OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carbonet (dibuix)

El carbonet és una tècnica de dibuixar que potser és la més antiga, perquè ja en la prehistòria s'havien fet dibuixos amb branquillons carbonitzats de diverses plantes, com les de salze, vinya o noguera o amb qualsevol altra fusta lleugera i porosa. Es fa servir molt la fusta d'Euonymus europaeus
El carbonet és un tipus de carbó vegetal. Quan es fa servir per dibuixar es presenta, actualment, en forma de barra. Es diferencia tant del llapis com del grafit pel fet de proporcionar un pigment no gras, més brut i més difícil de retenir en el paper encara que més fàcil de difuminar i d'esborrar; és per això que es fa servir en l'estudi de llums i ombres, del nu i de la composició i encaixat.
El carbonet segueix sent el principal mitjà d'estudi i aprenentatge en les escoles de Belles Arts i es fa servir també en els esbossos dels quadres.
El carbonet, malgrat ésser l'estri més inestable per dibuixar, permet cobrir ràpidament grans zones. S'ha d'utilitzar sobre papers de gran format, principalment de gra mitjà i sobre tot porós, com per exemple el paper tipus Ingres. Com que és difícil que la pols de la barra de carbó s'integri a la superfície del paper, s'ha de difuminar (amb una barra de paper enrotllada i esmolada) i finalment aplicar-hi el fixador.

## Història

Al segle xvi, quan es va descobrir el fixador, el carbonet sobre el paper blanc o blau va ser usat pels pintors venecians Ticià i Tintoretto, mentre que Guercino feia servir el carbonet moll amb oli de llinosa, amb el qual aconseguia un color negre més intens i estable.
També altres artistes del Renaixament utilitzaren la tècnica del carbonet, com Leonardo da Vinci, Verrocchio, Dürer, Pontormo. Poques d'aquestes obres es conserven, entre les quals algunes de Carrache, Baroche, Reni o Dominiquin.
En el Classicisme la usaren, entre d'altres, Prud'hon i en el Romanticisme Delacroix, Goya.
Els postimpressionistes en feren un ús més profund, com Degas, Redon i sobretot Seurat.
Auguste Allongé va ser igualment un mestre del carbonet i l'any 1875 en publicà un tractat que es traduí a molts idiomes.

## Referències

* ↑ Escuela virtual
* ↑ «Mejorforonet». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 gener 2012].
* ↑ http://www.fotonostra.com/glosario/carboncillo.htm Fotonostra]
* ↑ «Manualdedibujo». Arxivat de l'original el 2012-01-21. [Consulta: 28 gener 2012].
* ↑ Técnicas de carboncillo
# Casa Montoliu (Tarragona)

La Casa Montoliu és una obra amb elements gòtics i neoclàssics de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa senyorívola amb planta baixa i dues més d'alçada. Façana posterior al carrer dels Ferrers. Té un pati interior d'estil toscà. Els finestrals medievals estan tapats. Al primer pis hi ha cinc balcons amb reixes simples. És una suma d'estils, del gòtic tardà al neoclàssic.

## Història

El Conservatori de Música que es va traslladar provisionalment a l'antiga Audiència de la Plaça Pallol abans de traslladar's-hi.

## Referències

* 1 2 «Casa Montoliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 març 2019].
# Capella de Sant Roc (Olot)

La capella de Sant Roc és un edifidi d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una capelleta situada damunt les Fonts que porten el seu nom, prop del riu Fluvià. Realitzada amb carreus i enguixada, disposa d'una sola nau, coberta a dues aigües, amb el campanar de cadireta col·locat damunt l'absis. Cal destacar el gran porxo d'estructura de fusta que cobreix la porta principal, d'estil neoclàssic, amb llinda que presenta esculpida la data de 1728. A cada costat hi ha una finestra amb reixa que permet veure l'interior i al damunt una bonica rajola amb la imatge del sant. Aquesta va ser canviada de lloc en algun moment, ja que algunes de les rajoles estan mal col·locades. Cromàticament predominen els colors blaus i taronges i està emmarcada per una sanefa de motius florals de colors verds i blaus que fou suprimida en la part superior i inferior.
A la paret dreta de l'església s'hi va construir un petit contrafort durant les obres de restauració.
La capçalera està formada per l'absis, damunt el qual es va aixecar un pis superior que servia d'habitatge i el campanar de cadireta amb la data 1723.
La nau de la capella està coberta amb voltes d'aresta enguixades. L'altar està fet de rajoles vidriades, possiblement procedents de València. Està format per dos registres horitzontals i cinc verticals. Al damunt hi ha una fornícula, també vidriada, que guarda la imatge de la Verge. Els dos registres verticals situats als extrems dissimulen les portes que donen accés a la sagristia i al campanar. Als centrals hi ha l'altar, a la part baixa, fet de rajoles amb motius vegetals i a cada costat dos registres verticals amb motius florals i caps d'àngels.
Als murs de la nau hi ha dos plafons més de ceràmica vidriada amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Capella de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Cantó de Ville-sur-Tourbe

El cantó de Ville-sur-Tourbe és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte de Sainte-Menehould. Té 17 municipis i el cap és Ville-sur-Tourbe.

