OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bisbat de Mercedes

El bisbat de Mercedes (llatí: Dioecesis Mercedaniana) és una demarcació eclesiàstica de l'Uruguai sufragània de l'arquebisbat metropolità de Montevideo. El seu origen és del segle xx amb capital a la ciutat de Mercedes.

## Territori

El bisbat es correspon amb el territori dels departaments de Soriano i de Colonia.
La seu del bisbat és la ciutat de Mercedes, on es troba la catedral de la Mare de Déu de la Gràcia (castellà: Nuestra Señora de la Gracia).
El territori se subdivideix en 16 parròquies.

## Història

El bisbat de Mercedes va ser establert el 17 de desembre de 1960, amb la butlla Cum Regnum Dei pel papa Joan XXIII, a partir del territori dels bisbats de San José de Mayo i de Salto.

## Bisbes destacats

* Enrico Lorenzo Cabrera Urdangarin † (31 de desembre de 1960 – 23 de maig de 1974)
* Andrés María Rubio García (22 de maig de 1975 – 14 de febrer de 1995)
* Carlos María Collazzi Irazábal, des del 14 de febrer de 1995

## Estadístiques

Segons les dades del cens de 2006, el bisbat tenia una població aproximada de 210.000 habitants, 170.000 batejats, és a dir, el 81% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1964 | ? | 190.000 | ? | 34 | 26 | 8 | ? | | 8 | | 16 |
| 1968 | 199.000 | 230.000 | 86,5 | 37 | 22 | 15 | 5.378 | 2 | 21 | 80 | 19 |
| 1976 | 130.000 | 195.000 | 66,7 | 30 | 16 | 14 | 4.333 | 1 | 16 | 70 | 18 |
| 1980 | 147.000 | 193.200 | 76,1 | 26 | 14 | 12 | 5.653 | 2 | 13 | 65 | 20 |
| 1990 | 157.000 | 200.000 | 78,5 | 27 | 17 | 10 | 5.814 | 8 | 13 | 55 | 16 |
| 1999 | 160.000 | 205.000 | 78,0 | 31 | 23 | 8 | 5.161 | 16 | 9 | 57 | 16 |
| 2000 | 170.000 | 210.000 | 81,0 | 27 | 20 | 7 | 6.296 | 16 | 8 | 40 | 16 |
| 2001 | 170.000 | 210.000 | 81,0 | 26 | 19 | 7 | 6.538 | 16 | 8 | 33 | 16 |
| 2002 | 170.000 | 210.000 | 81,0 | 25 | 19 | 6 | 6.800 | 16 | 7 | 33 | 16 |
| 2003 | 170.000 | 210.000 | 81,0 | 25 | 19 | 6 | 6.800 | 16 | 7 | 30 | 16 |
| 2004 | 170.000 | 210.000 | 81,0 | 23 | 17 | 6 | 7.391 | 16 | 7 | 27 | 16 |

## Referències

* Annuario pontificio del 2005 i edicions anteriors, registrats a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina del bisbat de Mercedes
* Església del Bisbat Arxivat 2009-11-24 a Wayback Machine. a la pàgina web de la Conferència Episcopal Uruguaiana Arxivat 2016-08-16 a Wayback Machine. (castellà)
* Església del Bisbat a www.gcatholic.com
* Butlla Cum Regnum Dei, AAS 53 (1961), p. 531 (llatí)
# Boixac

«Boixac» té aquests significats:

## Botànica

* Boixac de jardí (Calendula officinalis)
* Boixac de camp (Calendula arvensis)
# Bertrand de Billy

Bertrand de Billy (París, 1965) és un director d'orquestra francès.

