OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kisshomaru Ueshiba

Kisshomaru Ueshiba (植芝 吉祥丸 Ueshiba Kisshōmaru, 27 de juny de 1921 - 4 de gener de 1999) fou el tercer fill i successor de Morihei Ueshiba al front de l'Aikikai Foundation i del Hombu Dojo. Va ser per tant el segon en rebre el títol de doshu.
Nasqué a Ayabe, prefectura de Kyoto (Japó) i va estudiar ciències econòmiques a la Universitat de Waseda, graduant-se el 1946.
Com a doshu va fundar l'International Aikido Federation, fent moltes sortides arreu del món per difondre l'aikido i crear la seva estructura administrativa.

## Bibliografia

És autor dels següents llibres:
* Aikido. La práctica, Editorial Eyras ISBN 84-85269-68-3 (castellà)
* El espíritu del Aikido, Editorial Eyras ISBN 84-85269-61-6 (castellà)

## Referències

* ↑ Litchen, John. Aikido: Basic And Intermediate Studies (en anglès). Trafford Publishing, 2009, p. 270. ISBN 1412063051.
* 1 2 Stephens, John. The Art Of Aikido: Principles And Essential Techniques (en anglès). Kodansha International, 2004, p. 177. ISBN 4770029454.
* ↑ «Kisshomaru Ueshiba». Fnac.
# Kissi (poble i llengua)

Els kissi són un poble de l'Àfrica occidental a Guinea, Sierra Leone i Libèria. El seu nombre es calcula en un milió de persones tot i que les estimacions varien entre 600.000 i més d'un milió. Parlen el kissi, una llengua de la família Nigerocongolesa. Són coneguts pels seus cistells i els seus teixits fets en telers verticals; antigament foren famosos pels seus treballs en ferro, material que abunda al seu territori; els ferrers kissi van produir els famosos "penics kissi" una moneda de ferro que fou molt emprada a l'Àfrica occidental i fins i tot a la central.
El país dels kissi porta el nom de Kissi. El nom del poble té múltiples variants entre les quals: Assi, Bakoa, Den, Gihi, Gisi, Gizi, Kisi, Kisis, Kissien, Kissis. La llengua kissi està dividida en kissi septentrional i kissi meridional i es considera una llengua mel del grup de llengües atlàntiques de la família nigerocongolesa.

## Referències

* J. S. Olson, The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary, Greenwood Publishing Group, 1996,
* Denise Paulme-Schaeffner, Les gens du riz : Kissi de Haute-Guinée française (1954)
* Joshua Project a (grupo septentrional) i (grup meridional)

## Enllaços externs

* Tribu Kissi
# LMD

LMD té els següents significats:
* Moviment per la Diversitat (del seu nom en francès Le Mouvement de la Diversité), partit polític de Nova Caledònia
* Le Monde Diplomatique, publicació mensual francesa especialitzada en política
* Linux Malware Detect, antivirus de codi lliure amb llicència GNU GPL
* Llenguatge de Manipulació de Dades, llenguatge informàtic usat en els sistemes de gestió de bases de dades
# Karkin

El karkin (també anomenat Los Carquines en espanyol) era una de les vuit llengües ohlone. Es va extingir cap al 1950 i s'havia parlat al centre del nord de Califòrnia.
El karkin és una llengua Ohlone/Costano, de la família utiana, que forma part de les llengües Yok-Utianes, dins del grup penutià.
Fou parlada històricament pels karkins, que vivien a la regió de l'estret de Carquinez a la porció nord-est de l'estuari de la badia de San Francisco. La seva única documentació és un únic vocabulari obtingut pel lingüista-missioner Felipe Arroyo de la Cuesta a la Missió de Dolores en 1821. Encara que escassos, els registres del karkin mostren que constituïa una branca diferent del costano, notablement diferent del veí chochenyo i d'altres llengües ohlone parlades més al sud. El karkin probablement no ha estat parlat des del segle xix.
Totes les llengües costano estan extingides, però alguns s'estan estudiant per tal de reviscolar-les.

