OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acuto

Acuto és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 60 km a l'est de Roma i a uns 20 km al nord-oest de Frosinone.
Acuto limita amb els municipis d'Anagni, Ferentino, Fiuggi i Piglio.
A 1 de gener de 2019 tenia 1.876 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
* web d'informació local Arxivat 2021-04-18 a Wayback Machine. (italià)
# Sandstone (Minnesota)

Sandstone és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 1.549 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandstone tenia 1.549 habitants, 580 habitatges, i 359 famílies. La densitat de població era de 112,8 habitants per km².
Dels 580 habitatges en un 30,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,5% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,9% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 24% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 73,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.265 $ i la renda mediana per família de 43.684 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.500 $ mentre que les dones 21.181 $. La renda per capita de la població era de 18.053 $. Entorn de l'11,6% de les famílies i el 16,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandstone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandstone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Sandugach (cràter)

Sandugach és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 10 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim tàtar, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Sandugach». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Sandur (geologia)

Un sandur (pl. islandès: sandar) és en geologia una plana d'extensió formada pels al·luvions glacials (sorres, graves) arrossegats i dipositats per la fosa colat de casquets glacials. Els sandar estan entre-creuats per la divagació dels torrents anastomitzats i, a diferència de les planes d'extensió en alta muntanya, són generalment més amples que llargues.
El sandur, literalment sorra en islandès, treu el seu nom del Skeiðarársandur, una vasta plana de pedemont al llarg de la costa sud-est d'Islàndia, entre el casquet de gel del Vatnajökull i l'oceà Atlàntic.

## Formació

Es troba sandar a les regions periglacials (a prop de les glaceres) com a Svalbard, a les illes Kerguelen, a Islàndia o Alaska. Les glaceres i els casquets glacials, en el seu desplaçament, arrosseguen una gran quantitat de llims i de materials fins que erosionen les roques subjacents. En el front de la glacera, l'aigua de fosa pot llavors arrossegar aquests materials lluny de la glacera i dipositar-les sota la forma d'una vasta plana. El traçat de vessament dels torrents glacials a través del sandur és típicament difús i divagant, creant cursos d'aigua anastomitzats. Quan el front de la glacera es retira de la morrena frontal, els llits torrencials s'estabilitzen.
Els sandar es troben sobretot a Islàndia on l'activitat geotèrmica sota el gruix del gel amplifica l'acció de l'aigua de fosa sobre l'arrossegament dels sediments. A més d'aquesta acció geotèrmica regular, les erupcions volcàniques que tenen lloc sota les glaceres provoquen diverses vegades per segle inundacions glacials anomenades jökulhlaups i que mobilitzen enormes volums de materials.

## Referències

* ↑ «Les sandurs». [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ «SSGm - Fiches pour l'enseignant». www.unifr.ch. [Consulta: 13 juny 2015].
# Sant Pere de Pedrís

Sant Pere de Pedrís és una església del Pedrís al municipi de Bellcaire d'Urgell (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Moderna església de planta rectangular. Els costats més curts són corbats. Aquesta església està tota feta amb totxo.
S'hi va pel camí de Pedrís que surt del km 139,7 de la carretera C-53 (de Tàrrega a Balaguer).

## Història

Aquesta és la nova església del Pedrís, realitzada amb l'ajut dels seus devots, ja que l'església romànica fou destruïda.
Aquesta església es troba oberta al culte, cada diumenge se celebra una missa, aquest lloc és aprofitat com a lloc de reunió dels habitants del Pedrís.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Pedrís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Safien

Safien és un municipi del cantó dels Grisons (Suïssa), situat al districte de Surselva.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Rudolf Bürger

Rudolf Bürger (Temesvár, 31 d'octubre de 1908 - 20 de gener de 1980) fou un futbolista romanès de les dècades de 1920 i 1930.
Disputà 34 partits amb la selecció de futbol de Romania, amb la qual participà en els Mundials de 1930, 1934 i 1938. Pel que fa a clubs, defensà els colors del Ripensia Timişoara

## Referències

* ↑ «Rudolf Bürger - International Appearances». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Romanian National Team Players' Appearances in the World Cup Finals a rsssf.com
* ↑ Chinezul Timisoara - Ripensia Timisoara 1934-09-16
* ↑ Ripensia Timisoara - Chinezul Timisoara 1935-09-22
* ↑ Ripensia Timisoara
* ↑ Cupa României din 1933 - 1934
# Saelices

Saelices és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Saguinus geoffroyi

Saguinus geoffroyi és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu a Colòmbia i Panamà.

## Referències

* Cuarón et al. (2003). Saguinus geoffroyi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10-05-2008 (en anglès).

## Enllaços externs

* Comportament social d'aquesta espècie. Arxivat 2008-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Saguinus graellsi

Saguinus graellsi és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu a Colòmbia, l'Equador i el Perú.

## Alimentació

Menja invertebrats i petits vertebrats.

