OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Utagawa Kunimasa

    En aquest nom japonès, el cognom és Utagawa.
Utagawa Kunimasa (歌川 国政) (1773-1810) va ser un gravador japonès d'ukiyo-e i alumne d'Utagawa Toyokuni. Original d'Aizu, antiga província d'Iwashiro, quan va arribar a Edo (ara Tòquio), va treballar en una tintoreria. Va ser allà que Toyokuni es va fixar en ell, i el va fer el seu aprenent.
Kunimasa és especialment conegut pels seus gravats yakusha-e (役者絵, retrats d'actors kabuki) i pels seus bijinga (美人画, quadres de dones boniques). Es diu del seu estil que lluita per "combinar la intensitat de Sharaku amb la pompa decorativa del seu mestre Toyokuni". Tanmateix, els que fan aquesta comparació sovint diuen que no va aconseguir el nivell d'intensitat de Sharaku.

## Bibliografia

* Morse, Anne Nishimura (1985). "Utagawa Kunimasa." Kodansha Encyclopedia of Japan. Tokyo: Kodansha Ltd.

## Referències

* ↑ Lane, Richard (1978). "Images of the Floating World." Old Saybrook, CT: Konecky & Konecky. p152.

## Enllaços externs

* Museu Britànic: Utagawa Kunimasa, la xilografia en color de l'actor Ichikawa Ebizō en un paper de Shibaraku, comentada Arxivat 2015-10-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ausàs (Alta Garona)

Ausàs (francès Auzas) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat en el departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rascló africà

El rascló africà (Rallus caerulescens) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita pantans i canyars d'Àfrica subsahariana, localment des de Camerun, República Centreafricana i Etiòpia, cap al sud, fins a la zona meridional de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Rascló africà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
# Minas de Corrales

Minas de Corrales és una localitat de l'Uruguai, ubicada a l'est del departament de Rivera. Es troba 153 metres sobre el nivell del mar.

## Població

Té una població aproximada de 3.444 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | - |
| 1975 | 1.377 |
| 1985 | 2.426 |
| 1996 | 2.938 |
| 2004 | 3.444 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Govern

L'alcalde és Jesús Cuadro da Rosa.

## Referències

* ↑ Mapa, localització, clima i altres dades (anglès)
* ↑ Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai. «Rivera» (XLS) (en castellà), 2004. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2011-11-23 a Wayback Machine. (DOC)
* ↑ "Municipis de l'Uruguai" al lloc web del Congrés dels Intendents Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Canudes (Casserres)

Canudes és una masia del municipi de Casserres (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb coberta a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. És una construcció senzilla, amb parament de pedra sense desbastar unida amb molt de morter i obertures amb grans llindes de pedra. El seguit d'afegits que ha tingut la masia, principalment des de finals del segle xix i XX, ha modificat sensiblement la seva estructura primitiva, amagant la façana original, molt austera i senzilla. També s'han anat construït tot un seguit de dependències per al bestiar, cobert, pallisses, etc. a redós de la masia.
* Canudes

## Història

Canudes és bàsicament una masia del segle xvi modificada als segles XIX i XX. Alguns llocs com ara portes i llindes mostren diverses dates, essent la més antiga el 1568.

## Referències

* 1 2 «Can Canudes». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Can Guardiola (Llagostera)

Can Guardiola de Llagostera és una masia tradicional catalana de planta quadrangular que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Parets de pedra morterada. Estructurada en tres crugies i coberta a dues vessants amb teula. La façana principal ha estat molt reformada. Actualment presenta en planta baixa obertures amb carreus de pedra i a la planta principal hi ha tres balcons amb baranes de ferro colat i a la segona planta hi ha finestres geminades d'arc semicircular i finestres laterals amb rapissa motllurada. Conserva una garita cantonera (sud-est) de base de pedra i obra de fàbrica. Del conjunt destaquen l'edificació destinada al bestiar amb columnes de pedra i capitells de secció quadrada, així com una pallissa amb arcs semicirculars de carreus de pedra. L'existència de la garita respon a la necessitat de vigilar l'entorn donada la ubicació allunyada del mas respecta dels nuclis més poblats.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* ↑ «Can Guardiola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Can Guardiola (Argentona)