## Notes

* 1 2 "Karkin." Ethnologue. Retrieved 22 July 2012.
* ↑ Callaghan 1997
* ↑ Golla 2007:73
* ↑ Milliken 1995:238
* ↑ Milliken 2008:6
* ↑ Beeler 1961
* ↑ Hinton, Leanne. 2001. The Ohlone Languages, in The Green Book of Language Revitalization in Practice, pp. 425–432. Emerald Group Publishing ISBN 0-12-349354-4

## Referències

* Beeler, Madison S. 1961. "Northern Costanoan." International Journal of American Linguistics 27: 191–197.
* Callaghan, Catherine A. 1997. "Evidence for Yok-Utian." International Journal of American Linguistics 63:18–64.
* Golla, Victor. 2007. "Linguistic Prehistory." California Prehistory: Colonization, Culture, and Complexity. Terry L. Jones and Kathryn A. Klar, eds., pp. 71–82. New York: Altamira Press. ISBN 978-0-7591-0872-1.
* Milliken, Randall T. 1995. A Time of Little Choice: The Disintegration of Tribal Culture in the San Francisco Bay Region, 1769–1810. Menlo Park, CA: Ballena Press.
* Milliken, Randall T. 2008. Native Americans at Mission San Jose. Banning, CA: Malki-Ballena Press. ISBN 978-0-87919-147-4.

## Bibliografia addicional

* Callaghan, C.A. 1988. "Karkin Revisited." International Journal of American Linguistics 54: 436–452.

## Enllaços externs

* Karkine al Survey of California and Other Indian Languages
* Llengua Costanoan/Ohlone
* «OLAC resources in and about the Karkin language». [Consulta: 9 desembre 2012].
# Carlo Azeglio Ciampi

Carlo Azeglio Ciampi (Liorna, Itàlia, 1920 - Roma, Itàlia, 2016) fou un polític i banquer italià, que va desenvolupar els càrrecs de Primer Ministre entre el 1993 i el 1994 i el de President d'Itàlia entre els anys 1999 i 2006.

## Biografia

Va néixer el 9 de setembre de 1920 a la ciutat de Livorno, població situada a la regió italiana de la Toscana. Va estudiar literatura italiana a la Scuola Normale Superiore de Pisa, on es graduà l'any 1941. Mobilitzat durant la Segona Guerra Mundial a Albània, el 8 de setembre de 1943, el dia en què es feu efectiu l'armistici amb Itàlia per part dels Aliats refusà mantenir-se a la República Social Italiana feixista, per la qual cosa es refugià a Abruzzo. Posteriorment entrà a formar part de la resistència italiana.
A l'acabar la guerra estudià dret a la Universitat de Pisa, on es graduà el 1946. El mateix any començà a treballar al Banc d'Itàlia, passant el 1960 a treballar en l'administració central del Banc i el 1973 n'esdevingué secretari general, vicedirector general el 1976 i director general el 1978. L'octubre de 1979 fou nomenat Governador d'aquest banc i president del Ufficio Itàliano Cambi, càrrecs que ocupà fins al 1993.

## Primer Ministre

Després de la caiguda del govern de Giuliano Amato Ciampi fou cridat per part del President Oscar Luigi Scalfaro per esdevenir Primer Ministre d'Itàlia en un govern denominat "tècnic" i de transició. Amb la seva presa de possessió el 18 d'abril de 1993 Ciampi es convertí en el primer President del Consell en no ser parlamentari a la història de la República Italiana.
El seu govern finalitzà el 10 de maig de 1994, però posteriorment ocupà el càrrec de ministre del Tresor, de 1996 fins a maig de 1999, durant els governs de Romano Prodi i Massimo D'Alema, moment en el qual es produí la integració d'Itàlia en l'Euro.

