OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fitzroy Football Club

El Fitzroy Football Club fou un club professional de futbol australià australià de la ciutat de Melbourne que disputa l'Australian Football League.

## Història

El Fitzroy nasqué l'any 1883 a la ciutat de Melbourne, al suburbi del mateix nom. Fou membre fundador de la Victorian Football League (avui Australian Football League) el 1897. Fou un dels clubs destacats de la competició amb un total de vuit campionats entre 1898 i 1944. El club patí dificultats econòmiques als anys 80 i l'any 1996 es fusionà amb el Brisbane Bears, esdevenint Brisbane Lions.

## Palmarès

* Victorian Football Association: 1895
* Australian Football League: 1898, 1899, 1904, 1905, 1913, 1916, 1922, 1944

## Estadis

* 1884-1966 Brunswick Street Oval
* 1967-1969 Princes Park, Carlton
* 1970-1984 Junction Oval
* 1985-1986 Victoria Park, Melbourne
* 1987-1993 Princes Park, Carlton
* 1994-1996 Whitten Oval

## Antics àlies

* The Maroons 1883-1938
* The Gorillas 1938-1957
* The Lions 1957-1996

## Enllaços externs

* Web oficial
* "Around the Grounds" - Web Documental - Brunswick Street
# Florensky (cràter)

Florensky és un cràter d'impacte de la Lluna situat a nord-est del cràter més gran Vernadskiy. Es troba a la cara oculta de la Lluna, de manera que no es pot veure directament des de la Terra. La vora d'aquest cràter ha estat fortament erosionat i forma un anell irregular sobre l'interior desigual.
Va ser identificat prèviament com Vernadskiy B abans de ser reanomenat per la UAI.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Florent Hugel

Florent Hugel (Marsella, 4 de desembre de 1987), més conegut com Hugel, és un discjòquei i productor musical occità.

## Trajectòria

Florent Hugel va començar a treballar com a productor musical l'any 2005 influït pel hip-hop, el pop i l'electrònica. Va ser, entre d'altres, membre del duo KitSch 2.0 i de Hipshaker.
El març de 2015, Hugel va publicar el seu primer senzill en solitari «Coming home». El juny de 2016, va presentar la cançó «Where we belong», en col·laboració amb la cantant anglesa Jasmine Thompson, per a la qual també es va rodar un videoclip. El 2017 va col·laborar amb Robin Schulz, amb qui va produir la cançó «I believe I'm fine», que posteriorment va obtenir la certificació d'or a Alemanya.
Amb la remescla estil deep house de Bella ciao va guanyar una gran popularitat a través de la sèrie espanyola La casa de papel el 2018. Aquesta versió a Àustria va ser nomenada la cançó de l'estiu del 2018. El dia 8 El juny de 2018 Hugel va publicar la cançó «Signs», que va ser creada en col·laboració amb el cantant Taio Cruz. El 2019, Hugel també va remesclar la cançó «Guantanamera» per a la tercera temporada de La casa de papel.

## Referències

* ↑ «'Morenita' de Hugel y Cumbiáfrica, el hit que es Disco de Oro» (en castellà). RTVE, 26-10-2021. [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ «Neu in der DJ-Promotion: HUGEL feat. Jimmy Hennessy - Coming Home» (en alemany). [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ «Aus beliebter Netflix-Serie "Haus des Geldes": DJ HUGEL remixt den Song "Bella Ciao" von El Profesor» (en alemany). [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ «'La casa de papel' pone punto y final a su atraco: sus hitos más importantes» (en castellà), 03-12-2021. [Consulta: 15 setembre 2023].
# Filagri

Filagri és el nom dels següents personatges:
* Filagri de Rodes, orador grec.
* Filagri de l'Epir, metge grec
* Filagri, metge grec
* Filagri (governador) de Egipte
# Filip Kljajić

Filip Kljajić (Belgrad, 16 d'agost de 1990) és un futbolista serbi.
Comença la seua carrera professional al FK Hajduk Beograd el 2008. Ha jugat als clubs Rad i Partizan.
Va debutar amb la selecció de Sèrbia el 2016.

## Estadístiques

Selecció de Sèrbia :
| Anys | Partits | Gols |
| 2016 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* 1 2 Filip Kljajić a National-Football-Teams.com (anglès)
# Festejador de Can Amargós

El Festejador de Can Amargós és una obra del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un festejador eclecticista de planta octogonal, coronat per una cúpula de ceràmica vidriada groga, que juga un important paper com a fita urbana.