Can Guardiola és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un xalet racionalista de planta rectangular, de planta baixa i pis situat al municipi d'Argentona, a la comarca del Maresme. Estructuralment, la casa és una barreja de parets de càrrega, bigues de formigó i pilars d'acer vistos. Aquest aspecte sobri contrasta amb la volumetria i colors que remeten als ideals del moviment modern.
L'immoble s'ubica en un solar pla limitat, pel carrer al vessant nord i per un jardí al sud.
A la façana de migdia té grans finestrals amb gelosies. La resta de façanes presenten poques obertures.
A la planta baixa es troba un espai obert a l'exterior. Les formes fluctuants i la connexió visual permeten unir l'interior amb el jardí. En aquesta planta hi ha cuina, reformada, el menjador i altres petites estances. La planta superior està destinada a dormitoris. Es divideix en dues parts, paleses en la volumetria exterior. Una part acull els dormitoris dels propietaris i els seus convidats. L'altre, separada per una escala, té les habitacions dels nets i dels fills.
La casa no ha tingut cap reforma important des de la seva construcció, mantenint així el seu aspecte sobri. Actualment està habitada per la família original.

## Història

La casa va ser construïda per a un oncle d'Oriol Bohigas. En el moment de la construcció de Can Guardiola, els arquitectes estaven molt implicats en el Grup R, cercant el restabliment d'una connexió amb els ideals arquitectònics de la República previs a la Guerra Civil. És aquest el motiu pel qual les formes cúbiques i els colors primaris són la base de l'immoble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Guardiola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Can Planes (Cercs)

Can Planes és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una estructura de planta quadrada edificada en alçada. Compta amb obertures mitjanes a les bandes de llevant i de migdia, amb formalització regular a la façana principal orientada al sud. Teulada a dues aigües amb carener perpendicular a la façana. Aparell de carreus irregulars sense treballar i maçoneria reforçat amb blocs de pedra escairada als angles. Pallissa lateral, en mal estat, adjuntada al cos d'edificació per la banda de ponent i amb coberta a una vessant. Els marcs de la porta original són de fusta. Els marcs i llindes de les obertures del primer i segon pis han estat modificats amb material modern.

## Història

Tot i que el proper lloc d'El Gall és documentat des de l'època medieval, la casa d'El Planars, per la seva estructura tipològica i materials es pot datar com de la primera meitat del segle xix. Va estar habitada regularment fins a començaments de la dècada dels anys 70 del present segle en què fou expropiada per formar part dels marges de servitud de l'Embassament de la Baells.

## Referències

* 1 2 «Can Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Can Planell (Sant Pere de Vilamajor)

Can Planell és una masia gòtica de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia asimètrica de planta rectangular, amb planta baixa i dues plantes pis. La coberta és a dos aigües, recolzada sobre ràfec d'una filada de taules. Els murs són de paredat comú amb pedres cantoneres. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'arc de mig punt amb dovelles molt erosionades de gres beix i vermell i una porta de quarterons i vidre. Les finestres són petites i amb brancals amb impostes, llindes i ampits de pedra, excepte una d'elles amb arc i tres llangardaixos com a reixa. La façana de llevant presenta un contrafort important. A l'interior hi ha una porta motllurada. La profunditat de la masia és major del que sembla, ja que hi ha una zona excavada a la roca viva. A ponent hi ha una bassa. Se situa en un petit pla a mitja carena amb bones vistes a migdia.