## President d'Itàlia

La seva candidatura fou avalada per les intenses negociacions del Primer Ministre D'�lemany, que obté, durant les negociacions, l'aprovació de l'oposició centredreta. Considerat com la figura fonamental per a l'entrada a l'euro i com un dels ministres més populars del govern gaudí també de l'ajuda del món econòmic i financer així com l'estima dels líders de la Unió Europea.
Fou nomenat President de la República Itàliana pel Parlament el 13 de maig de 1999, càrrec que desenvolupà fins al 18 de maig de 2006, moment en el qual fou succeït per Giorgio Napolitano, moment en el qual Ciampi fou nomenat senador vitalici.
El 5 de maig de 2005 va rebre el Premi Internacional Carlemany a la ciutat d'Aquisgrà, atorgat l'any següent en aquesta ciutat alemanya.
Va morir a Roma el 16 de setembre de 2016.

## Enllaços externs

* (italià) Informació de Ciampi a la Pàgina Oficial de la Presidència de la República Itàliana
# Fuselatge

El fuselatge o buc (del francès fuselage i aquest de fuseau, fus) és un cos estructural dels avions i planadors de figura fusiforme que suporta les ales, els plans estabilitzadors de cua i el tren d'aterratge i constitueix generalment la part habitable de l'aeronau. La seva forma i disseny es basa en una geometria suau amb poca resistència aerodinàmica i necessitats específiques de l'aeronau de volum o capacitat. En un avió comercial, gran part del volum del fuselatge està dedicat a la cabina de passatgers i la disposició depèn de diferents factors com la duració del vol, els serveis a bord, els accessos a l'avió (portes) les sortides d'emergència, la tripulació auxiliar, etc.

## Enllaços externs

* Disseny del fuselatge i com calcular-ne les mides Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine. (castellà)
* Història i diferents tipus de fuselatge (castellà)
* Pàgina de la NASA sobre fuselatge Arxivat 2016-05-07 a Wayback Machine. (anglès)
* Institute of Aircraft Design and Lightweight Structures (IFL) Arxivat 2008-02-19 a Wayback Machine. (alemany)
# Kliutxí (Balakhtà)

* Per a altres significats, vegeu «Kliutxí».
Kliutxí (en rus: Ключи) és un poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 252 habitants. Pertany al districte de Balakhtà.

## Referències

* ↑ «Чистопольский сельсовет на официальном портале Красноярского края». Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 26 març 2020].
# Kosta Khetagurov

Kosta Khetagurov (osset Къоста Хетæгкаты Kosta Khetagraty) (Nar, 15 d'octubre de 1859, 19 de març de 1906), fou un destacat escriptor d'Ossètia, considerat el poeta nacional i fundador de la literatura osseta. També s'aprecià la seva faceta de pintor, publicista, així com els seus actes com personatge d'enorme influència en la seva societat.
Nascut a la vila de Nar, a l'actual Ossètia del Nord, Khetagurov estudià a Stàvropol de 1871 a 1881, entrant el 1881 a l'Acadèmia d'Arts de Sant Petersburg. Quatre anys més tard va abandonar els estudis per dificultats econòmiques. Retornat a la seva Ossètia natal, es convertí en poeta prominent, i els seus poemes en osset es difongueren ràpidament per tradició oral. També creà el diari en rus Severni Kavkaz (1893-1902), on publicà articles, poemes i històries, com ho feu també al Kazbek. La seva pintura també va guanyar una notable popularitat, destacant especialment una imatge de la venerada santa Nino, figura que el s.IV convertí els georgians al cristianisme.
Receptor dels corrents democratitzadors de l'art i la literatura russes, i gran enaltidor de la cultura d'Ossètia, defensà la justícia social i nacional, i a causa de les seves crítiques al govern de l'imperi Rus, es va exiliar dues vegades. Una de 1891 a 1896, i una segona de 1899 a 1902, en què la seva salut va decaure enormement, privant-lo de les seves habilitats creatives i socials. Khetagurov va morir el 1906 a Karatxai.

## Obres

* Iron faendyr (Lira osseta, 1899)
** Fatima (1889)
** Saldat (Soldat)
** Sidzaergaes (Mare d'orfes)
** Chi dae? (Qui ets?)