## Biografia

Estudià música des de ben jove solfeig i violí al conservatori municipal. Posteriorment entrà en el Conservatori de París on aprofundí en la viola i començà a estudiar direcció d'orquestra.
Després d'alguns anys a París en què dirigeix l'Orquestra Simfònica dels Joves a Ile-de-France i l'Orchestre des Concerts Colonne, en la qual fa d'ajudant de Pierre Dervaux, marxa a Alemanya i a Espanya on col·labora en diversos festivals. Va ser director en el Teatre Anhaltisches a Dessau, on ha estat de Director titular i Director General de Música.
El 1993 el nomenen assistent en cap a l'Òpera de Dessau (Alemanya), i es dedica a la direcció de grans òperes del repertori líric, que li obre les portes a la seva carrera internacional.
De 1995 a 2002, és cridat a dirigir les orquestres dels teatres d'òpera més prestigiosos d'Europa i dels Estats Units: Covent Garden (Londres), Opéra Bastille (París), Théâtre Royal de la Monnaie (Brussel·les), Grand Théâtre de Ginebra, Metropolitan Opera de Nova York i la Volksoper de Viena.
De 1999 a 2004, serà el director musical del Gran Teatre del Liceu de Barcelona; malgrat que un sector del públic desaprovava les seves actuacions, va contribuir a aixecar notablement el nivell de l'orquestra titular i les funcions que va dirigir les últimes temporades, especialment d'òperes wagnerianes (Tristan und Isolde i el cicle de L'anell del nibelung) van assolir un alt nivell i van tenir un gran èxit. Paral·lelament a aquesta responsabilitat, és designat el 2002 al director de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena (Ràdio Symphonieorchester Wien) a Àustria, càrrec que ocupa actualment.
Les seves nombroses participacions en les produccions líriques l'han portat a dirigir cantants famosos com Plácido Domingo, Roberto Alagna, Natalie Dessay, entre d'altres.

## Enregistraments i premis

Té diversos enregistraments en DVD entre els quals cal destacar Tristany i Isolda, la Tetralogia de Wagner completa, Don Giovanni de Mozart. La seva versió del Hamlet, d'Ambroise Thomas ha obtingut el "Premi al millor director líric" de l'Académie du disque francesa. Ha sigut condecorat com a "Cavaller en l'Orde Nacional del Mèrit" de França.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Entrevista a Odb-opéra Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Entrevista a Resmusika Arxivat 2007-02-08 a Wayback Machine.
# Blythe Danner

Blythe Danner (Filadèlfia, Pennsilvània, 3 de febrer de 1943) és una actriu estatunidenca de teatre, cinema i televisió, així com una activista mediambiental. Va estar casada amb el director i productor Bruce Paltrow fins que aquest va morir de càncer el 2002, i és la mare de l'actriu Gwyneth Paltrow i el director Jake Paltrow. Amb ella van coincidir a la pel·lícula Sylvia, on Blythe feia de mare de Gwyneth, que interpretava la poetessa Sylvia Plath. Ha estat candidata al premi Emmy en diverses ocasions, i n'ha guanyat un.

## Biografia

Va estudiar Art Dramàtic en el Bard College, i va començar la seva carrera en la companyia teatral de Boston. Als 25 anys (1968), va guanyar el Theater World Award gràcies al seu paper en Molière i L'avar, al Lincoln Center. Dos anys més tard, va guanyar el premi Tony pel seu treball a Butterflies Are Free.
Durant 25 anys ha presentat regularment el festival d'estiu en el teatre de Williamstown, en el qual ha pogut veure actuar a la seva filla i a la seva neboda Katherine Moennig.

## Filmografia

La seva filmografia principal inclou títols com 1776 (1972), Una altra dona (Another Woman) (1988), Mr. & Mrs. Bridge (1990), Alice (1990), El príncep de les marees (The Prince of Tides) (1991), Marits i mullers (Husbands and Wives) (1992), To Wong Foo, Thanks for Everything! Julie Newmar (1995), Tornant a casa (The Myth of Fingerprints) (1997), Mad City (1997), The X-Files (1998), The Love Letter (1999), Les forces de la natura (Forces of Nature) (1999), Els pares d'ella (Meet the Parents) (2000), Sylvia (2003), El castell ambulant (Hauru no ugoku shiro (2004), Paul (2011) i Detachment (2011). També ha aparegut en sèries de televisió com Will & Grace (2001-2006) i Huff (2004-2006), entre d'altres, a banda de diverses produccions teatrals.