## Història

L'estructura i les finestres semblen obeir al tipus de construcció del segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Can Planell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].
# Can Po Cardona

Can Po Cardona és una masia del municipi de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia data del 1750 i fou transformada l'any 1927 vers un nou gust més burgès, de la mà de Juli M. Fossas. Es reformà a la façana, es construí una escala interior rematada per una torre i es completà la part lateral dreta. La línia de la façana principal es repeteix al darrere, la qual gaudeix de la mateixa línia harmònica i de disseny que l'esmentada. Els laterals estan formants per dos cossos afegits al cos principal i que són voltats per galeries arcades, que si bé el nivell d'alçada el tenen a mitja línia del cos principal, segueixen les línies harmòniques de l'edificació. Hi ha magnífics esgrafiats amb gust iconogràfic que varia, perquè a la façana principal, que hom suposa la més antiga, hi trobem temes populars com les estacions de l'any i en canvi, per exemple en el lateral dret que és de nova planta, de l'any 1927, hi trobem preferències intel·lectuals i el que hi ha representat són personatges de la vida pública catalana.

## Història

Comprada per Josep Cardona (masover de la finca quan era propietat de la família Manso-Vidal) l'any 1850 (aproximadament) en subhasta pública. Agafà el nom del masover pel diminutiu de Josep, Josepó i d'aquí l'abreviació familiar de "Po". El promotor de les obres del 1927 fou Miquel Cardona Duran. La data de la petició de la llicència municipal d'obres és el 19 de juliol de 1927.

## Referències

* 1 2 «Can Po Cardona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Can Pobla

Can Pobla és una masia de Matadepera, al Vallès Occidental. Està situada al nord del nucli de Matadepera, dins del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt. Està protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Del conjunt d'edificacions que conformen Can Pobla destaca la casa d'estiueig de la família Quadras. Es tracta d'una edificació tipològicament semblant a un castell amb merlets i finestres neogòtiques. La planta és irregular, la coberta és composta de teula àrab i en alçada consta de cinc pisos. S'observa una capella amb campanar d'espadanya adossada a la façana nord.
Al costat oest de la propietat hi ha la masoveria, de planta rectangular i coberta de quatre aiguavessos de teula àrab.

## Història

Can Pobla va ser construïda l'any 1905.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pobla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2021].

## Enllaços externs

* Can Pobla al mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Can Poal de la Costa

Can Poal de la Costa és una masia de Terrassa (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia vallesana dels turons de la Costa. Està formada per diversos cossos que s'han anat afegint al llarg del temps. El cos principal presenta una façana plana, de dues plantes, paral·lela al carener, amb ràfec decorat amb imbricacions de teula àrab. Al primer pis s'obren grans obertures verticals que donen a una gran balconada de ferro. A la banda nord i llevant hi ha unes galeries d'arc de mig punt, obertes, a nivell de les dues plantes. Al seu voltant es desenvolupen les dependències d'allotjaments i masoveria, graners, magatzems, amb un clos al davant de la porta principal.

## Història

Prop de la casa van aparèixer restes arqueològiques d'època romana (Tegulae).

## Referències

* ↑ «Masies». Arxiu municipal de Terrassa. Ajuntament de Terrassa. [Consulta: 6 setembre 2015].
* 1 2 «Can Poal de la Costa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
# Cantó de Sòra

El cantó de Sòra és un cantó francès del departament de les Landes, situat al districte de Mont de Marsan. Té 4 municipis i el cap és Sòra.

## Municipis

* Argelosa
* Calen
* Lucsèir
* Sòra

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-1988 | Marcel Harribey | RPR |
| 1988-1994 | Jean Lauga | RPR |
| 1994-2008 | Jean-Marie Boudey | PS |
| 2008-2009 | Nicole Bippus | PCF |
| 2009-2010 | André Rablade | PCF |
| 2010- | Jean-Marie Boudey | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.588 | 1.923 | 1.805 | 1.765 | 1.760 | 1.760 | 1.896 |
# Cantó de Taulé

El cantó de Taulé (bretó Kanton Taole) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Karanteg | Carantec | --- |
| Gwiglann | Guiclan | --- |
| Henvig | Henvic | --- |
| Lokenole | Locquénolé | --- |
| Taole | Taulé | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Raymond Mercier | Divers droite | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Bibliograpfia

* Mikael Madeg, Surnoms bretons des pays "Chikolodenn", canton de Saint-Pol-de-Léon, "Etre an daou dreiz", canton de Taulé. – Saint-Thonan: Embann Kêredol, coll. «Surnoms celtiques», 2005. – 202 p., 21 cm. – ISBN 2-9517223-6-2.

