OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sergej Milinković-Savić

Sergej Milinković-Savić (en serbi: Сергеј Милинковић-Савић; Lleida, 27 de febrer de 1995) és un jugador de futbol professional serbi, que actualment juga de centrecampista a l'Al-Hilal Saudi FC Al-Riyad i a la selecció del seu país.

## Palmarès
### FK Vojvodina

* 1 Copa sèrbia: 2013-14

### SS Lazio

* 1 Copa italiana: 2018-19
* 2 Supercopes italianes: 2017, 2019

### Al-Hilal Saudi FC

* 1 Lliga saudita: 2023-24
* 1 Copa saudita: 2023–24
* 1 Supercopa saudita: 2023

### Selecció sèrbia

* 1 Copa del Món sub-20: 2015
* 1 Campionat d'Europa sub-19: 2013

## Referències

* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association, 04-06-2018. Arxivat de l'original el 2 de desembre 2019. [Consulta: 10 juny 2018].
Sergej Milinković-Savić amb la selecció sèrbia - plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Sèrbia – Copa del Món de Futbol 2018
1 Stojković •
2 Rukavina •
3 Tošić •
4 Milivojević •
5 Spajić •
6 Ivanović •
7 Živković •
8 Prijović •
9 Mitrović •
10 Tadić •
11 Kolarov  •
12 Rajković •
13 Veljković •
14 Rodić •
15 Milenković •
16 Grujić •
17 Kostić •
18 Radonjić •
19 Jović •
20 Milinković-Savić •
21 Matić •
22 Ljajić •
23 Dmitrović •
Entrenador: Mladen Krstajić
Selecció de futbol de Sèrbia – Copa del Món de Futbol 2022
1 Dmitrović •
2 Pavlović •
3 Eraković •
4 Milenković •
5 Veljković •
6 Maksimović •
7 Radonjić •
8 Gudelj •
9 A. Mitrović •
10 Tadić  •
11 Jović •
12 Rajković •
13 S. Mitrović •
14 Živković •
15 Babić •
16 Lukić •
17 Kostić •
18 Vlahović •
19 Račić •
20 Milinković-Savić •
21 Đuričić •
22 Lazović •
23 V. Milinković-Savić •
24 Ilić •
25 Mladenović •
26 Grujić •
Entrenador: Stojković
Selecció de futbol de Sèrbia – Eurocopa 2024
1 Rajković •
2 Pavlović •
3 Stojić •
4 Milenković •
5 Maksimović •
6 Gudelj •
7 Vlahović •
8 Jović •
9 Mitrović •
10 Tadić  •
11 Kostić •
12 Petrović •
13 Veljković •
14 Živković •
15 Babić •
16 Mijailović •
17 Ilić •
18 Ratkov •
19 Samardžić •
20 S. Milinković-Savić •
21 Gaćinović •
22 Lukić •
23 V. Milinković-Savić •
24 Spajić •
25 Mladenović •
26 Birmančević •
Entrenador: Stojković :
# Serrat dels Corralets

El Serrat dels Corralets és un serrat de la part nord-est de l'antic terme de Benés, a l'Alta Ribagorça, actualment del terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà.
El Serrat dels Corralets és paral·lel pel costat de llevant de la Serra de Plandestàs, al costat de llevant de la vall de la Valiri. El seu extrem sud-oest és a la confluència de la Valiri amb el barranc dels Corralets, i el nord-oriental, al lloc dels Corralets, al sud-oest dels Tossalets del Pla, contrafort sud-occidental del Tossal de les Tres Muntanyes.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Shigeo Sugimoto

Shigeo Sugimoto (Prefectura de Hyogo, Japó, 4 de desembre de 1926 - 2 d'abril de 2002), és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Shigeo Sugimoto va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Sexe sí... però segur