## Premis i nominacions
### Premis

* 2005: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Huff
* 2006: Primetime Emmy a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica per Huff

### Nominacions

* 2002: Primetime Emmy a la millor actriu en minisèrie o telefilm per We Were the Mulvaneys
* 2005: Globus d'Or a la millor actriu en minisèrie o telefilm per Back When We Were Grownups
* 2005: Primetime Emmy a la millor actriu en minisèrie o telefilm per Back When We Were Grownups
* 2005: Primetime Emmy a la millor actriu convidada en sèrie còmica per Will & Grace
* 2006: Primetime Emmy a la millor actriu convidada en sèrie còmica per Will & Grace
* 2006: Premi Satellite a la millor actriu secundària, per L'últim petó

## Notes

* ↑ Butterflies Are Free (Las mariposas son libres), obra de Leonard Gershe (1922 - 2002) estrenada en 1969.
* ↑ El festival se celebra en el campus de la Universitat Williams.

## Referències

* ↑ «Biografia de Blyte Danner» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Blythe Danner, premis» (en anglès). The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Blythe Danner» (en anglès). The New York Times.
# Blythe (joguina)

La Blythe (ブライス bu-ra-i-su?, es pronuncia aproximadament "blaiz") és una nina creada el 1972 per la desapareguda companyia de joguines nord-americana Kenner. A diferència de Barbie, Blythe no té parella formal i no es dona informació sobre la seva professió. Aquest fet possibilita encara més les modificacions que molts dels seus propietaris realitzen en elles, consistents en retocs de cabell, color d'ulls (es canvia una peça anomenada 'eyechip'), maquillatge, cos, mecanisme intern, roba, complements. De fet, la subcultura Blythe ha crescut d'una forma extremadament ràpida a Internet, organitzada en fòrums i grups d'usuaris. Hi ha tot un mercat virtual de dissenyadors de roba Blythe i "customitzadors" (experts en realitzar les modificacions que normalment cobren pels seus serveis en expansió.

## Història

Les nines Blythe van ser creades inspirant-se en els dissenys de Margaret Keane, de manera similar a moltes altres nines americanes dels 60 i 70. La seva principal característica eren els seus ulls, que tenien la possibilitat de ser tancats a voluntat, a més de canviar de color gràcies a una corda amb un tirador (coneguda popularment com a 'pullstring') situada a la part posterior del cap, oculta pel cabell. Les nines Blythe només es van vendre als EUA (encara que la seva producció es feia a Hong Kong) durant l'any 1972, ja que no van ser gaires (les nenes americanes de l'època tenien por del seu cap desproporcionat) fet que les va fer desaparèixer de les botigues ràpidament.
Trenta anys després del seu llançament inicial, les Blythe van recuperar la seva popularitat inesperadament. El 1997, la productora Gina Garan va rebre una Kenner Blythe original de 1972 com a regal d'un amic i va començar a fer-la servir com a model per millorar les seves habilitats com a fotògrafa. Va començar a emportar-se la seva Blythe allà on anava, agafant centenars d'instantànies. Més tard, el 1999, una trobada casual amb la japonesa Junko Wong, responsable de CWC, va aconseguir que les Blythe cridessin l'atenció dels executius de Parco - un popular centre comercial japonès - i dels fabricants japonesos de joguines.
L'any 2000, Gina va publicar el seu primer llibre de fotografia Blythe a Chronicle Books, This is Blythe. Més tard en el mateix any, la companyia americana Hasbro (successora de Kenner) va cedir els drets de Blythe a la japonesa Takara. La primera 'Neo Blythe' (ja desenvolupada per Takara) va ser utilitzada a una campanya televisiva dels magatzems Parco amb un instantani i rotund èxit. Aquest fet va permetre la tornada de Blythes als EUA i a la resta del món, però aquesta vegada convertides en un producte de 'col·leccionista' destinat a un públic adult.

## Referències

* ↑ «make-digital». Arxivat de l'original el 2011-07-14. [Consulta: 22 desembre 2014].
* Aquest article, o una part, prové d'una traducció de l'article sota llicència CC-BY-SA-3.0 i/o GFDL: «Blythe» (castellà) en la seva versió del 21/11/2012. Consulteu l'historial de la pàgina original per conèixer la llista d'autors.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Blythe Doll
# Bok l'hong