## Referències

* ↑ «Festejador de Can Amargós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
# Fons de Reserva de la Seguretat Social

El Fons de Reserva de la Seguretat Social (de vegades cridat guardiola de les pensions) és un fons sobirà d'inversió creat pel Govern d'Espanya l'any 2000 a fi de garantir el sistema públic de Seguretat Social.
Partint del Pacte de Toledo, i després de diferents acords en fòrums i àmbits de diàleg entre forces polítiques i socials, el Govern espanyol va establir un fons especial d'estabilització i reserva destinat a atendre les futures necessitats en matèria de prestacions contributives originades per desviacions entre ingressos i despeses de la Seguretat Social espanyola.

## Estructura

En la Tresoreria General de la Seguretat Social es va constituir un Fons de Reserva de la Seguretat Social amb la finalitat d'atendre a les necessitats futures del sistema de la Seguretat Social en matèria de prestacions contributives. Els excedents d'ingressos que financen les prestacions de caràcter contributiu i altres despeses necessàries per a la seva gestió, que, si escau, resultin de la consignació pressupostària de cada exercici o de la liquidació pressupostària del mateix, es destinaran prioritària i majoritàriament, sempre que les possibilitats econòmiques i la situació financera del sistema de Seguretat Social ho permetin, al Fons de Reserva de la Seguretat Social.
L'excés d'excedents derivat de la gestió per part de les mútues d'accidents de treball i malalties professionals de la Seguretat Social de la prestació d'incapacitat temporal per contingències comunes, determinat de conformitat amb les normes reguladores del mateix, es destinarà a dotar el Fons de Reserva de la Seguretat Social.

## Evolució del fons

Evolució del Fons de Reserva de la Seguretat Social (Espanya)(en milions d'euros) :
| Any | Total Fons | Capital retirat |
| 2000 | 601 |
| 2001 | 2.433 |
| 2002 | 6.169 |
| 2003 | 12.025 |
| 2004 | 19.330 |
| 2005 | 27.185 |
| 2006 | 35.879 |
| 2007 | 45.716 |
| 2008 | 57.223 |
| 2009 | 60.022 |
| 2010 | 64.375 |
| 2011 | 66.815 |
| 2012 | 63.008 | 7.003 |
| 2013 | 53.744 | 18.651 |
| 2014 | 41.634 | 33.951 |
| 2015 | 32.481 | 47.201 |
| juliol de 2016 | 25.176 | 55.901 |
| Font: Seguretat Social ||

## Referències

* ↑ Web oficial de la Seguridad Social, consultada el 10/03/2026
* ↑ Real Decreto Legislativo 1/1994, de 20 de junio, por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social, artículo 91.
* ↑ Ley 28/2003, de 29 de septiembre, reguladora del Fondo de Reserva de la Seguridad Social
* ↑ «La Seguridad Social dispone en julio de 8.700 millones del Fondo de Reserva». Arxivat de l'original el 2016-07-02. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ «Informes anuales a las Cortes Generales.». Web Seguridad Social. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ La ‘hucha de las pensiones' acaba 2015 con menos de la mitad que en 2011, en diario El País, 29/01/2016
# Francesco Villa

Francesco Villa (Milà, Itàlia, 1801 - 1884) va ser un comptable i un professor de comptables italià.
Fou part de l'Escola Llombarda de Comptabilitat. És considerat com un precursor de l'ús de la comptabilitat com una font d'informació de gestió, no considerant aquella una mera col·lecció de xifres, sinó una ciència, amb principis similars a l'economia i la gestió.

## Referències

* SCHMIDT, Paulo. História do Pensamento Contábil/Paulo Schmidt, José Luiz dos Santos. São Paulo: Atlas, 2006. -- (Coleção resumos de contabilidade;v.8).
# Forjat

«Forjat» té aquests significats:
* Forja
* Forjat (construcció), element constructiu extern
* Ferro forjat
# Folschette

Folschette (en luxemburguès: Foulscht; en alemany: Folscheid) és una vila de la comuna de Rambrouch, situada al districte de Diekirch del cantó de Redange. Està a uns 29 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Folschette era un municipi fins l'1 de gener de 1979, quan es va fusionar amb les comunes d'Arsdorf, Bigonville i Perlé per formar la nova comunitat de Rambrouch. Es va adoptar la llei sobre la creació de Rambrouch el 27 de juliol de 1978.