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Can Recó Bonic

Can Recó Bonic és una obra gòtica de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici format estructuralment per quatre cossos enganxats a diferents alçades (un, el més alt, central de quatre plantes, i dos laterals de tres nivells, l'extrem dret en queda un altre, que és el més baix i està format per només planta baixa i pis). Aquests cossos estan homogeneïtzats pel sistema constructiu utilitzat, pedra per les estructures portants, i teula àrab pel que fa a la coberta.

## Història

Fa poc temps ha estat restaurat, i ara és utilitzat com a segona residència d'algun estiuejant de la zona.

## Referències

* 1 2 «Can Recó Bonic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Can Rector Vell (Aiguaviva)

Can Rector Vell és una masia del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia típica que presenta tres crugies. Es tracta d'una edificació humil i senzilla amb detalls decoratius d'influència gòtica, motius florals que decoren i coronen portes i finestres. Porxo lateral i rellotge de sol a l'entrada principal encarada al sud.

## Referències

* ↑ «Can Rector Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Cap del Serrat Gran

El Cap del Serrat Gran és una muntanya de 2.402 metres que es troba al municipi de Bagà, a la comarca catalana del Berguedà. És un cim de poca prominència que es troba sobre la carena que baixa de la Tosa d'Alp cap al coll de Pal.
# Capella de Sant Miquel d'Aguilar

La capella de Sant Miquel és una església del veïnat de Sant Miquel, del municipi d'Aguilar de Segarra (Bages), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un petit temple de planta rectangular sense absis. La porta d'entrada està situada als peus de l'església, i sobre ella hi ha el campanar d'espadanya. Al mur de migdia hi ha dos grans contraforts en forma de talús.
L'església de Sant Miquel, situada al peu de la muntanya del castell d'Aguilar, ara en ruïnes, és documentada des del 1626. De l'any 1936 al 1949, des de la destrucció de la primitiva parròquia d'Aguilar, al castell, fins a la consagració de la moderna església, exercí funcions de parròquia.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Carticasi

Carticasi (en cors Carticasi) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 26 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 44 | 68 | 55 | 21 | 18 | 26 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1983 | Bono Renucci | | |
| 1983- | Jean Renucci | | |

## Personatges il·lustres

* Pierre Albertini, alcalde de Rouen (2001-2008), diputat de l'Alta Normandia (1993-2007)
* Didier Bariani, Secretari d'Estat (AE) (1986-1988), alcalde del Districte 20è de Paris (1983-1995).
* Stephane Piobetta, Compagnon de la Libération
# Carla dal Forno

Carla dal Forno (Melbourne) és una cantant, compositora i multi-instrumentista australiana resident a Londres. És membre dels grups F ingers i Tarcar. Durant la seva infantesa i adolescència va estudiar violoncel clàssic. Es va llicenciar en Belles Arts amb una especialització en dibuix. Va liderar un grup de música anomenat Mole House, entre d'altres. Ha participat en festivals com el Noise Pop Festival, el Plisskën Festival o el Rewire Festival.

