OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zabbix

Zabbix és un sistema de gestió de xarxes creat per Alexei Vladishev. La seva principal funció és monitorar i rastrejar l'estat de serveis de xarxes i servidors de xarxes. Està escrit en C i la seva interfície web en PHP. Zabbix permet fer controls simples que permeten comprovar la disponibilitat i la capacitat de resposta dels serveis estàndards, com SMTP o HTTP sense necessitat d'instal·lar més programari en el host monitorat. Un agent de Zabbix es pot instal·lar tant un Unix com en Windows per a supervisar les estadístiques, així com les càrregues de CPU, utilització de la xarxa, espai en disc, etc. Com a alternativa a la instal·lació d'un agent, Zabbix, inclou un suport per a monitoratge mitjançant SNMP, TCP i ICMP. Zabbix es distribueix sota els termes de la versió 2 de la GNU General Public License. Zabbix va començar com un projecte de programari intern en el 1998. No és, però, fins al 2001 que fou alliberat al públic sota llicència GPL, es van necessitar tres anys més fins que va sortir la primera versió estable (2004).

## Referències

* ↑ González Álvarez, Sandra. Comparativa d'eines de monitoratge de sistemes. treball fi de carrera/grau. Barcelona: Universitat Oberta de Catalunya, 30/05/2011. CCBYSA.
# Zlatá reneta

Zlatá reneta (La reineta d'or) és una pel·lícula txecoslovaca del 1965 dirigida per Otakar Vávra amb un guió coescrit per ell amb František Hrubín on fa una immersió impressionant en la psique humana sobre el fet que el passat no es pot restaurar.

## Sinopsi

Jan, un bibliotecari d'uns 50 anys torna al llogaret de la seva joventut. Intenta reviure records antics i està buscant al seu amor de joventut al poble pròxim. Ha de passar una nit a casa dels seus familiars, amb el que la seva visió idealista del món s'enfronta amb les preocupacions concretes i quotidianes d'aquests familiars i descobreix la inutilitat d'aquesta acció.

## Repartiment

* Karel Höger... El bibliotecari Jan
* Eva Límanová... Lenka
* Slávka Budínová... Marta Horáková,
* Ilja Prachar ... Toník Zuna
* Vera Tichánková ... Anka
* Blazena Holisová ... Karla Skálová
* Ema Skálová ... Milena
* Vladimíra Obrucová ... Bozka
* Ota Sklencka ... Redactor
* Jarmila Bechynová ... Moulisová
* Stepanka Cittová ... Trampka

## Premis

Va guanyar la Conquilla d'Or a la millor pel·lícula en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1965.

## Referències

* ↑ Zlatá reneta, csfd.cz
* ↑ Premis del 1965 al web del Festival
# Yan Lianke

Yan Lianke (xinès tradicional: 閻連科, xinès simplificat: 阎连科, pinyin: Yán Liánkē; Yan és el cognom i Lianke el nom. Song, Henan, 24 d'agost del 1958) és un dels escriptors més destacats de la Xina contemporània.
Procedent d'una família pagesa en una regió empobrida de la província de Henan, va trobar en la literatura l'eina per desenvolupar-se. Va esmolar la seva ploma escrivint propaganda per a l'exèrcit xinès. Avui, és un dels escriptors més crítics i controvertits del país, tot i ser membre del Partit Comunista. Deu de les seues novel·les romanen inèdites a la Xina Continental, fet que no li ha impedit rebre nombrosos premis tant de la comunitat literària xinesa com de la internacional. En el seu país ha estat guardonat amb el Premi Lu Xun de Literatura dos cops, l'any 1996 per 黄金洞 (Huang Jin Dong), traduït a l'angles com The Golden Cave i l'any 2000 per 年月日 (Any, mes, dia) i també ha guanyat el Premi Lao She).
Hi ha una traducció al català de "阎连科" (El somni del poble Ding). També és autor d'obres d'assaig. En l'actualitat viu a Beijing.
El 13 d'octubre de 2016, el professor Manel Ollé de la UPF va entrevistar Yan Lianke al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB).
El 2021 va rebre el Premi Newman per literatura xinesa.