El bok l'hong (llengua khmer: បុកល្ហុង) és la versió cambodjana d'un plat conegut popularment a Occident com amanida de papaia. En la llengua local, el khmer, l'hong vol dir 'papaia' i bok fa referència als ingredients lleugerament triturats en un morter. Aparentment, ha arribat a la cuina de Hawaii.
Malgrat l'ús de la papaia, és una amanida de gust salat. Quan no és madura, la papaia té un sabor lleugerament amarg o agre i una textura cruixent i ferma, per la qual cosa es tritura en el morter.
Hi ha moltes versions del bok l'hong a Cambodja, però inclouen indispensablement la papaia verda, que també s'utilitza com a verdura en altres plats khmers com ara sopes i estofats. L'ingredient principal, doncs, es prepara tallant-la en juliana. D'altres que solen aparèixer són el tomàquet, els cacauets, el peix fumat i les mongetes verdes o planes tallades, Les herbes que s'hi afegeixen com a ingredient o guarnició poden dur kantrop, fulles de llima i alfàbrega.
Es pot amanir amb salsa de peix, pasta de gambes (també anomenada kapi), gamba seca, crancs en conserva i suc de llima. Els crancs en conserva són crancs petits fermentats en un líquid salat que es trituren en un morter i s'adhereixen a l'amanida. Normalment es condimenta amb sal, sucre i glutamat monosòdic.
Altres verdures que s'acostuma a ficar-hi són els tomàquets en daus i les pastanagues en tires. Pot coronar-se el plat amb cacauets, bitxos i gamba seca, que solen passar també pel morter.

## Referències

* ↑ Source Wikipedia. Cultura de Hawái: Cultura Tiki, Gastronomía de Hawái, Mitología Hawaiana, Museos de Hawái, Religión en Hawái, Universidades de Hawái (en castellà). General Books, 2011, p. 34. ISBN 9781231374238.
* 1 2 Wong, Kitci. «Scrumptious Khmer Cuisine To Delight Your Palate» (en anglès). asiahotels.com, 08-01-2010. Arxivat de l'original el 25 març 2010. [Consulta: 20 març 2010].
* ↑ Ministeri de Turisme de Cambodja. «Bok L'hong Khmer» (en anglès). The Cuisine of Cambodia. Arxivat de l'original el 10 setembre 2010. [Consulta: 20 març 2010].
* ↑ Keo, Chanbo. «Bok Lhong Bongkea» (en anglès). chanbokeo.com, 14-04-2008. [Consulta: 20 març 2010].
# Bojonka

Bojonka (en rus: Божонка) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.415 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Botes de futbol

Les botes de futbol són un tipus de sabata que es fa servir per a jugar a futbol. Les dissenyades per a camps de gespa tenen tacs a la sola exterior per a facilitar-ne l'adherència i poden ser de goma per a camps de terra o d'alumini per a camps humits. Des dels inicis, les botes de futbol han recorregut un llarg camí i avui es troben subjectes a una investigació contínua, desenvolupament, patrocini i màrqueting al si d'una potent indústria global. Les botes modernes ja no són veritablement botes, ja que no cobreixen el turmell. Com la majoria dels altres tipus de calçat esportiu, el seu disseny i aspecte bàsics han convergit amb el de les sabatilles esportives des dels anys 1960.
Les botes de futbol són una part essencial de l'equipament d'un jugador. Estan dissenyades per a proporcionar tracció al camp i agafar-se al terra per a evitar relliscades. Es poden fabricar amb diferents materials com el cautxú, sintètics com el niló i el poliuretà, o el cuir. El material més popular per a les botes de futbol és la pell de cangur car té una textura única, és duradora, transpirable i lleugera. Originàriament, les botes de futbol només estaven disponibles en color negre, tot i que ara se'n troben de disponibles en diversos colors. Grans empreses multinacionals com Nike, Adidas, Puma i similars han tingut un gran impacte comercial amb vendes rècord. Jugadors professionals com Lionel Messi, Cristiano Ronaldo i Neymar han personalitzat les seves botes d'alguna manera, ja sigui amb el seu número, els noms dels seus fills o amb una bandera.
Encara que associat amb el futbol i el rugbi, aquest calçat s'utilitza en altres esports que es practiquen en superfícies d'herba com el lacrosse, el hurling, el shinty, el quidditch o, fins i tot, al joc d'estirar la corda.