## Municipis

* Berzieux
* Binarville
* Cernay-en-Dormois
* Fontaine-en-Dormois
* Gratreuil
* Malmy
* Massiges
* Minaucourt-le-Mesnil-lès-Hurlus
* Rouvroy-Ripont
* Saint-Thomas-en-Argonne
* Servon-Melzicourt
* Sommepy-Tahure
* Vienne-la-Ville
* Vienne-le-Château
* Ville-sur-Tourbe
* Virginy
* Wargemoulin-Hurlus

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1976 | Robert Soudant | MRP, després CD |
| 1976- | Bernard Rocha | Divers droite, després RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 2.463 | 2.754 | 2.561 | 2.467 | 2.423 | 2.360 | 2.404 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Casa consistorial de Sant Mateu

La Casa consistorial de Sant Mateu, al Baix Maestrat, és un palau entre mitgeres construït a mitjan segle xv per a seu de la Cort, sent conegut com a Cort Nova, típic exemple del gòtic civil valencià.
Aquest palau compta amb una àmplia façana de carreus, amb quatre finestres en la planta noble dividides per trencallums. El conjunt de les portes de la façana ha sofert moltes transformacions. L'interior ha sofert també nombroses transformacions i rehabilitacions. Destaca el Saló de Plens, amb bigam de fusta i finestres al carreró dels Jueus, sent una d'elles d'arc trilobulat.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Cantó de Saint-Laurent-de-Chamousset

El cantó de Saint-Laurent-de-Chamousset és un antic cantó francès del departament del Roine, situat al districte de Lió. Té 14 municipis i el cap és Saint-Laurent-de-Chamousset.

## Municipis

* Brullioles
* Brussieu
* Chambost-Longessaigne
* Haute-Rivoire
* Les Halles
* Longessaigne
* Montromant
* Montrottier
* Saint-Clément-les-Places
* Saint-Genis-l'Argentière
* Saint-Laurent-de-Chamousset
* Sainte-Foy-l'Argentière
* Souzy
* Villechenève
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1946-1963 | Gabriel Fougerouse | Divers droite |
| 1963-1967 | André Lotissier | Divers droite |
| 1967-1973 | Joseph Vinay | Divers gauche |
| 1973-2004 | René Trégouët | Divers droite, després RPR |
| 2004-2015 | Bernard Chaverot | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Casa al carrer de l'Albereda, 4

La casa al carrer de l'Albereda, 4 és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té deferents plantes i obertures diferents, on ressalten la unió de dues obertures amb guardapols d'arrencada caps d'angelets. Les obertures estan unificades. Igualment, i en planta superior, hi ha una finestra d'arc sinuós. Obertures de pedra polida.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer de l'Albereda, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Castell de la Roca

«Castell de la Roca» té aquests significats:
* Castell de la Roca o Torrota de la Roca, castell romànic del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental)
* Castell de la Roca o Castell d'en Roca, castell al terme de Sant Miquel de Campmajor (el Pla de l'Estany)
* Castell de la Roca d'Albera, fortificació medieval de la comuna rossellonesa de la Roca d'Albera, a la Catalunya Nord
* Castell de la Roca de Nyer, edificació defensiva medieval en ruïnes, de la comuna de Nyer (nord de Catalunya)
* Castell de la Roca de Pelancà, poble fortificat i setial de murs dalt d'un penyal situat a la Roca de Pelencà, entitat de població del municipi
* Castell de la Roca del Vallès, fortificació al municipi de la Roca del Vallès (Vallès Oriental), al cim d'un turó des d'on domina la vall del riu Mogent
# Castell de la Pedra

El Castell de la Pedra és un castell de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès), declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Actualment del castell només en queden uns murs de pedra arrenglerada i sense cairar. Segons una reconstrucció de la seva planta, hauria estat un edifici de poc més de 18 metres de llargada i poc menys de 7 d'amplada i uns murs d'uns 80 cm de gruix format per dos cossos, del més septentrional dels quals ja no en queda gairebé res. Als costats de migjorn i ponent, per contra, encara en queden les esmentades restes dels murs.
El Castell de La Pedra i les terres que l'envolten són propietat privada i cal demanar permís per accedir-hi a Cal Bernat degut als furts de les pedres que hi quedaven.