## Publicacions

* 炸裂志 ; pinyin:Zhàliè zhì (Relat d'un esclat). 2013.
* 风雅颂 ; pinyin: Fengya song (Oda refinada), Jujiangsu People’s Publishing House, 2008
* 没有边界的跨越 ; pinyin:Meiyou bianjie de kuayue (No hi ha pas fronterer], Yangtze Art and Literature Press, 2005.
* 受活 ; pinyin: Shou huo (Sofrir la vida), Chunfeng Art and Literature Press, 2004.
* 最后一名女知青 ; pinyin: Zuihou Yiming Nu Zhiqing (La darrera noia educada], Shidai Times Art and Literature Press, 2003.
* 潘金莲逃离西门镇 ; pinyin: Pan Jinlian taoli Ximen zhen (Pan Jinlian fugí de l'assetjament de Ximen). Shidai Times Art and Literature Press, 2003.
* 夏日落 ; pinyin: Xia ri luo (Cap al tard a l'estiu), Chunfeng Art and Literature Press, 2002.
* 日光流年 ; pinyin: Riguang liunian (Dies de claror efímera). Shidai Times Art and Literature Press, 2001.
* 坚硬如水 ; pinyin: Jianying ru shui (La duresa de l'aigua], Yangtze Art and Literature Press, 2001.
* 四书; pinyin: Sishu (Els Quatre Llibres)

## Referències

* 1 2 3 «Yan Lianke: «China era más tolerante hace diez años»». Diari ABC, 21-11-2020. [Consulta: 26 novembre 2020].
* 1 2 Fan, Jiayang. «Yan Lianke’s Forbidden Satires of China». The New Yorker, 08-10-2018. [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Yan, Lianke. El Somni del poble Ding, octubre del 2021. ISBN 978-84-124352-1-4.
* ↑ Yan Lianke novel·la la història “més tabú” de la Xina maoista contemporània, Vilaweb
* ↑ «chinese-shortstories.com». [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ Yan Lianke, China traducida y por traducir
# Zalukodes

Zalukodes (en rus: Залукодес) és un poble de Kabardino-Balkària, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.624 habitants. Pertany al districte rural de Zalukókoaje.

## Referències

* ↑ «Первопоселенцы немецкой колонии Бруненталь (с. Октябрьское) | Зольский район». www.zolka.ru. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ Немцы России: населенные пункты и места поселения: энциклопедический словарь / Сост.: В. Ф. Дизендорф.-М.,"ЭРН", 2006.-472с.
# Ànnia Faustina

Ànnia Faustina és el nom dels següents personatges:
* Ànnia Galèria Faustina coneguda com a Faustina Major, esposa d'Antoní Pius
* Ànnia Faustina coneguda com a Faustina Menor, fou filla d'Antoní Pius.
* Ànnia Faustina, esposa d'Elagàbal
# Ànit

Ànit (en grec antic: Ἄνυτος; en llatí: Anytus), fill d'Antemi, fou el més influent dels acusadors de Sòcrates en el seu judici.
Va heretar una gran fortuna del seu pare, que tenia una adoberia, segons que diu Plató. Plutarc al·ludeix a la seva relació íntima i després trencada amb Alcibíades.
El 409 aC fou enviat amb 30 vaixells a Pilos, que era assetjada pels espartans, però el temporal li va impedir superar el cap de Malea i va haver de tornar a Atenes on va ser acusat i jutjat per traïció, però se'n va sortir subornant als jutges, segons Plutarc i Diodor de Sicília, que diuen que aquest va ser el primer signe de corrupció del personatge. Durant el govern dels Trenta Tirans, sembla que va fer costat al partit democràtic i això li va comportar el desterrament (404 aC). Lísies l'esmenta com el cap dels exiliats de File, i diu que es va mostrar extremadament moderat.
Amb Sòcrates va tenir una relació tempestuosa per la seva hostilitat personal i professional. Després de la condemna de Sòcrates, els atenencs es van penedir i van condemnar a mort als principals acusadors. Mèlet va ser mort per lapidació, i Ànit i Lícon d'Atenes van ser enviats a l'exili.

## Referències

* ↑ Anytus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 220
# Yauco

Yauco és un municipi de Puerto Rico localitzat a la costa sud de l'illa, també conegut amb els noms del Pueblo del Café, la Capital Taína i el Pueblo de Los Corsos. Limita al nord amb els municipis de Maricao, Lares i Adjuntas; a l'est amb Guayanilla; a l'oest amb Guánica i Sabana Grande i al sud amb el mar Carib.
El municipi està dividit en 21 barris: Yauco pueblo, Aguas Blancas, Algarrobo, Almácigo Alto, Almácigo Bajo, Barina, Caimito, Collores, Diego Hernández, Duey, Frailes, Jácana, Naranjo, Quebradas, Rancheras, Río Prieto, Rubias, Sierra Alta, Susúa Alta, Susúa Baja y Vegas.