Sexe sí... però segur (títol original: Booty Call) és una pel·lícula estatunidenca de comèdia de 1997, escrita per J. Stanford Parker (acreditat com Bootsie) i Takashi Bufford, i dirigida per Jeff Pollack. La pel·lícula és protagonitzada per Jamie Foxx, Tommy Davidson, Tamala Jones, i Vivica A. Fox. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tracta d'un home afroamericà anomenat Rushon (Davidson) que ha estat sortint amb la seva promesa Nikki (Jones) durant set setmanes. S'agraden, però la seva relació no s'ha consumat; Nikki no està segura sí la seva relació està a punt per a la següent etapa.
Rushon li demana una cita a Nikki, però Nikki vol una doble cita. Ella porta la seva amiga Lysterine (Vivica A. Fox) i Rushon porta al seu "noi dolent" Bunz (Jamie Foxx). Lysti i Bunz ràpidament es porten bastant bé, i per a sorpresa de Rushon, Nikki decideix que és temps perquè la seva relació passi a la següent etapa. No obstant això, tenen un problema: són els anys 1990, i tots volen practicar "sexe segur". Per tant, Rushon i Bunz han d'anar a buscar aventures salvatges tractant de trobar "protecció" abans que l'estat d'ànim de la nit s'evapori.

## Repartiment

* Jamie Foxx: Bunz
* Tamala Jones: Nikki
* Tommy Davidson: Rushon Askins
* Vivica A. Fox: Lysterine
* Amy Monique Waddell: Arguing Woman
* Art Malik: Akmed
* Bernie Mac: Jutge Peabody
* David Hemblen: Dr. Blade
* Gedde Watanabe: Chan
* Karen Robinson: Admitting Infermera
* Ric Young: Mr. Chiu
* Scott LaRose: Singh

## Banda sonora

La banda sonora oficial, que va consistir en música R&B i hip-hop, va ser llançat el 25 de febrer de 1997 per Jive Records. Va arribar al número 24 al Billboard 200 i al 4 al Top R&B/Hip-Hop Albums i va ser certificat platí el 18 de novembre de 1998.

## Referències

* ↑ «Sexe sí... però segur». esadir.cat.
* ↑ «Booty Call». The New York Times.
# Setge de La Granadella

El setge de la Granadella fou un dels episodis de la primera guerra carlina.

## Antecedents

Juan Antonio Guergué comandà una expedició a Catalunya amb intenció d'unificar les forces catalanes. El 8 d'agost del 1835 surt d'Estella al capdavant de 2.700 homes mentre el general Pastors, cap de l'exèrcit de Catalunya, va encomanar als generals Gurrea i Joseph Conrad la intercepció dels carlins.
Travessa Navarra, arribant a Osca el 16 d'agost, deixant a Santocildes comandant la guarnició de la ciutat, que abandonà amb l'arribada del brigadier liberal Gurrea. Passant per Barbastre, a Roda d'Isàvena derrotà una columna procedent de Benasc, i a finals d'agost entrà a Catalunya, seguit pel general Bernelle, passant per Lleida el 25 d'agost

## Batalla

Els carlins van assetjar als liberals a La Granadella fins que la Legió Estrangera Francesa, amb 600 efectius comandats per Cros d'Avenas aixecà el setge amb durs combats.

## Conseqüències

Juan Antonio Guergué intentà entrar a Olot sense aconseguir-ho el setembre i octubre, i arriba triomfant a Girona amb nombrosos nous voluntaris que se li han anat afegint durant la marxa, i deixa organitzades les forces catalanes en quatre zones: divisió de Girona amb Mataró i Vic, divisió de Manresa, divisió de Lleida i divisió de Tarragona, amb un total de més de 24.000 homes, mentre la revolta s'anava estenent
El setembre, els legionaris de Conrad s'havien reagrupat a Balaguer per interceptar Guergué en el seu retorn a Navarra, i prenent les posicions carlines de Gerri i La Pobla de Segur, on hi hagué una batalla en 6 de novembre. El 22 de novembre creuà el Cinca, dispersant la cavalleria liberal que havia sortit al seu encontre, i va dirigir-se de nou a Barbastre, cap on es dirigia Conrad a tallar-li el pas, lluitant en la batalla d'Angüés, i després va retornar a Navarra passant a prop d'Osca.