## Enllaços externs

* Biografia de Kosta Khetagurov
# Krásna Lúka

Krásna Lúka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1329.
# Kungrat

«Kungrat» té aquests significats:
* Kungrat o Kungrats, tribu mongola després turcmana
* Kungrad, població del Karakalpakistan, Uzbekistan
* dinastia Kongrat, llinatge que va governar Khivà del 1804 al 1920. El
# Kungrad

Kungrad (Uzbek: Qo‘ng‘irot / Қўнғирот; Karakalpak: Qon‘ırat / Қоңырат; Rus: Кунград), fins al 1969 anomenada Jeleznodorojni (rus: Железнодорожный) és una ciutat de la república autònoma de Karakalpakistan, a l'Uzbekistan, a la riba esquerra de l'Amudarià. Agafa el seu nom de la tribu Kungrat (vegeu Kungrats)
La població estimada el 1970 era d'11.000 habitants.

## Història

El 1858 un vaixell de guerra rus va remuntar el delta de l'Oxus i es va acostar a Kungrad. Després, el 1873, fou base d'operacions del general Kaufmann contra el kanat de Khivà; tot seguit fou el punt de concentració de les unitats navals de la mar d'Aral i de les tropes procedents d'Orenburg i de Manghislak.

## Referències

* E. Schuyler, Turkistan, notes of a journey in Russian Turkistan, Khokand, Bukhara and Khuldja, Londres 1876.
# La Guàrdia (Calders)

La Guàrdia és una masia del terme de Calders, a la comarca catalana del Moianès, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada al sector central del terme, dalt d'un turó, a ponent del poble de Calders i a llevant de les masies de la Vila i la Domènega. A les seves terres, sobretot a llevant, migdia i ponent, s'ha desenvolupat la urbanització de la Guàrdia. S'hi accedeix pels carrers de la urbanització, al capdamunt de la qual es troba la masia, seu d'un acreditat restaurant. Pertany a la parròquia de Sant Vicenç de Calders.

## Història

La primitiva construcció fou una torre de guaita dels segles XII-XIII. La seva situació és estratègica, des d'aquest indret s'albira perfectament el Castell de Calders i el Castell de Granera.
Posteriorment, a mesura que es necessitaven, s'hi adossaren més construccions. El 1849 s'afegí un cos a ponent, on hi havia la porta d'entrada. L'immoble ha servit de fort en diverses ocasions a causa de la seva situació estratègica: guerres carlines, guerra civil...
El 1965 es modificà sensiblement tant l'aspecte interior com l'exterior del mas, en formar-se una urbanització al seu entorn, i en convertir-se l'edifici en restaurant. El 1978 hi hagué més ampliacions.

## Descripció

S'observen algunes restes de l'antiga torre. Era de forma quadrada, amb arc de punta ogival i amb carreus escairats. Hi ha sectors en opus spicatum; aquesta part havia estat celler en època de la masia. La façana té diverses espitlleres.
Avui dia, està molt modificada: la planta baixa i el primer pis s'utilitzen com a menjadors, el segon pis per a habitatge. Hi ha una galeria a migdia; contraforts i cisterna al nord. Té algun element goticitzant. Es construí amb pedra, emprant carreus ben escairats a cantonades, finestrals i portals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Restaurant La Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# La Guixera del Planell

La Guixera del Planell és una fàbrica abandonada de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Degut a les lamentables condicions en què es troba la guixera, totalment derruïda per l'abandonament, no es distingeixen les seves dependències bàsiques que haurien d'estar relacionades amb l'extracció, l'emmagatzematge del guix i, potser també, un forn per tractar-lo.

## Història

L'explotació del guix a Tona està documentada al mas Planell des de 1872. s'havia constituït una societat, el 1872, entre Ramon Planell, Pere Rovira i Josep Plana per explotar el guix de la propietat del Planell. Malgrat el 1873, la societat es desfer, el 1874 la guixera funcionava a ple rendiment. Segons la documentació tenia un trull, per trinxar la calç, i els treballadors anaven al "mesón de la Barroca", actualment la Bestreta, a menjar. Malgrat els llibres de comptes s'acaben el 1878, l'explotació continua fins fa uns anys.