## Referències

* ↑ «Yauco». Enciclopedia de Puerto Rico. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder». Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Informació de Yauco Arxivat 2015-06-16 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico
# Zelenokumsk

Zelenokumsk (en rus: Зеленокумск) és una ciutat del krai de Stàvropol, a Rússia, que el 2019 tenia 34.690 habitants. És la seu administrativa del districte rural de Sovetski.

## Referències

* ↑ Исполнительный комитет Ставропольского краевого Совета депутатов трудящихся ; сост. С. Т. Перепелятников, ред. Б. Чернов. {{{títol}}}. Ставрополь: Ставропольское книжное издательство, 1966, p. 64.
# Zelenopolski

Zelenopolski - Зеленопольский (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a les terres baixes de Kuban-Azov, al nord de l'embassament de Krasnodar del riu Kuban, a 18 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Pàixkovski.
# Çò de Ramonet

Çò de Ramonet és una casa de Casarilh al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge amb portal encarat a migdia. El porxo és ample i alberga en un primer pis un espai obert amb un fron adossat al costat ponent de la casa i una galeria tancada en la part superior, en fusta, i arrambada als murs laterals de l'església. Entorn del pati i trobem la "bòrda", el "palher", el "garièr" i altres dependències. El casal pròpiament dit és d'estructura rectangular amb la façana orientada a migidia com sol ser habitual.En l'alçada, consta de dues plantes definides per obertures i "l'humarau", amb la "capièra" paral·lela a la façana. La portada d'accés a l'habitatge, de fusta presenta en les bases del marc sengles daus de marbre blanc (possiblement aprofitats) i conté dues fulles amb decoració geomètrica i simètrica. Damunt de la llinda de la porta hi ha un bloc encastat amb la inscripció següent Mº [Bla]SI[creu patent] DE ROS //UIECH [?] MEC FECIT //PERE JOAN (1697(?)

## Història

Tot i que ara com ara la lectura de la inscripció és hipotètica,advertim la possibilitat que tingui a veure amb els de Rossa, un avantpassat dels quals figura com a cònsol en cap de Casarilh l'any 1313.

## Referències

* 1 2 «Çò de Ramonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Zelkova

Zelkova és un gènere d'arbres caducifolis dins la família Ulmaceae, natius del sud d'Europa i sud-oest d'Àsia. La mida de les espècies és variable des d'arbusts com Z. sicula a grans arbres de 35 m d'alt com Z. carpinifolia. Les fulles són de disposició alternada amb els marges serrats i al contrari que els seus parents els oms la base de la fulla és simètrica. El fruit és una drupa seca.

## Etimologia

El nom de Zelkova deriva del nom natiu de Z. carpinifolia en georgià (ძელქვა: dzelkva). ძელ dzel significa "biga", i ქვა kva significa "roca". Aquest arbre es feia servir per a la construcció d'edificis.

## Taxonomia

* Zelkova abelicea — de Creta
* Zelkova carpinifolia — Caucas
* Zelkova serrata — Japó i zones limítrofes
** Zelkova serrata var. serrata
** Zelkova serrata var. tarokoensis
* Zelkova sicula — Sicília
* Zelkova sinica — Xina
* Zelkova schneideriana — Xina

### Híbrids

* Zelkova × verschaffeltii —Cut-leaf Zelkova (Z. carpinifolia × Z. serrata)

## Ecologia

Es trobava a Europa i Amèrica del Nord des del període Pliocè. Tanmateix les grans glaciacions del Plistocè van confinar el gènere al seu rang present en el Caucas, illes de l'est de la conca del Mediterrani i est d'Àsia on només hi va haver glaciacions localment restringides.
La zelkova siciliana no va ser descoberta fins a l'any 1991, i és considerada una espècie en perill amb només un petit grup d'arbres que pateixen la sobrepastura.

## Ús

Zelkova serrata i Z. carpinifolia són arbres ornamentals. La fusta de zelkova és dura i serveix per ebenisteria.