## Referències

* CITES. (anglès)

## Enllaços externs

* Estructura social d'aquesta espècie. (castellà)
# Saint-Genès-de-Fronsac

Saint-Genès-de-Fronsac és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 261 | 269 | 267 | 371 | 550 | 576 | 695 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Brigitte Bernaleau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sant Salvador de Golorons

Sant Salvador de Golorons és la capella de la masia de Golorons, al municipi de Clariana de Cardener (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a l'extrem nord-est del terme municipal, damunt dels plans de la carena de la costa de Golorons, al marge esquerre del Cardener, avui ocupat per les aigües de l'embassament de Sant Ponç. Es troba camuflada enmig de les instal·lacions ramaderes de la masia de Golorons.
Per anar-hi cal prendre el trencall que surt de la carretera C-55 (Solsona-Berga), al km. 112,9 (41° 59′ 43″ N, 1° 35′ 41″ E﻿ / ﻿41.995237°N,1.594749°E﻿ / 41.995237; 1.594749). Està ben indicat. La carretera està asfaltada i s'arriba a destí en 1,8 km.

## Descripció

Església d'una nau i un absis rodó, orientada a l'est. La nau té la coberta esfondrada. Arc preabsidial de mig punt. Està construïda amb paraments de pedres de diferents mides treballades a cops de maceta, en filades. La porta està al mur sud, d'arc de mig punt adovellat, resseguit a l'extradós, per un altre de pedres rectangulars. A l'absis hi ha una finestra de dues esqueixades cobertes per dues voltes en full de llibre idèntiques de treball, si bé l'exterior no és completa a causa d'un esfondrament que ha deixat un esborranc visible des de l'interior. A l'exterior queda amagat per tres grans pedres, una d'elles amb un petit arc.

## Història

L'església de Sant Salvador de Golorons, no està esmentada en l'acta del 839, però, el seu bastiment és romànic.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador de Golorons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Santa Clara de Avedillo

Santa Clara de Avedillo és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Peleas de Abajo i Jambrina, al sud amb Cuelgamures, a l'est amb Fuentespreadas i a l'oest amb Corrales del Vino.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 306 | 264 | 259 | 240 |
# Santa Clara (Utah)

Santa Clara és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 4.630 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Santa Clara tenia 4.630 habitants, 1.225 habitatges, i 1.134 famílies. La densitat de població era de 366,3 habitants per km².
Dels 1.225 habitatges en un 57,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 86% hi vivien parelles casades, en un 4,8% dones solteres, i en un 7,4% no eren unitats familiars. En el 6,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,2% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 23,7% entre 25 i 44, un 17,3% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 52.770 $ i la renda mediana per família de 55.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.350 $ mentre que les dones 21.495 $. La renda per capita de la població era de 15.957 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 3,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Santa Clara». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Santa Clara». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Saint-Ouen-sur-Loire

Saint-Ouen-sur-Loire és un municipi francès, situat a la regió de Borgonya - Franc Comtat, al departament del Nièvre. El 2019 tenia 561 habitants.

## Referències

* ↑ «Nièvre (France): Arrondissements & Communes - Population Statistics» (en anglès), 29 desembre 2021. [Consulta: 10 juliol 2022].
# Salzach

El Salzach és, amb 225 km de llargada, l'afluent més llarg i cabalós que té el riu Inn a Àustria i Alemanya. El Salzach dibuixa uns 59 km de la frontera entre aquests dos països. Té una conca de 6.700 km² i la mitjana del seu cabal al desembocar en el riu Inn és de 250 m³/s.
# Salzan

Salzan (en francès Salza) és un municipi de França de la regió d'Occitània, al departament de l'Aude.
# Salzburgita

La salzburgita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom del comtat de Salzburg, a Àustria, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La salzburgita és una sulfosal de fórmula química Pb$_{1.6}$Cu$_{1.6}$Bi$_{6.4}$S₁₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2000. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la salzburgita pertany a «02.H - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe, Sn i Pb» juntament amb els següents minerals: aikinita, friedrichita, gladita, hammarita, jaskolskiïta, krupkaïta, lindströmita, meneghinita, pekoïta, emilita, paarita, eclarita, giessenita, izoklakeïta, kobellita, tintinaïta, benavidesita, jamesonita, berryita, buckhornita, nagyagita, watkinsonita, museumita i litochlebita.

## Formació i jaciments

va ser descoberta al dipòsit d'scheelita de Mittersill, situat al districte de Zell am See (Salzburg, Àustria). També ha estat descrita a Suïssa, Polònia, Hongria, Grècia i Rússia.