## Àlbums

* Look Up Sharp (Kallista Records, 2019)
* You Know What It's Like (Blackest Ever Black, 2016)

## Referències

* 1 2 «https://www.discogs.com/artist/2614655-Carla-dal-Forno». [Consulta: 2 febrer 2020].
* 1 2 «https://pitchfork.com/reviews/albums/carla-dal-forno-look-up-sharp/». [Consulta: 2 febrer 2020].
* 1 2 «https://www.mondosonoro.com/criticas/discos-musica/look-up-sharp-carla-forno/». [Consulta: 2 febrer 2020].
* 1 2 «https://www.condeduquemadrid.es/actividades/concierto-carla-dal-forno». [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «https://www.lacasaencendida.es/conciertos/carla-dal-forno-7082». [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «https://www.vice.com/es/article/nng44w/carla-del-forno-entrevista-noisey-3110». [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «https://www.residentadvisor.net/dj/carladalforno/biography». [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «https://rushtix.com/events/noise-pop-festival-carla-dal-forno/». [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «http://www.plisskenfestival.gr/past/». [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «https://www.rewirefestival.nl/artist/carla-dal-forno». [Consulta: 17 març 2020].
# Carlat

Carlat és un municipi francès, situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 356 | 432 | 394 | 364 | 306 | 305 | 284 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Alain Cousin | PCF |
# Casa Desbac i Cartellà

La Casa Desbac i Cartellà és un edifici del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal urbà de planta baixa i dos pisos. En aquests darrers s'obren balcons amb senzilles baranes de ferro, els del segon pis de menors dimensions que els del primer, com era habitual en aquesta mena de construccions. Una gran cornisa de gran volada tanca la façana. Al seu damunt es construí tardanament una galeria seguida de finestres amb arcs de mig punt. Cal destacar que els escuts de la família figuren a la part inferior de les peanyes dels balcons.

## Referències

* ↑ «Casa Desbac i Cartellà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Casa Desprats

La Casa Desprats és una obra de la Secuita (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i dos pisos amb teulada a dues vessants. La porta d'entrada és un arc de mig punt adovellat i al primer pis hi ha una finestra amb un arc de mig punt fet amb una sola peça de pedra; la resta d'obertures són allindades. Es conserva un relleu decoratiu d'època medieval a l'altura de la segona planta.

## Història

Aquesta casa rep el nom de Desprats per què se suposa que és una antiga propietat dels senyors Dels Prats, amos de la Secuita durant el segle xiii.

## Referències

* 1 2 «Casa Desprats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].

## Enllaços externs

* «Casa Desprats». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Desclergue

Casa Desclergue és una obra del municipi de Montblanc (Conca de Barberà) protegida com a bé cultural d'interès local. La casa va rebre el nom de la família Desclergue, que la va establir. Destaca a la plaça per les tres estructures o pisos superposats. El de la base constitueix un carrer porxat. El primer pis aporta un balcó amb dues portes que flanquegen l'escut nobiliari. El pis superior conforma una galeria d'esvelts arcs rebaixats que abasten tot el perímetre.
Aquest edifici monumental va ser bastit al voltant de l'any 1575. Era l'antiga residència dels veguers. A la segona meitat del segle xix va ser reconvertit en un popular cafè (anomenat primer "de l'Isidre" i després "del Marcelino". El 1974 serà tot restaurat adequadament per a ser la seu de les oficines d'una entitat bancària.

## Referències

* 1 2 «Casa Desclergue». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Bibliografia

* Sánchez Real, Jose. La Casa Desclergue de Montblanc. Tarragona: Caja de Ahorros Provincial & Graficas Lorente, 1974. ISBN B 19.565 - 1974.
* Declercq, Nico F. The Desclergues of la Villa Ducal de Montblanc. Kortrijk: Declercq, 2021. ISBN 9789083176901.

## Enllaços externs

* «Casa Desclergue». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 13 novembre 2015].
# Casa Joaquim Miracle Baldrich

Casa Joaquim Miracle Baldrich és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues d'alçada, d'interès principalment per ser la única obra d'estil mudèjar de Tarragona. Són també remarcables les baranes de ferro. Els baixos han estat molt reformats fins a perdre tot el seu interès. Al subsòl hi ha unes voltes romanes.

## Referències

* ↑ «Casa Joaquim Miracle Baldrich». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].