## Referències

* ↑ Andrews, S. (1994). Tree of the year: Zelkova. Int. Dendrol. Soc. Yearbook 1993: 11-30.
* ↑ de Spoelberch, P. (1994). Zelkova: More questions than answers. Int. Dendrol. Soc. Yearbook 1993: 30-33.
* ↑ Hunt, D. (1994). Beware of the Zelkova. Int. Dendrol. Soc. Yearbook 1993: 33-41.
* ↑ Rushforth, K. (1999). Trees of Britain and Europe. Collins ISBN 0-00-220013-9
* ↑ Follieri, M., Magri, D., & Sadori, L. (1986). Late Pleistocene Zelkova Extinction in Central Italy. New Phytologist 103 (1): 269-273 Abstract
* ↑ Flora of North America: History of North American Vegetation
* ↑ IUCN: Zelkova sicula Arxivat 2008-03-11 a Wayback Machine.
# Zeliónaia Dolina

Zeliónaia Dolina (en rus: Зелёная Долина) és un poble de l'óblast d'Omsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 148 habitants. Pertany al districte rural de Mariànovka.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ Топографическая карта Омской области
# Zosterop de Kolombangara

El zosterop de Kolombangara (Zosterops murphyi) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de l'illa de Kulambangra, a les Salomó centrals.

## Referències

* ↑ «Zosterop de Kolombangara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Éric Tessier

Éric Tessier (nascut el 19 de març de 1966) és un director i guionista de cinema i televisió canadenc de Quebec. Va rebre una nominació al Canadian Screen Award al Millor guió adaptat als 10ns Canadian Screen Awards el 2022, per la pel·lícula Tu te souviendras de moi.

## Filmografia selectiva

* 2003 : Sur le seuil
* 2003 : 3X Rien (sèrie de televisió)
* 2004 : Vendus
* 2006 : Rumours (sèrie de televisió) - 9 episodis
* 2006 : La chambre no 13 (minisèrie)
* 2008 : Sophie (sèrie de televisió) - 17 episodis
* 2010 : 5150, Rue des Ormes
* 2012 : Les Pee-Wee 3D : L'hiver qui a changé ma vie
* 2012 : O' (sèrie de televisió)
* 2015 : Pour Sarah (sèrie de televisió)
* 2016 : 9, le film, sketx Eccéité
* 2017 : Junior Majeur
* 2020 : Tu te souviendras de moi

## Referències

* ↑ Éric Moreault, "Le coup de foudre d’Éric Tessier". Le Soleil, March 12, 2020.
* ↑ Brent Furdyk, "2022 Canadian Screen Award Nominees Announced, ‘Sort Of’ & ‘Scarborough’ Lead The Pack". ET Canada, February 15, 2022.
* ↑ Charles-Henri Ramond, "Sur le seuil – Film d’Éric Tessier". Films du Québec, April 19, 2009.
* ↑ Brad Miska, "You Might Want to Avoid ‘5150 Elm’s Way’". Bloody Disgusting, December 11, 2009.
* ↑ «Éric Tessier: le 3D pour saisir l'émotion». www.lapresse.ca.
* ↑ "«Junior Majeur»: un film efficace". TVA Nouvelles, November 23, 2017.
* ↑ Jonathan Romney, "‘You Will Remember Me’: Sarajevo Review". Screen Daily, August 19, 2020.
# Xantip d'Atenes

Xantip (grec antic: Ξάνθιππος, llatí: Xanthippus), fill d'Arífron, fou el pare de Pèricles.
El 489 aC va acusar Milcíades al seu retorn de l'expedició fallida a Paros, i amb la caiguda d'aquest va esdevenir la figura més important d'Atenes, però actuà a la defensiva i el 484 aC fou condemnat a l'ostracisme; però, quan Xerxes I de Pèrsia s'acostava amb el seu exèrcit el 480 aC, fou cridat de nou per succeir a Temístocles com a comandant de la flota atenesa.
Va dirigir als atenesos a la decisiva batalla de Mícale que es va lliurar a la costa de Jònia el mateix dia que la batalla de Platea (setembre del 470 aC); la flota grega va anar llavors cap a l'Hel·lespont i quan van veure que el pont persa havia estat destruït, Leotíquides i els peloponesis van retornar a casa, però Xantip va restar amb la idea de conquerir el Quersonès traci, on molts atenencs havien tingut propietats anteriorment; els perses es van tancar a la ciutat de Sestos, que Xantip va assetjar i que fou obligada a rendir-se a la primavera següent (478 aC); el governador persa Artaictes va tractar d'escapar, però fou capturat i Xantip el va lliurar a la venjança dels habitants d'Eleünt que el van crucificar. Llavors Xantip va tornar a Atenes.