## Història

Castell termenat. Documentat el 1337. El topònim de "IPSA PETRA" s'esmenta ja en l'acta de consagració de la Seu d'Urgell (839 ?) i el castell, en l'acta de consagració de l'església de Sant Serni de la Pedra: "in pago Lordense in locum vocitatum castro Petra Fulgenti..." de l'any 962.
Segurament, el castell fou fundat per Guifré el Pilós quan repoblà la Vall de Lord, a finals del segle ix. En el testament del comte-bisbe Eriball, es fa al·lusió a l'alpus de "la Pera". A finals del segle xiii, l'any 1196 l'abat de Sant Serni de Tavèrnoles va establir en els seus dominis de la parròquia de la Pedra uns alous i terres que limitaven amb el castell.
El castell de la Pedra va passar a formar part del comtat de Cardona quan Pere el Cerimoniós l'any 1375, va confirmar i dotà aquest comtat. L'any 1381 el castell tenia 21 focs. A partir del segle xviii, formà part del Ducat de Cardona sota la jurisdicció de la batllia de Sant Llorenç de Morunys.

## La llegenda del castell de la Pedra

Hi ha una llegenda, segons Joan Bellmunt, que justifica l'estat ruïnós del castell, situada cronològicament abans que Guifré el Pilós repoblés la Vall de Lord. Està protagonitzada pel senyor del castell, un personatge cruel i violent, que una nit de tempesta, en un atac de follia provocat per la mort de la seva muller, mata la filla d'ambdós. Immediatament després de perpetrar l'assassinat el dimoni, que ha pres la forma d'una monstruosa i gegantina au, va voler endur-se'n el casteller cap a l'infern per la qual cosa, en penetrar per l'eixida del castell, va esberlar-lo deixant-ne només les restes actuals.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de la Pedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ FETS, COSTUMS I LLEGENDES. LA VALL DE LORD - Joan Bellmunt i Figueras - Pagès Editors - Pàg. 122 a 125
# Casadejús

Casadejús és una masia del municipi de Borredà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a llevant, de planta rectangular, coberta a dues aigües amb teula àrab. Destaquem les obertures d'arc de mig punt de la façana principal. Fou ampliada en diverses etapes, presenta cossos afegits al mur de tramuntana i de migdia. Els materials constructius són pobres: maçoneria irregular i fusta a les llindes de portes i finestres.

## Història

La masia de Casadesús o Casadejús és documentada des de la baixa edat mitjana com una de les propietats dels barons de la portella a la parròquia de Santa Maria de Borredà. Al s. XVIII tenia les masoveries de la Casanova de Casadejús i la casa Ferrera, per les quals pagava de cens dues quarteres i dos quartans de civada, una quartera i tres d'ordi, vi, onze sous i tres gallines per Nadal.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Casadejús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Carmen Fernández Seguín

Carmen Fernández Seguín (Coalloso, Sandiás 1905 - Sandiás, 1999) va ser una política i guerrillera antifranquista gallega.
Casada amb Jesús de Dios, fundador del Partit Comunista d'Espanya (PCE) a Sandiás, va haver de fugir en declarar-se la Guerra Civil i quedar Galícia en mans dels revoltats, anant-se'n a Portugal. Jesús de Dios, que va tornar ocasionalment a Espanya, va ser detingut i condemnat, morint pocs anys després. Carmen Fernández va recollir el compromís del seu marit i va ser enllaç i subministradora de queviures de les guerrilles antifranquistes a Galícia. El 1950 se'n va anar a Àvila per establir contacte amb els grups guerrillers de la zona al costat del seu fill, Perfecto de Dios. Tots dos van ser detinguts, el seu fill fou afusellat i ella condemnada a Ourense a 30 anys de presó. Va passar 13 anys en diferents penals i va destacar per la seva activitat clandestina organitzant cèl·lules comunistes a les presons, col·laborant amb Mundo Obrero i duent a terme diferents tipus de protestes i vagues. Una vegada en llibertat es va traslladar a Sandiás, on mai va divulgar les seves activitats fora d'un reduït grup de familiars.