## Referències

* ↑ «Soccer player». Visual Dictionary Online. Merriam-Webster. [Consulta: 28 abril 2009].
* ↑ «Soccer Cleats: Best Soccer Shoes For 2022» (en anglès americà), 20-04-2021. [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ «What Materials are Used in Football (Soccer) Boots?» (en anglès). AZoM.com, 21-11-2012. [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ «Soccer Shoe Guide». Soccer.com, 29-07-2019. [Consulta: 15 maig 2020].
* ↑ «Cristiano Ronaldo Debuts Mercurial Superfly CR7 'Quinto Triunfo'». SoccerBible, 14-12-2017. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ «Closer Look | Messi Receives Modified Adidas Nemeziz 2018-19 Boots». Footy Headlines, 13-08-2018. [Consulta: 4 novembre 2020].

## Bibliografia

* McArthur, Ian. Elegance Borne of Brutality: An eclectic history of the football boot. Londres: Two Heads Publishing, 1995. ISBN 1-897850-76-X.
# Burguillos (mancomunitat)

Burguillos és una mancomunitat de municipis de la província de Salamanca, que té com a cap Herguijuela de Ciudad Rodrigo. Està formada pels municipis d'Agallas, La Atalaya, La Encina, Herguijuela de Ciudad Rodrigo, Martiago, Pastores, El Sahugo, Serradilla del Llano i Zamarra.

## Enllaços externs

* http://www.dipsanet.es/Aplicaciones/GestorInter.jsp?prestacion=Cipublico&funcion=MuestraMancomunidades
# Bertrandita

La bertrandita és un mineral de la classe dels sorosilicats. Va ser descoberta l'any 1883 prop de Nantes, a la regió de Països del Loira (França), sent nomenada així en honor de Emile Bertrand, mineralogista francès.
Un sinònim poc usat és hessenbergita.

## Característiques químiques

És un silicat hidroxilat de beril·li. Té estructura molecular de sorosilicat amb anions addicionals hidroxils. A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impureses: alumini, ferro i calci.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bertrandita pertany a «09.BD: Estructures de sorosilicats (dímers); grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació tetraèdrica [4] o major» juntament amb els següents minerals: hemimorfita, junitoïta, axinita-(Fe), axinita-(Mg), axinita-(Mn), tinzenita, vistepita, boralsilita i werdingita.

## Formació i jaciments

Es forma en granits i roques pegmatites associades al beril·li, i en cavitats miarolítiques de greisen; comunament com a mineral secundari per l'alteració del beril, més rarament com a mineral primari.
Sol trobar-se associat a altres minerals com: beril, fenacita, herderita, turmalina, moscovita, fluorita o quars.

## Usos

Alguns exemplars purs poden ser tallats i emprats com a gemmes en joieria.

## Referències

* ↑ «Bertrandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Damour, M.A. «Note et analyse sur le nouveau miné des environs de Nantes» (en francès). Bulletin de la Société Minéralogique de France, 6, 1878, pàg. 252-254.
* ↑ Solov'eva, L.P. «Precise determination of the crystal structure of bertrandite Be₄(Si₂O₇)(OH)₂» (en anglès). Soviet Physics - Crystallography, 9, 1965, pàg. 458-460.
* ↑ Base de dades de gemes.
# Bárbara María de Hueva

Bárbara María de Hueva (Madrid, 1733-Toledo?, ?) va ser una pintora espanyola, la primera acadèmica, en qualitat de supernumerària, nomenada per l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando després de la seva creació el 1752.
Nascuda a Madrid el 1733, des de la infància fou inclinada a la pintura. Quan tenia 19 anys, el 13 de juny de 1752 presentà uns dibuixos de la seva mà a la junta que se celebrà amb motiu de la creació de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, que van rebre l'aprovació dels directors i molts elogis dels visitants. El vicepresident de l'acadèmia va decidir atorgar-li el títol d'acadèmica, en qualitat de supernumerària, raó per la qual els seus dibuixos devien ser d'una qualitat extraordinària. Segons Ceán Bermúdez, el seu va ser el primer títol que va concedir l'acadèmia després de crear-se.
El 1770, ja vídua, sol·licità una ajuda econòmica a l'acadèmia per completar el seu dot per ingressar al convent de Santa Clara de Toledo, i se li concediren un total de 4.000 rals. Ballesteros diu que va morir a Segòvia el 1772, una data errònia que correspon, de fet, a una altra pintora anomenada María Prieto.