## Referències

* ↑ «Folschette». [Consulta: 27 setembre 2015].
* ↑ «Memorial A n° 46 du 1er août 1978». Arxivat de l'original el 2012-07-22. [Consulta: 28 setembre 2015].
# František Kupka

František Kupka (Opočno, 1871 - Puteaux, 1957) fou un pintor txec considerat com un dels pioners de l'art abstracte.
Les seves primeres obres artístiques mostren una preocupació inusual, sovint poc realista, pel color i per una distorsió expressiva.
Des de 1911 a 1912, al mateix temps que el pintor francès Robert Delaunay, Kupka va realitzar els seus primers treballs completament abstractes, com Amorfa: fugida de dos colors (1912, Galeria Nacional de Praga), que consisteix en formes circulars acolorides i línies organitzades en una disposició rítmica.
Va continuar experimentant dintre de l'abstracció, i va agrupar la seva obra artística en cinc categories: cercles, verticals, verticals i diagonals, triangles i diagonals. No va ser un pintor tan influent com altres del moviment abstracte, i per això no va rebre el reconeixement que es mereixia fins després de la seva mort.
# Fraunces Tavern

Fraunces Tavern, (en català Taverna Fraunces), és un restaurant i un museu del sud de Manhattan. Frances Tavern té la reputació de ser l'immoble més vell de New York. Aquesta característica és sovint discutida. Força gent considera que l'edifici actual no té gairebé res autèntic, degut a les nombroses restauracions i reconstruccions que ha conegut al llarg dels segles. Tot i això continua sent cert que Fraunces Tavern és un lloc important a la història de la ciutat.

## Història

El 1700, el Coronel Stephanus Van Cortlandt va donar la seva propietat, que havia construït el 1671, al seu gendre, Etienne DeLancey, un Hugonot. DeLancey va començar la construcció de l'edifici original el 1719. Els hereus de DeLancey van vendre la casa a Samuel Fraunces el 1762, que en va fer una taverna popular, on es reunien sobretot els Fills de la Llibertat. Després que els Americans van obtenir la seva independència, George Washington hi va fer el comiat als seus oficials, el 1783. La taverna va continuar funcionant al segle xix, però experimentà diversos incendis el 1832. Després de diverses reconstruccions, l'estructura havia canviat d'aparença, fins al punt que s'ignora la seva configuració original.

## La reconstrucció

El 1900, els propietaris de Fraunces Tavern van considerar d'enderrocar l'edifici. Nombroses associacions, com els Fills de la Revolució es van mobilitzar per preservar aquesta construcció. Gràcies a allò, s'hi va poder fer una important reconstrucció el 1907.

## L'atemptat de 1975

El 24 de gener de 1975, una bomba posada per un grup de nacionalistes porto-riquenys, Els Fuerzas Armadas de Liberación Nacional, va explotar a l'immoble. L'atemptat va costar la vida a quatre persones.

## Referències

* ↑ New York City's Financial District in Vintage Postcards by Randall Gabrielan. Acadia Publishing: 2000. ISBN 0738500682

## Enllaços externs

* (anglès) El museu de Fraunces Tavern
* (anglès) El restaurant de Fraunces Tavern
# Francesc Lacoma i Fontanet