## Referències

* La sombra muda de la guerrillera, El País, 24 de març de 2011.
# Cassistrellus yokdonensis

Cassistrellus yokdonensis és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del Vietnam. Viu en boscos montans travessats per rius. Es tracta d'un vespertiliònid de mida mitjana, amb avantbraços de 47 mm i un pes d'aproximadament 15 g (tenint en compte que a 2017 encara no se n'havia trobat cap espècimen completament adult). El seu nom específic, yokdonensis, significa 'de Yok Đôn' en llatí. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Ruedi, Manuel; Eger, Judith L; Lim, Burton K; Csorba, Gábor «A new genus and species of vespertilionid bat from the Indomalayan Region» (en anglès). Journal of Mammalogy, 99, 1, 2018, pàg. 209–222. DOI: 10.1093/jmammal/gyx156. ISSN: 0022-2372.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Cas instrumental comitatiu

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas instrumental comitatiu és un cas gramatical que en hongarès conté el cas instrumental i el cas comitatiu al mateix temps.
Es pot referir a l'instrument de l'acció (ex:amb un ganivet) i a la persona en companyia de la qual es duu a terme l'acció (ex:amb la família), així com altres significats (temporal, modal…)
# Cementiri Yakuza

Cementiri Yakuza (títol original: Graveyard of Honor; (新・仁義の墓場, Shin Jingi no Hakaba) és una pel·lícula japonesa de yakuza dirigida per Takashi Miike i estrenada l'any 2002. Es tracta d'un remake del film homònim de Kinji Fukasaku estrenat l'any 1975. Ha estat doblada al català

## Argument

Ishimatsu és un rentaplats rondinaire i sense amics. Un bon dia, uns Yakuza entren a sang i foc en el restaurant on treballa per a matar un capo mafiós rival. La brutal i inesperada intervenció de Rikuo salva la vida del cap Yakuza, que li jura etern agraïment i fa que pugi posicions en l'escalafó criminal de Tòquio. La seva falta d'escrúpols i la seva set de sang el faran aviat famós i temut tant entre els seus rivals com entre els seus companys, que mai gosen donar-li l'esquena. Amb la seva instint de depredador sembrarà els carrers de la ciutat amb els cadàvers d'aquells que es creuen en el seu camí... Remake del film "Graveyard of Honor" (1975) de Kinji Fukasaku basat en la novel·la de Goro Fujita.

## Repartiment

* Narimi Arimori: Chieko Kikuta
* Yoshiyuki Daichi: Yoshiyuki Ooshita
* Hirotaro Honda: Guardià de presó
* Harumi Inoue: Yôko Imamura
* Renji Ishibashi: Denji Yukawa
* Goro Kishitani: Rikuo Ishimatsu
* Takashi Miike
* Ryôsuke Miki: Kôzô Imamura
* Yasukaze Motomiya: Kanemoto
* Mikio Ôsawa: Masato Yoshikawa
* Daisuke Ryu: Tadaaki Kuze
* Harumi Sone: Ryuuzô Fukui
* Shun Sugata: Toshi Nishizaki
* Tetsuro Tamba: Tetsuji Tokura
* Yoshiyuki Yamaguchi: Shigeru Hashida
* Shingo Yamashiro: Shinobu Sawada
* Shinji Yamashita: Masaru Narimura
* Rikiya Yasuoka: Aoyama

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Cementiri Yakuza». [Consulta: 17 juliol 2018].
* ↑ «Shin jingi no hakaba (Graveyard of Honor)» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2018].
# Catawba

El catawba és un dels dues llengües sioux orientals de l'est dels Estats Units, que juntament amb les llengües sioux occidentals formen la família de llengües sioux. Era la llengua ètnica dels amerindis catawbes.
La seva classificació com a llengua siouan data del 1881 gràcies a una llista de paraules obtinguda per Albert Samuel Gatschet. La hipòtesi fou confirmada per treballs posteriors d'Horatio Hale, James Mooney i James Owen Dorsey, recolzats per troballes arqueològiques als Apalatxes de Carolina del Sud.
Ethnologue informa que l'últim parlant natiu de catawba, Samuel Taylor Blue, va morir abans de 1960. Red Thunder Cloud, pel que sembla era un impostor nascut Cromwell Ashbie Hawkins West, qui va reclamar ser parlant de la llengua fins que va morir el 1996 (Goddard 2000). La tribu està ara treballant per reviure l'idioma catawba.