## Referències

* 1 2 «La Guixera del Planell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# La Gran Orquesta Republicana

La Gran Orquesta Republicana és un grup mallorquí de música reggae i ska. També toca els estils de mestissatge, rock i punk.
Les seves lletres, sempre en castellà (llevat d'una versió de «L'estaca»), tenen un alt contingut de crítica social i en moltes ocasions expressen clarament la seva ideologia esquerrana i republicana. Moltes de les lletres són versions musicades de textos d'escriptors i poetes de renom, com ara Mario Benedetti («Te quiero») i, sobretot, Eduardo Galeano («Los nadie», «Escribo», «Mapa del tiempo», i sobretot en el disc Abrazos: «Loco», «La noche», «El miedo global», «Pequeña muerte»...).

## Components

* Javier Vegas: Veu
* Nacho Vegas: Saxo
* Néstor Casas: Trompeta
* Dídac Buscató: Trombó
* Juan A. Molina: Guitarra
* Jaime Salom: Bateria
* Chema Bestard: Baix
* José Luis Garcia: Percussió

## Discografia
### Recopilatoris

* 2Discos (K industria, 2005)

### Senzills

* Galeano/ Benedetti (Tralla records/Guasa records, 2000)
* Imagina la victoria de los vencidos (Tralla records, 2001)
* Sin título (Guasa records, 2002)
* Loco (K industria/Guasa records, 2004)

## Referències

* ↑ «La gran orquesta republicana». Indyrock Magazine.
* ↑ «La Gran Orquesta Republicana canta a Galeano». Ara Balears, 13-11-2015.
* ↑ «La Gran Orquesta Republicana: optimismo y antimilitarismo». Diario de Mallorca, 14-11-2014.

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
* La Gran Orquesta a Indyrock (castellà)
# Kyjov (República Txeca)

Kyjov (IPA:: [ˈkɪjof]) és una ciutat a la Regió de Moravia Meridional de la República Txeca. Té al voltant de 12,000 habitants. Kyjov és famós pel seu festival popular que se celebra cada quatre anys. Els llogarets Bohuslavice, Boršov i Nětčhissi són part administrativa de Kyjov.

## Festival folklòric

Al festival folklòric de la ciutat de Kyjov solen venir milers de persones, durant la seva celebració, del 14 al 17 d'agost. Part d'ells participen amb vestits brodats i colorits vestits recorrent el que ells anomenen el Passeig del Rei. És a més el festival regional popular més antic del país, iniciat a l'agost de 1921, i considerat com un dels festivals populars més significatius de la República Txeca.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Kyjov (txec)
* Centre Cultural Municipal (txec)
# Kyle (Texas)

Kyle és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2008 tenia 26.103 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kyle tenia 5.314 habitants, 1.491 habitatges, i 1.209 famílies. La densitat de població era de 347,2 habitants/km².
Dels 1.491 habitatges en un 50,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,5% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 13,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,58.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 11,3% entre 18 i 24, un 39,3% entre 25 i 44, un 13,1% de 45 a 60 i un 5,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 124,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.534$ i la renda mediana per família de 50.197$. Els homes tenien una renda mediana de 30.956$ mentre que les dones 26.868$. La renda per capita de la població era de 15.252$. Aproximadament el 4,8% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kyle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kyle». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Kyle Bartley

Kyle Bartley (Manchester, 22 de maig de 1991) és un futbolista anglès que des del 2012 juga pel West Brom.

## Referències

* ↑ England sub-16 1 Spain sub-16 0 Arxivat 2008-09-07 a Wayback Machine., wembleystadium.com, accedit el 5 de març del 2010.
# La casa de Madame Lulú

La casa de Madame Lulú és una pel·lícula de l'Argentina en blanc i negre dirigida per Julio Porter sobre el guió de Diego Santillán que es va estrenar el 18 de juny de 1968 i que va tenir com a protagonistes a Enzo Viena, Libertad Leblanc, Elena Lucena i Juan Carlos Altavista.