## Referències

* 1 2 3 Condado Madera, 2002, p. 35.
* 1 2 «Guergué y Yániz, Juan Antonio de» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2017-07-29. [Consulta: 5 setembre 2015].
* ↑ Condado Madera, Emilio. La intervención francesa en España, 1835-1839 (en castellà). Editorial Fundamentos, 2002, p. 35. ISBN Editorial Fundamentos.
* ↑ Paluzie i Cantalozella, Esteve; Jaume, Jepús i Roviralta. Olot: su comarca, sus extinguidos volcanes, su historia civil, religiosa y local (en castellà). Establ. Tip. de Jaime Jepús, 1860, p. 127.
* ↑ Condado Madera, 2002, p. 37.
# Serra de Vilana

La Serra de Vilana és una serra situada al municipi de Barcelona a la comarca del Barcelonès, amb una elevació màxima de 441,1 metres. S'orienta en direcció NO-SE, perpendicularment a la carena principal del Collserola, davallant ràpidament des dels volts del Tibidabo cap al pla de Barcelona sense presentar cims amb més prominència que uns pocs metres.
Com passa en alguns altres llocs del vessant solell de Collserola, és coberta de prats, sobretot a la part baixa. Més amunt del passeig de les Aigües, també hi ha pinedes.
Pel que fa a la geologia, està situada en l'aurèola metamòrfica de la intrusió de granodiorita que hi ha al peu de la serra de Collserola. A la part baixa de la carena hi ha un aflorament de quarsita formant un plegament anticlinal, molt visible, i als talussos del passeig de les Aigües es pot veure un dic de pòrfir granític.

## Referències

* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 Raspall, A. i cols. Guia de Natura del Parc de Collserola. Barcelona, 2004. Consorci del Parc de Collserola. ISBN 84-609-3165-X
* ↑ Autors varis. Guia de geologia de Collserola. Barcelona: Parc de Collserola, 2008, pag. 124-125. ISBN 978-84-612-7652-3.
# Spiroffita

La spiroffita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de la spiroffita. Rep el nom per Kiril Spiroff (1901-1981), mineralogista de Michigan College of Mining and Technology, a Houghton, Michigan (Estats Units).

## Característiques

La spiroffita és un òxid de fórmula química (Mn,Zn)₂Te₃$^{4+}$O₈. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la spiroffita pertany a «04.JK - Tel·lurits sense anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: winstanleyita, walfordita, zincospiroffita, balyakinita, rajita, carlfriesita, denningita, chekhovichita, smirnita, choloalita, fairbankita, plumbotel·lurita, magnolita, moctezumita, schmitterita i cliffordita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Moctezuma, que es troba a la localitat de Moctezuma, al municipi homònim de l'estat de Sonora, a Mèxic. També ha estat descrita a la mina Joe, que es troba al districte de Tombstone, al comtat de Cochise (Arizona, Estats Units), i a la mina Kawazu, situada a Rendaiji, a la prefectura de Shizuoka (Regió de Chūbu, Japó). Es tracta dels tres únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Spiroffite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 abril 2018].
# Spiritual Song

Cançó espiritual (Spiritual Song en anglès) és una obra d'Antoni Tàpies (1950) que forma part de la col·lecció del Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA). La tècnica emprada és aquarel·la i tinta sobre paper. Va ser un dels quadres que es va exhibir a la mostra El siglo del Jazz, que es podia veure entre el juliol i l'octubre de 2009 al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). Actualment està exposada al Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) en la secció d'art modern.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Spiritual Song». MACBA.
* ↑ «Le siècle du jazz» (en francès). Paris Art, 27-04-2009.
* ↑ 20minutos.es. «Antoni Tàpies (pintor y escultor)» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del martes, 07 mayo 1985, página 41 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del miércoles, 08 octubre 2014, página 21 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «Winold Reiss, Antoni Tàpies Le siècle du jazz, Paris 7e. Musée du quai Branly». ParisArt, 2009. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 29 febrer 2016].
* ↑ Vila-Matas, Enrique. «El jazz estalla en Barcelona». El País, 2009.
* ↑ associats, Partal, Maresma i «El CCCB mostra la influència que va tenir el jazz en l'art del segle passat». VilaWeb.cat.
* ↑ Col·lección de Arte Moderno, Nueva presentación. Dossier de prensa (en castellà). Barcelona: MNAC.
# Severino Barros de Lis

Severino Barros de Lis (Cotobade, província de Pontevedra, 1887 - ?) fou un advocat i polític gallec. Treballà com a secretari de Sala del Tribunal Suprem d'Espanya, i fou elegit diputat per la província de Pontevedra dins les llistes de la CEDA a les eleccions generals espanyoles de 1933 i 1936. Després de la guerra civil espanyola va mantenir contacte amb grups demòcrata-cristians i monàrquics i el 1956 fundaria la Unió Demócrata Cristiana, que el 1957 s'uniria a la Izquierda Demócratacristiana de Manuel Giménez Fernández.