## Referències

* Ives Goddard, 2000. "The Identity of Red Thunder Cloud" Arxivat 2007-08-26 a Wayback Machine., Smithsonian Institution, reprinted from Society for the Study of Indigenous Languages of the Americas Newsletter. (accessed 8 Apr 2010)
# Cerdonians

Els Cerdonians van ser una secta gnòstica fundada per Cerdó, un sirià que va arribar a Roma aproximadament l'any 137, i segons diu Ireneu, quan el bisbe de Roma era el Papa Higini, però la seva biografia és poc coneguda.
Cerdó defensava que el món no era obra d'un Déu totpoderós i bo, sinó que hi havia dues causes primeres: la perfecta i la imperfecta. Aquesta última causa l'assimilava a un Déu imperfecte, que va crear el món. Era el Déu dels jueus i l'autor de l'Antic Testament. La Llei de Moisès li semblava imperfecta i massa rigorosa. L'altra causa o Déu, a qui anomenava "principi desconegut" era el pare de Jesucrist, que va ser enviat al món per oposar-se al mal. Però la seva encarnació i els seus sofriments només eren aparença. Els cerdonians sembla que no admetien la resurrecció dels cossos, només la de les ànimes. Rebutjaven els llibres de l'Antic i el Nou testament i només admetien l'Evangeli de Lluc, i encara en part. Consideraven també que el cos, com a obra del Déu inferior, havia d'estar sotmès a un rigorós codi moral i prohibien el matrimoni, el vi i la carn, defensant el dejuni.
La major part dels Pares de l'Església que parlen de Cerdó consideren que probablement se li atribueixen idees del seu deixeble Marció i dels Marcionites.

## Referències

* ↑ Ireneu de Lió. Adversus haereses. I, 27, 1
* ↑ Montserrat Torrents, Josep. Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 64. ISBN 8424908848.
# Catedral de Tournai

La catedral de Nostra Senyora de Tournai (Nôtre Dame de Tournai) és un dels monuments arquitectònics més excel·lents de Bèlgica. Està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2000.
L'edifici, situat al marge esquerre de l'Escalda, està feta de pedra calcària grisa blavosa, pròpia de la regió. La seva edificació va començar al segle xii sobre un fonament més antic. L'edifici combina tres corrents arquitectònics diferents que es van succeir al llarg de la història: la nau correspon al període romànic, de línies severes i pesades. El cor pertany a l'estil gòtic; el transsepte, al seu torn, és d'un estil transitori entre ambdós. Aquesta convergència de corrents i estils donen a l'edifici una aparença única i enlluernadora.

## Referències

* ↑ «Notre-Dame Cathedral in Tournai» (en anglès). Unesco, 30-11-2000. [Consulta: octubre 2016].
# Catedral de Tortona

La Catedral de Tortona, dedicada a la Mare de Déu de l'Assumpció i de Sant Llorenç Màrtir, és la catedral de la diòcesi de Tortona. A la nau esquerra hi ha les tombes del compositor Lorenzo Perosi i el seu germà, el cardenal Carlo Perosi. En urna col·locada sota l'altar hi ha les relíquies de Sant Marcià, sant que, segons la tradició local, va ser el responsable de la conversió de la ciutat al cristianisme. En un costat de l'altar es conserva un fragment de la Vera Creu: dona lloc a un dels festivals de la ciutat més profunds, que se celebra el segon diumenge de maig (Festa de la Santa Creu).
El temple va ser construït entre 1574 i 1592 a l'antiga església de Sant Quirinus. Es va oficiar des de 1583. L'estil neoclàssic de la façana fou dissenyada per l'arquitecte Nicolò Bruno, a la segona meitat del segle xix (1880-1885). A l'interior, les obres d'artistes com Gian Mauro della Rovere dit Fiammenghino, Aurelio Luini, Guglielmo Caccia dit el Moncalvo, Camillo Procaccini i Giuseppe Vermilion. Les voltes van ser pintades entre 1853 i 1856.
L'1 d'octubre de 1891, el sacerdot Luigi Orione va ser nomenat tutor de la catedral, amb aquesta posició podria finançar els seus estudis al seminari.
# Swiss Music Charts

Els Swiss Music Charts és la llista principal de vendes musicals de més èxit a Suïssa. Les llistes són un registre de la venda de senzills i àlbums més importants de diversos gèneres al país helvètic.
Les llistes de Suïssa inclouen:
* Singles Top 100 (des de 1968)
* Top Albums 100 (des de finals de 1983)
* Recopilacions Top 25
* Top 30 Airplay
Les llistes s'actualitzen setmanalment i es publiquen els diumenges, i es presenten al públic el dimecres a la nit anterior.

## Vegeu

* Llista de singles números-u (Suïssa)

## Enllaços externs

* Schweizer Hitparade, arxius