Francesc Lacoma i Fontanet, (Barcelona, 1778- Passy-lès-Paris, França, 1849) fou un pintor català, conegut per les seves natures mortes.
Va iniciar els seus estudis d'art a l'Escola de la Llotja de Barcelona. El 1799 va obtenir el seu primer premi de pintura i el 1804 obtingué una beca per viatjar a París i viure-hi cinc anys aprenent de Gerard van Spaendonck, per especialitzar els seus estudis.
A París va conèixer l'obra de Jacques-Louis David, que el va influenciar fortament. Va participar en el Saló de París el 1810, el 1812 i el 1813, i en el de 1814 amb dos quadres de flors i fruites. La pensió li fou suspesa quan va ser envaïda Barcelona per les tropes Napoleòniques.
Quan va tornar a Barcelona va demanar plaça com a professor de dibuix a la Llotja. Va col·laborar activament en la recuperació del patrimoni artístic espoliat per les tropes napoleòniques durant la Guerra del Francès, cosa que li va valdre el reconeixement i el nomenament com a pintor de cambra del rei Ferran VII i acceptat com a acadèmic d'honor a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando. Gràcies a aquests nomenaments va pintar retrats de la família reial i d'alguns membres de l'aristocràcia.
La seva obra Gerro amb flors es conserva actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* ↑ Torrella, Engràcia (coord). Inanimats? La natura morta a la col·lecció. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2009, p. 18. ISBN 978-84-87221-98-9.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Raimon Casellas. Publicacions del Mnac/ Museo del Prado, 1992. ISBN 84-87317-21-9. «Catàleg de l'exposició del mateix títol que es va dur a terme al Palau Nacional de Montjuïc entre el 28 de juliol i el 20 de setembre de 1992»
* Gumà, Montserrat (coord). Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: Publicacions del MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9.
# Francesc Labarta i Planas

Francesc Labarta i Planas (Barcelona, 26 d'agost de 1883 - Barcelona, 3 de novembre de 1963) va ésser un pintor i dibuixant.

## Biografia

Francesc Labarta va néixer al carrer Casp de Barcelona, fill del dibuixant Lluís Labarta i Grañé i de Beatriu Planas i Trulls, (*-1932) ambdós naturals de Barcelona. Per part de mare fou net de l'aquarel·lista i litògraf Eusebi Planas. S'inicià en les arts de la mà del seu pare.
A l'Escola de la Llotja, on tindria com a mestre, entre d'altres, a Francesc Soler Rovirosa, Josep Pascó, Josep Lluís Pellicer, Hermen Anglada i Camarasa i Arcadi Mas i Fontdevila, guanyà tres beques de viatge per anar a perfeccionar els seus estudis a l'estranger.
Un cop a Barcelona, fundà, juntament amb Ricard Canals, Xavier Nogués, Joan Colom i Iu Pascual, l'agrupació Les Arts i els Artistes.
Entre 1907 i 1911, va estar col·laborar amb Domènech i Montaner en la decoració de l'Hospital de Sant Pau, on va dibuixar els panells amb la història de la institució que Mario Maragliano va convertir en mosaics i que decoren tot l'exterior del pavelló d'administració de l'hospital.
Com a dibuixant, col·laborà a nombrosos setmanaris satírics catalans com Papitu -on signava amb el pseudònim de "Lata"-, L'Esquella de la Torratxa i La Cuca Fera, amb il·lustracions sofisticades que pretenien reflectir la vida moderna.
Com a pintor, conreà assíduament el paisatge. També es dedicà al dibuix artístic industrial (projectant mosaics, vitralls i catifes) i a la pintura mural de palaus i esglésies.
Pedagog per vocació, a més d'ocupar la plaça de professora de dibuix artístic de l'Escola d'Arts i Oficis i Belles Arts de Barcelona entre 1911 i 1922, va fundar la seua pròpia acadèmia. L'any 1944 va ser nomenat catedràtic numerari de dibuix decoratiu de l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi, a Barcelona, i el 1949 professor de pintura decorativa a l'Escola d'Arts i Oficis Artístics també de Barcelona.
Actualment a Catalunya es poden trobar obres d'aquest artista al Museu Nacional d'Art de Catalunya, al Museu Abelló o a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
Va morir a l'Hospital de Sant Pau que ell havia decorat.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 124. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1883, número de registre 4676.
* 1 2 3 Serraclara..., pàg. 13

## Bibliografia

* Mas i Peinado, Ricard. Parsifal Edicions. Els artistes catalans i la publicitat (1888-1929), 2002. ISBN 84-95554-16-X. pàg. 151.
* Serraclara i Pla, M.Teresa; Martí i Aixelà, Montse. Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, 2001. ISBN 84-607-3140-5 [Consulta: 16 agost 2010].
# Fruela II d'Astúries

Fruela II d'Astúries, dit el Leprós (v 875 - 925), fou rei d'Astúries (910-925) i rei de Lleó i Galícia (924-925).

## Orígens familiars

Fill tercer d'Alfons III d'Astúries i la seva esposa, Ximena de Pamplona. Fou el germà petit de Garcia I de Lleó i Ordoni I de Galícia.