## Enllaços externs

* Introducción a la ACNP
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Sládkovičovo

Sládkovičovo és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trnava.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1326. Mentre els otomans ocupaven la major part d'Europa central, la regió al nord del llac Balaton quedà sota el domini del Regne d'Hongria (1538-1867). Fins al 1918 la vila (anomenada Diószegh) formava part de l'Imperi Austríac.
El sud de l'actual Eslovàquia quedà atribuït a Hongria després del primer arbitratge de Viena el 2 de novembre de 1938. Després de l'alliberament, la vila es reintegrà a la reconstituïda Txecoslovàquia.
L'actual barri de Malý Diosek fou una vila independent el 1938, i tenia 1.048 habitants. Formava part del districte de Galanta, i el nom de la vila abans de la Segona Guerra Mundial era Malý Diosek/Kis-Diószeg, tot i que durant el període de 1938 al 1945 s'emprava el nom en hongarès Németdiószeg.
L'actual barri de Veľký Diósek també fou una vila independent el 1938, i tenia 3.760 habitants, anomenat Magyardiószeg durant el període de 1938-1945.
Finalment totes dues viles es fusionaren per crear Sládkovičovo.

## Ciutats agermanades

* Csorvás, Hongria
* Diosig, Romania
* Ivančice, República Txeca
# Slàvne

Slàvne (en (ucraïnès): Славне, rus: Славное, Slàvnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 914 habitants. Pertany al districte rural de Rozdólne.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Shaver Lake

Shaver Lake és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 705 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shaver Lake tenia 705 habitants, 303 habitatges, i 229 famílies. La densitat de població era de 8,4 habitants/km².
Dels 303 habitatges en un 23,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 2% dones solteres, i en un 24,4% no eren unitats familiars. En el 20,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,7% tenia menys de 18 anys, un 3% entre 18 i 24, un 20,1% entre 25 i 44, un 40,7% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.250 $ i la renda mediana per família de 51.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.956 $ mentre que les dones 32.019 $. La renda per capita de la població era de 24.695 $. Entorn del 10,3% de les famílies i el 10,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shaver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shaver Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Shawano

Shawano és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 8.298 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shawano tenia 8.298 habitants, 3.432 habitatges, i 2.076 famílies. La densitat de població era de 536,7 habitants per km².
Dels 3.432 habitatges en un 29% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,8% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 39,5% no eren unitats familiars. En el 34,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 20,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.546 $ i la renda mediana per família de 41.241 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.709 $ mentre que les dones 19.905 $. La renda per capita de la població era de 17.380 $. Aproximadament el 8,9% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shawano» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shawano». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sisgau

Sisgau, esmentat el 835 com a pagus Sisigavensis, apareix al segle xi com un landgraviat.
El 1041 apareix esmentat quan l'emperador va donar el comtat d'Augst (Austgau) al bisbat de Basilea. Els límits exactes del landgraviat no es coneixen però el 1363 limitava amb el Rin, el riu Ergolz, el Violenbach, el Möhlinbach, les crestes del Jura, el riu Lucelle i el riu Birse i era un feu servent (sub-feu) del bisbat que l'havia infeudat des de feia temps, en concret des de finals del segle xi, sent primer dels comtes d'Homberg i després de la partició entre Homberg (Neu-Homberg) i Thierstein va quedar pels primers; al segle xii va passar als comtes de Froburg i al segle xiii als Habsburg-Laufenburg. Vers la meitat del segle xiv fou infeudat als Thierstein de la branca de Farnsburg que es va extingir el 1418 i va passar per herència als senyors de Falkenstein fins que el 1510 fou cedit en penyora a la ciutat de Basilea que va comprar els drets comtals el 1585 quan el bisbe va reclamar la devolució del feu (guerra de Rappen).

