpi (Castiglione d'Orcia, Toscana, 26 d'abril de 1916 - Empoli, 28 de novembre de 2006) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1938 i 1956. Durant la seva carrera esportiva destaquen una etapa al Giro d'Itàlia de 1940 i la Volta a Catalunya de 1951.

## Palmarès

* 1940
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1943
** 1r de la Torí-Biella
* 1945
** Vencedor d'una etapa del Giro de les Quatre Províncies
* 1949
** Vencedor d'una etapa del Giro de Sicília
** Vencedor d'una etapa del Giro del Lazio
* 1950
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Algèria
* 1951
** 1r de la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
** 1r del Giro de Sicília i vencedor de 2 etapes
** 1r del Gran Premi Pontremoli
* 1952
** 1r de la Copa Bernocchi
** 1r de la Copa Sabatini
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Mediterrani
* 1953
** 1r de la Copa Sabatini
** 1r del Circuit de la Vall del Liri
** 1r del Gran Premi Ceramisti a Ponzano Magra
** 1r del Trofeu de l'U.V.I.
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sicília
* 1954
** 1r de la Volta a Europa i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1956
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1940. 21è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1946. 10è de la classificació general
* 1947. Abandona
* 1948. 5è de la classificació general
* 1949. 17è de la classificació general
* 1950. 38è de la classificació general
* 1952. 36è de la classificació general
* 1953. 25è de la classificació general
* 1954. 21è de la classificació general
* 1955. 36è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1947. 23è de la classificació general
* 1948. 27è de la classificació general

## Referències

* ↑ «VOLPI Primo». [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Primo VOLPI» (en italià). [Consulta: 6 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Primo Volpi
* Web oficial Arxivat 2021-05-12 a Wayback Machine. (italià)
# Proč

Proč és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1423.
# Pradèlas de Cabardés

Pradèlas Cabardés (en francès Pradelles-Cabardès) és un municipi del departament de l'Aude a la regió francesa d'Occitània.
# Pradosegar

Pradosegar és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 164 | 191 | 170 | 201 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Prat de l'Asfòdel

El Prat de l'Asfòdel (en grec antic ἀσφοδελὸς λειμών asphodelòs leimṓn) és una secció de l'Hades (inframon grec) de la mitologia grega on anaven a parar les ànimes mortals per viure-hi després de la mort.
Es pot trobar una descripció del Prat de l'Asfòdel a l'Odissea d'Homer. Ell mateix explica que la praderia del més enllà està coberta d'asfòdels en un fragment protagonitzat per Aquil·les: "El fantasma d'Aquil·les marxava fent passes llargues sobre el Prat de l'Asfòdel."
El Prat de l'Asfòdel es trobava en una zona neutral de l'inframon. Era on anaven a parar les ànimes d'aquells que havien viscut vides que no eren ni virtuoses ni malvades, en una mena de monotonia eterna. Malgrat la pretesa neutralitat d'aquest prat, tenia certes connotacions negatives, ja que les ànimes que allí s'hi destinaven no gaudien dels plaers dels Camps Elisis. Això podria ser així per assegurar que la població grega s'allistés a l'exèrcit en lloc de mantenir-se en la inactivitat. Els asfòdels servien d'aliment per a les ànimes que habitaven la prada.

## Referències

* ↑ Homer. Odissea (vol. II): Cants VII-XII. Fundació Bernat Metge, 2011, p. 128 [v. 538-540]. ISBN 978-84-9859-193-4. «Deia jo; i l'esperit de l'Eàcida, el ràpid a córrer, s'allunyà, caminant a gambades pel Prat de l'Asfòdel, tot joiós de saber que el seu fill talment cimejava.»
* ↑ Reece, Steve «Homer’s Asphodel Meadow». Greek, Roman, and Byzantine Studies, 47, 4, 2007, pàg. 389–400.
* ↑ Rouse, WHD. The Odyssey: The Story of Odysseus (en anglès). Nova York: The New American Library, 1949.