## Núpcies i descendents

Vers el 911 es casà amb Nunilo Ximena, probablement filla de Ximeno II de Navarra. Posteriorment es casà amb Urraca bint Abd-Al·lah, filla d'Abdallah Ibn Muhammed, valí de Toledo
Tingué 6 fills:
* l'infant Ordoni de Lleó (?-932)
* l'infant Alfons Froilaz, rei de Galícia
* l'infant Ramir de Lleó (?-932)
* l'infant Eudo de Lleó
* la infanta Fortia de Lleó, abadessa a Lugo
* la infanta Urraca de Lleó

## Regnat

En el repartiment del regne d'Astúries a la mort d'Alfons III (910), que va acordar amb Garcia i Ordoni, li va correspondre el territori d'Astúries, el vessant septentrional de la serralada Cantàbrica, mentre els altres dos van rebre Lleó i Galícia, respectivament. Fruela va romandre a Astúries potser reconeixent certa sobirania al rei de Lleó.
A la mort d'Ordoni II, que havia succeït a Garcia al tron de Lleó, Fruela va passar a ser rei de forma immediata i sense dificultats, malgrat que el difunt havia tingut fills que eren prou grans per poder heretar la corona. Tanmateix, que el successor fos Fruela s'explica per un pacte que degué haver-hi entre els tres germans quan es van repartir el regne.
El seu regnat va ser molt breu, poc més d'un any, durant el qual va mantenir una actitud de pacifisme, possiblement influït pels seus anys de regnat en pau a Astúries, a diferència del seu germà Ordoni II, que havia hagut de combatre contínuament els musulmans.

## Mort

Va morir de lepra un any després d'accedir al tron de Lleó.
La seva mort va provocar una crisi successòria traduïda en l'enfrontament dels seus fills. El més gran, Alfons, intentà fer-se amb el tron de Lleó amb el suport dels seus germans. Tanmateix, els seus interessos van topar amb els fills d'Ordoni II, els quals havien estat amagats entre la noblesa gallega. L'enfrontament entre cosins va acabar amb la victòria dels segons, que a banda de la noblesa gallega, comptaven també amb el suport de Sanç Garcés de Pamplona i l'aristocràcia portuguesa. No obstant això, no hi hagué concòrdia entre els vencedors, i malgrat els intents de Sanç, fill gran d'Ordoni II, de fer valer la primogenitura, va ser el fill segon, Alfons, gràcies a les tropes del seu sogre, el rei de Pamplona, que va aconseguir ser reconegut monarca de Lleó.
A Galícia, en canvi, va regnar Alfons Froilaz durant dos anys.

## Referències

* 1 2 3 Martínez Díez, 2005, p. 263.
* ↑ Martínez Díez, 2005, p. 268.

## Bibliografia

* Martínez Díez, Gonzalo. El condado de Castilla (711-1038). La historia frente a la leyenda. vol. 1. Valladolid: Junta de Castella i Lleó i Marcial Pons Historia, 2005.
# Furio Anibaldi

Furio Anibaldi (Udine Itàlia, 1933) és un dissenyador industrial. Ha treballat per a nombrosos sectors com carrosseries, electrodomèstics o compressors. Entre els seus clients figuren tant empreses nacionals com internacionals, entre les quals podem destacar: Pininfarina o Zanussi (Itàlia); Henschel, Fher o Prokarny (Alemanya); Flamminaire (França); Carza, Fagor: Golmar o Enasa (Espanya).
També ha treballat al departament de disseny industrial d'indústries Beo S.A. Ha estat guardonat amb la medalla de la Fira Internacional de Mostres de Barcelona i alguns dels seus productes van ser seleccionats pel Salon des Arts Menagés de París (1974).
Els seus dissenys també han estat seleccionats pels Premis Delta de l'ADI/FAD, dels quals podem destacar l'Intercomunicador GRT-3 (1975) o el porter automàtic T-2802-8H (1971).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de Disseny Industrial del Disseny Hub Barcelona
# Fundulopanchax oeseri

Fundulopanchax oeseri és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Guinea Equatorial (Fernando Poo).

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Fundulopanchax oeseri» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schmidt, H. 1928. Ueber zwei neuimportierte Fische. Das Aquarium Oct. 1928: 165-166.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.