## Referències

* Història
# Taller del Bosc de Pereres

El Taller del Bosc de Pereres és un jaciment prehistòric al municipi de Mediona a la comarca de l'Alt Penedès. Aquest jaciment ha sigut identificat com un taller o centre de producció i explotació de sílex amb una cronologia del Paleolític Superior (-33000/-9000).
El jaciment és en un camp de cereals i vinyes al nord-oest del Montpedrós, al voltant del Torrent Can Gallego a 400 m al sud de la partida Mas Pereres que limita amb Font-rubí. El 1950 va ser descobert en la part més septentrional de la finca de Pereres, al cantó del camí del Mas Bolet. Sobre aquest jaciment hi ha una confusió a partir d'un error comés per P. Giró que en la seva publicació de 1962 va identificar el jaciment dins del municipi de Font-rubí, i a partir d'aquest moment és repetit l'error.
Sobre els materials trobats, d'entrada hi ha referències de J. Monfort que identifica 5 burins sobre els que identifica una cronologia Paleolítica, sense gaires més precisions. Va ser a partir de la revisió de la indústria lítica dipositada al Museu de Vilafranca que es va poder corroborar que es tractava de material del Paleolític Superior. Les peces més significatives són una truncadura i un burí, encara que hi ha ascles i fragments de forma triangular-apuntada que J. Monfort va identificar com a puntes de fletxa. Per altra banda abunden les rascadores, els denticulats i són presents els elements abruptes de dors. Els inventaris que fan sobre el material Giró per una banda i Monfort per una altra, no són coincidents ni en el tipus de descripció ni en el nombre de peces.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 28/05/2015).

## Bibliografia

* GIRÓ, P. "Notas de Arqueologia de Cataluña y Baleares". Ampurias. XXIV
# Squaxin

Els squaxin o squaxon són una tribu índia de parla salish i repartits a la costa septentrional de l'estat de Washington. Es divideix en les subtribus Noo-Seh-Chatl de Henderson Inlet, Steh Chass a Budd Inlet, Squi-Aitl d'Eld Inlet, Sawamish/T'Peeksin de Totten Inlet, Sa-Heh-Wa-Mish d'Hammersley Inlet, Squawksin de Case Inlet, i S'Hotle-Ma-Mish de Carr Inlet.
La seva llengua tenia 32 parlants el 1937 i 98 el 1909. Segons el cens dels EUA del 2000 hi havia 746 individus censats, però a la seva reserva, segons dades de la BIA el 1995, només hi havia 579 individus censats. Els seus costums i trets històrics són similars als de les altres tribus del Puget Sound (klallam, duwamish-suquamish, puyallup, nisqually, quinault) i foren internats en la seva reserva al comtat de Mason (Washington) el 1855. El 1880 un membre de la tribu, John Slocum i la seva esposa Squ-sacht-un fundarien a Puget Sound l'Indian Shaker Religion, de manera que el 6 d'octubre del 1892 signarien una carta en defensa de la religió índia. Actualment, aquesta és la religió nadiua ameríndia més estesa a la zona de Washington i Oregon.

## Refefències

* ↑ Krise, Charlene. A People's History of Our Seven Inlets: Steh-Chass (en anglès). Squaxin Island Tribe, 2018.
* ↑ Ruby, Robert H.; Brown, John A.; Collins, Cary C. A Guide to the Indian Tribes of the Pacific Northwest (en anglès). University of Oklahoma Press, 2013-02-27. ISBN 978-0-8061-8952-9.

## Enllaços externs

* Pàgina de la Squaxin Island Tribe (Gent de l'aigua)
* Història de la Squaxin Island Tribe Arxivat 2005-12-01 a Wayback Machine.
# Silenci (pel·lícula de 2016)

* Aquest article tracta sobre la pel·lícula de Martin Scorsese. Si cerqueu la marca de motocicletes, vegeu «Scutum Logistic».
Silenci (títol original, Silence) és una pel·lícula de drama històric de 2016 dirigida per Martin Scorsese i basada en la Silenci (1966) de Shūsaku Endō. S'ha subtitulat al català.

## Argument

Dos sacerdots jesuïtes portuguesos que s'enfronten a una persecució violenta quan viatgen al Japó de 1640, a buscar el seu mentor per a difondre els ensenyaments del cristianisme.

## Repartiment

* Liam Neeson: Pare Ferreira
* Andrew Garfield: Pare Sebastião Rodrigues
* Adam Driver: Pare Francisco Garrpe
* Ciarán Hinds: Pare Alessandro Valignano

## Referències

* ↑ http://variety.com/2015/film/news/martin-scorsese-locks-funding-for-silence-1201412246/
* ↑ «Silenci». FilminCAT.