## Referències

* ↑ Sacks, David; Murray, Oswyn. Encyclopedia of the Ancient Greek World (en anglès). Infobase Publishing, 2009. ISBN 1438110200.
# Xanticles

Xanticles (en llatí Xanthicles, en grec antic Ξανθικλῆς) fou un general nadiu d'Acaia que va formar part de l'Expedició dels deu mil, l'exèrcit mercenari reclutat per Cir el Jove..
Va substituir Sòcrates quan aquest, junt amb Clearc d'Esparta i altres generals, va ser arrestat a traïció per Tisafernes l'any 401 aC.
Quan l'exèrcit en el seu retorn va arribar a Cotiora es va constituir una cort militar per decidir sobre la conducte dels generals i Xanticles va ser un dels acusats per deficiències en la càrrega dels vaixells que havien portat als soldats des de Trapezus gestó de la que n'era comissari, segons diu Xenofont a l'Anàbasi.

## Referències

* ↑ Xanthicles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1286
# Àcid juniperònic

L'àcid juniperònic, el qual nom sistemàtic és àcid (5Z,11E,14E,17Z)-icosa-5,11,14,17-tetraenoic, és un àcid carboxílic poliinsaturat de cadena lineal amb vint àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C20H32O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar, de cadena llarga i se simbolitza per C20:4 n-3. Presenta tres enllaços dobles propers, no conjugats, als carbonis 11, 14 i 17; i un quart enllaç doble separat dels altres tres al carboni 5, cosa que el fa rar a la natura.
Fou aïllat per primera vegada el 1963 a les fulles i fruits del Ginkgo biloba per J.L. Gellerman i H. Schlenk. Posteriorment es descobrí que l'oli de les llavors del ginebre comú, Juniperus communis, en té en alta concentració (18 %), per la qual cosa se l'anomenà àcid juniperònic. També s'ha aïllat en altres olis de llavors de coníferes: Xiprer dels pantans o Taxodium distichum (14,25 %), Cupressus funebris (10,27 %), tuia o Platycladus orientalis o Biota orientalis (9 %), Taxus cuspidata (6,8 %), etc.; en altres plantes amb flors: Ephedra gerardiana (19,2 %), Caltha sp. (9,4 %), Ephedra nevadensis (9,3 %) i Ephedra przewalskii (8,8 %), entre d'altres; i en alguns animals marins. Fou sintetitzat per primer cop el 2010 per A. Vik i col·laboradors.
Les llavors de la tuia són emprades en la medicina tradicional xinesa. Aquest àcid presenta una interessant activitat biològica i es converteix en àcid α-linolènic en models animals.

## Referències

* ↑ Gellerman, Joanne L.; Schlenk, H. «A group of fatty acids with ‘tetramethylene interruption' in the double bond system» (en anglès). Experientia, 19, 10, 01-10-1963, pàg. 522–523. DOI: 10.1007/BF02150889. ISSN: 0014-4754.
* ↑ Wolff, Robert L.; Dareville, Eric; Martin, Jean-Charles «[http://doi.wiley.com/10.1007/s11746-997-0174-1 Positional distribution of Δ5-olefinic acids in triacylglycerols from conifer seed oils: General and specific enrichment in the sn -3 position]» (en anglès). Journal of the American Oil Chemists' Society, 74, 5, 01-05-1997, pàg. 515–523. DOI: 10.1007/s11746-997-0174-1. ISSN: 0003-021X.
* 1 2 3 Vik, Anders; Hansen, Trond Vidar; Holmeide, Anne Kristin; Skattebøl, Lars «Synthesis of juniperonic acid». Tetrahedron Letters, 51, 21, 01-05-2010, pàg. 2852–2854. DOI: 10.1016/j.tetlet.2010.03.085. ISSN: 0040-4039.
* ↑ Gunstone, F. D.; Herslof, B. G.. Lipid Glossary 2 (en anglès). Elsevier, 2000-05-12. ISBN 9780857097972.
* ↑ «PlantFAdb: 20:4-delta-5c,11c,14c,17c; Juniperonic acid; 5,11,14,17-Eicosatetraenoic acid, (5Z,11Z,14Z,17Z)-; 5,11,14,17-Eicosatetraenoic acid, (all-Z)-; (all-Z)-5,11,14,17-Eicosatetraenoic acid; 5Z,11Z,14Z,17Z-Eicosatetraenoic acid; Juniperonic acid; all-cis-5,11,14,17-Eicosatetraenoic acid». [Consulta: 23 abril 2018].
# Àcid isànic