## Referències

* 1 2 Ceán Bermúdez, Juan Agustín. Diccionario histórico de los mas ilustres profesores de las bellas artes en España (en castellà). vol. 1. Madrid: Imprenta de la viuda de Ibarra, 1800, p. 305-306.
* 1 2 3 Torres López, Matilde. La mujer en la docencia y la práctica artística en Andalucía durant el siglo XIX (tesi) (en castellà). Màlaga: Universitat de Màlaga, 2007, p. 52, 75, 81.
* 1 2 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 311-312.
* ↑ «Las pintoras españolas». La Ilustración Española y Americana, 30-12-1876, pàg. 415.
# DINA

* Per a altres significats, vegeu «Dina».
La Dirección de Inteligencia Nacional, més coneguda per l'acrònim DINA, va ser la policia secreta xilena durant la dictadura d'Augusto Pinochet Ugarte a Xile entre 1973 i 1977. La DINA va ser responsable de nombrosos casos d'infiltració política, i violacions als drets humans entre els que s'expliquen assassinats, segrest, violació i tortura de persones; raons per la qual a aquest organisme de repressió política se l'ha qualificat com "La Gestapo de Pinochet".
Va ser reemplaçada en 1977 per la Central Nacional d'Informacions (CNI).
El 9 d'abril de 2012 es va donar a conèixer una llista completa amb 1500 exagents de la DINA, que inclou entre d'altres a Cristián Labbé, qui entre 1996 i 2012 va ser alcalde de la comuna de Providencia.

## Història

Es va crear el juny de 1974 (malgrat que de fet ja funcionava des de finals de 1973), amb el decret llei Num. 521, anomenant cap al tinent coronel d'enginyers Manuel Contreras. La DINA tenia facultats per detenir i empresonar persones als seus centres durant els estats d'excepció. Com que aquesta situació era gairebé permanent, la DINA va mantenir aquestes facultats durant tota la seva existència. La seva filosofia es basava en el fet que s'estava en guerra interna amb un enemic que no donava treva, la sedició marxista. Entrenats pels Estats Units a l'Escola de les Amèriques, els agents de la DINA iniciaren una campanya de repressió, focalitzada principalment en el GAP (Grup d'Amics Personals de Salvador Allende, i la seva guàrdia personal) amb 60 morts, el MIR (Moviment d'Esquerra Revolucionari) amb 400, el Partit Socialista amb 400 i el Partit Comunista amb 350.
La DINA emprà el segrest, la tortura i l'assassinat. Molts dels detinguts segueixen encara desapareguts. Tenia també agents internacionals, el més conegut dels quals era el nord-americà Michael Townley, que assassinà el general Carlos Prats a Buenos Aires (Argentina) i a l'ex-ministre del govern d'Allende Orlando Letelier a Washington (EUA). El seu altre dispositiu internacional era l'Operación Cóndor, en la qual cooperaren diversos organismes d'intel·ligència de les dictadures militars llatinoamericanes per lluitar contra l'oposició d'esquerres, alguns grups de la qual, partidaris del terrorisme i la lluita armada, es trobaven agrupats a la denominada Junta de Coordinación Revolucionaria.
Les seves accions cessaren quan la DINA i el seu cap varen ser desplaçats per la CNI (Central Nacional de Informaciones), comandada pel general Odlanier Mena. El general Contreras, ja retirat, fou empresonat a Xile a causa de les violacions dels drets humans perpetrades per la DINA (concretament, fou condemnat a 12 anys de presó per segrest, un delicte que no havia estat amnistiat).

## Referències

* 1 2 3 «Manuel Contreras, el jefe de la Gestapo de Pinochet» (en castellà). El Pais, 08-08-2015. [Consulta: 20 juny 2021].
* 1 2 «Amnesty International, Torture in the Eighties, Amnesty International Publications 1984». [Consulta: 7 gener 2013].
* ↑ Radio Biobío. «Difunden lista completa con 1500 ex agentes de la DINA que incluye a alcalde Cristián Labbé», 13-04-2012. [Consulta: 14 abril 2012].
# Forstfeld

Forstfeld (en alsacià Forschfald) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 591 habitants.
Forma part del cantó de Bischwiller, del districte de Haguenau-Wissembourg i de la Comunitat de comunes del Pays Rhénan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 449 | 452 | 456 | 511 | 561 | 591 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Robert Heimlich | | |