## Sinopsi

En la dècada de 1930 un jove revolucionari s'enamora d'una bella noia d'ingènua aparença que en realitat treballa en una casa de cites.

## Repartiment

Van intervenir en el film els següents intèrprets:
* Enzo Viena
* Libertad Leblanc... Maria La Pompadour
* Elena Lucena... Madame Lulú
* Juan Carlos Altavista ... Pepe
* Hugo Dargó
* Alberto Anchart…Renzo
* Santiago Bal
* Osvaldo Canónico
* Tristán
* Vicente Rubino ...President de la Lliga de Moralitat
* Jorge de la Riestra
* Gloria Ugarte
* Fidel Pintos
* Emilio Vidal
* Maurice Jouvet
* Tino Pascali
* Lalo Malcolm
* Tita Coel
* Isabel Coello
* Elvia Andreoli
* Nora Figueroa
* Susana Sánchez
* Susana Rubio
* Marta Quintana
* Adriana Brilla
* Horacio Bruno

## Comentaris

Crónica va apuntar:
| « | ”Libertad Leblanc en grata història sexy.” | » |
Clarín va opinar:
| « | ”repeteix amb lleus variants els motlles clàssics i més segurs del gènere…L'humor de la pel·lícula…reposa sobre gags visuals efectius encara en les reiteracions.” | » |
La Nación la va considerar:
| « | ”Una modesta comèdia.” | » |

## Referències

* 1 2 3 4 5 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 98. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre La casa de Madame Lulú a Cinenacional.com
* La casa de Madame Lulú a YouTube
# L'Aldosa de la Massana

L'Aldosa de la Massana (abans l'Aldosa) és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia de la Massana. L'any 2009 tenia 745 habitants.
Arran de l'aprovació del Nomenclàtor d'Andorra l'any 2010, la població se li va afegir el "de la Massana" per diferenciar-lo de l'Aldosa de Canillo.
S'hi troba l'església de Sant Ermengol de l'Aldosa.

## Referències

* ↑ «L'Aldosa de la Massana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble». Departament d'Estadística d'Andorra. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2016. [Consulta: 30 novembre 2010].
* ↑ «Aprovat el Nomenclàtor d'Andorra». catala.ad. Servei de Política Lingüística (Govern d'Andorra), 20-10-2010. [Consulta: 30 novembre 2010].
# La Nostra Escola Comarcal

La Nostra escola Comarcal és una escola cooperativa de Picassent (Horta Sud, País Valencià), fundada el 1973. Ha estat reconeguda per la seua experiència i valors per organitzacions cooperativistes i culturals de l'Horta Sud. La Nostra Escola Comarcal és un centre d'ensenyament en valencià concertat, que ofereix l'educació des dels 2 fins als 16 anys. Com a cooperativa mixta (pares i treballadors) basteix la seua actuació des de la participació.
Juntament amb altres centres, com l'Escola Les Carolines, de la mateixa localitat; Escola la Gavina o Escola la Masia és un dels centres concertats pioners en l'ensenyament en valencià. Des de 2006, en col·laboració amb aquestos centres i algunes altres cooperatives d'educació formen part d'AKOE.

## Referències

* ↑ Reconeixements i Premis al seu web
* ↑ Exigen subvenciones para las escuelas nacionalistas valencianas notícia a El País del 9 de març de 1979
* ↑ Trenta anys d'ensenyament en valencià a La Comarcal Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web de FEVECTA (pàgina 6)
* ↑ Entrevista amb Diego López, llavors president d'Escola Valenciana a Valencianisme.com
* ↑ Deu cooperatives valencianes d'Educació s'unixen per a reduir costos, millorar la formació i crear nous centres a Vilaweb
* ↑ ´En el cooperativismo educativo somos como la escuela pública concertada´ AKOE a Levante-EMV (castellà)

## Enllaços externs

* Web de l'escola Comarcal
* Reportatge sobre l'escola Arxivat 2011-09-25 a Wayback Machine. al suplement educatiu de Levante-EMV
* La Comarcal, 40 anys educant en la tribu Arxivat 2013-10-13 a Wayback Machine. nonada.es