L'àcid isànic, i de nom sistemàtic àcid octadec-17-en-9,11-diinoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni, un doble enllaç entre els carbonis 17 i 18, dos triples enllaços entre els carbonis 9-10 i 11-12, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H26O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar.
Fou aïllat per primera vegada el 1937 pels investigadors A. Steger i J. van Loon de l'oli de les llavors de l'arbre Ongokea gore o Ongokea klaineana, de l'Àfrica equatorial, anomenat en l'idioma nadiu boleka o isano, d'on se'n derivà el nom comú àcid isànic. La proporció d'aquest àcid en l'oli d'isano oscil·la entre el 32 % i el 51 % segons diferents autors.

## Referències

* ↑ Steger, A.; van Loon, J. «Das fette Oel der Samen von Onguekoa Gore Engler» (en anglès). Fette und Seifen, 44, 6, 1937, pàg. 243–246. DOI: 10.1002/lipi.19370440608. ISSN: 0367-3278.
* ↑ Riley, J. P. «299. The seed oil of Onguekoa Gore engler. Part I. The position of the hydroxyl group in the unsaturated monohydroxy-C18 acid (or acids)» (en anglès). Journal of the Chemical Society (Resumed), 0, 0, 1951, pàg. 1346. DOI: 10.1039/jr9510001346. ISSN: 0368-1769.
* ↑ «PlantFAdb: 18:3-delta-9a,11a,17; 17-Octadecene-9,11-diynoic acid; Erythrogenic acid; Isanic acid». [Consulta: 12 juny 2018].
# Índex de desigualtat de gènere

L'índex de desigualtat de gènere (IDG) és un índex per a mesurar la desigualtat de gènere que va ser introduït a l'Informe de desenvolupament humà 2010, edició del 20 aniversari pel Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament (PNUD). Segons el PNUD, aquest índex és una mesura composta que captura la pèrdua d'assoliments d'un país a causa de la desigualtat de gènere. Utilitza tres dimensions per a aquesta avaluació: salut reproductiva, apoderament, i participació en el mercat de treball.
L'índex va ser introduït com una mesura experimental per a remeiar les mancances dels indicadors anteriors, l'índex de desenvolupament del gènere (IDG) i la mesura d'apoderament de gènere (MAG), que van ser introduïts el 1995 a l'Informe de desenvolupament humà.
L'índex de desenvolupament relacionat amb el gènere (IDG) i la Mesura d'Apoderament de Gènere (MAG) van ser introduïts el 1995 a l'Informe de desenvolupament humà amb creixent reconeixement internacional per la importància d'eliminar la desigualtat de gènere. El IDG i el MAG esdevenien els índexs primaris per a mesurar la desigualtat de gènere global als informes de desenvolupament humà de les Nacions Unides. L'IDG i el MAG van rebre moltes crítiques degut a les seves limitacions metodològiques i conceptuals.
Beneria i Permanyer ha explicat que l'IDG i el MAG no són mides de desigualtat de gènere. L'IDG és un índex compost que mesura el desenvolupament dins d'un país i després fa la correcció negativa per desigualtat de gènere; i el MAG mesura l'accés que les dones han assolit a posicions de poder en economia, política, i a la presa de decisions. Per Beneria i Permanyer aquesta aproximació és inexacta per a capturar amb exactitud la desigualtat de gènere. Segons el PNUD, el IDG va ser criticat per la seva incapacitat de mesurar de forma exacta la desigualtat de gènere, perquè els seus components són molt propers a l'Índex de Desenvolupament Humà (IDH), una mesura composta del desenvolupament humà utilitzat pel PNUD.

## Referències

* ↑ El gènere d'PNUD -va Relacionar Índexs: Una Revisió Crítica, Desenvolupament Mundial, 27:6, pp.985-1010
* ↑ És Índexs d'PNUD Apropiat de Capturar Desigualtats de Gènere dins Europa? Arxivat 2020-09-11 a Wayback Machine., Recerca d'Indicadors Socials, pp. 1-24
* ↑ La Mesura de Socio-Desigualtat de Gènere econòmic Revisitada, Desenvolupament i Canvi, 41:3, pp.375-399
* ↑ FAQ d'Índex de Desigualtat de gènere