## Referències

* ↑ «Salzburgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2021].
# Sant Crist del Guix

Sant Crist del Guix és una capella romànica del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una capella d'una sola nau, amb un absis, a llevant, lleugerament arrodonit, però que no arriba a ser semicircular. Al mig d'aquest s'obre una finestreta de mig punt i de doble esqueixada. La teulada és a doble vessant i presenta una barbacana que envolta la construcció. Als laterals -sud i nord- hi ha dos contraforts força massissos, que reforcen l'edificació. A la cara nord sobresurt a l'exterior la sagristia. A migdia s'obre una porta d'estructura rectangular, amb una grossa llinda. A sobre d'aquesta hi ha una obertura quadrada, però parcialment tapiada, de forma que solament resta una obertura circular. En aquesta mateixa cara s'alça una petita espadanya molt deteriorada. L'aparell és obrat amb blocs de pedra molt irregulars, units amb argamassa. El parament presenta restes d'arrebossat. Es pot veure que la capella ha sofert algunes modificacions i ampliacions al llarg de la història.

## Història

Sarret i Arbós diu que l'antiguitat de la casa i capella anomenada del Guix no es pot pas determinar; però si que es troba notícia, en les escriptures del segle xiii, del coll de l'oratori de Sant Salvador, referint-se a la capella que hi ha al costat del casal del Guix. Al segle xiv al contractar-se l'obra de la Séquia es fa menció al mas Guix i el coll de l'oratori, com a llocs on ha d'arribar la séquia. El Pobarde de Manresa era el senyor d'aquest terreny i els propietaris havien de prestar-li fidelitat, segons es dedueix de documents del s.XIV. Al segle xvi els propietaris, Miquel i Bernat Guix, vengueren el casal i les terres a Lluís de Peguera. Al segle xix, Dolors de Foxa disposà al morir (1884) en el seu testament que la casa i heretat del Guix fos venuda i els beneficis es repartissin entre cases de beneficència de Manresa, convent de monges pobres i P. Jesuïtes. La capella del costat del mas és dedicada al Crist de Sant Salvador, i com diu Sarret: "els manresans al s.XVI hi celebraven un aplec o romeria molt concorreguda".

## Referències

* 1 2 «Sant Crist del Guix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Sant Cristau d'Albera

Sant Cristau d'Albera, o de Montesquiu (o Mont Esquiu) és una capella preromànica en ruïnes del poble rossellonès de Montesquiu d'Albera, a la Catalunya del Nord.
És situada en el cim del Puig de Sant Cristau, a prop del termenal entre Montesquiu i l'Albera. És al costat sud de la Torre de Sant Cristau.

## Història

Tot i que per construcció és una de les esglésies més antigues del Rosselló, no se'n té cap mena de documentació abans del 1368.

## L'edifici

És una edifici clarament preromànic. D'una sola nau rectangular que segueix l'eix nord-sud, de 8 x 6 m, comptava amb una volta refeta recentment per una associació de voluntaris. A dos metres al sud hi ha les restes de la capçalera, trapezoïdal, amb un espai interior de 2,2 m d'ample per 1,8 m de profunditat, amb gruixos de parets de 70 cm.
Es tracta sens dubte d'una capella de castell, la ubicació del qual provocà la desorientació de l'església (el convencional, en el preromànic i en el romànic, és l'orientació est-oest.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «91 - Montesquiu». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Montesquiu d'Albera». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 5. Sant Cristòfol d'Albera». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich [et al.], Pere. «Montesquiu d'Albera: Sant Sadurní de Montesquiu». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «La capella de Sant Cristau de Montesquiu en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-04. [Consulta: 18 juny 2016].
* 1 2 Ponsich et al. 1993.
# Sant Cristòfol (Torrefeta i Florejacs)

Sant Cristòfol és una muntanya de 505 metres que es troba al municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 267107001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Savcı Bey

Savcı Bey fou un príncep otomà, fill de Murat I. Es creu que fou eliminat de la successió per decisió del seu pare. Era governador de Rumèlia quan va conspirar amb un fill de Joan V Paleòleg (de nom Andrònic Paleòleg) i es va revoltar contra el seu pare (que tenia tres fills). No se sap qui era la mare ni quan va néixer. Era tradicional entre els otomans que els prínceps (Şehzade) rebessin un govern provincial i Savcı's va rebre Bursa co-capital de l'imperi.

## La rebel·lió

Quan els turcs otomans va conquerir Adrianòpolis (Edirne), l'emperador romà d'Orient Joan V Paleòleg va cridar Occident en ajuda. Però fou detingut com a deutor a Venècia. El seu fill i regent a Constantinoble, Andrònic es negava a pagar els deutes paterns i Joan va haver de cedir l'illa Tenedos (Bozcaada) per comprar la seva llibertat. Després d'aquell esdeveniment, Joan va designar al seu fill més jove Manel com a príncep hereu i va acceptar la sobirania otomana el 1373. Així, quan el soldà requeria els seus serveis en contra d'algunes rebel·lions en terres otomanes, havia de marxar en suport del govern otomà. Això va donar oportunitat de rebel·lar-se a Andrònic.
En el costat otomà, Savc Bey que era el més jove dels germans, veia que sota l'ombra dels seus germans més grans no tenia gairebé cap possibilitat de ser entronitzat en el futur. Probablement tenia també por dels seus germans més grans (aquesta por no estava injustificada; més tard quan Murat va morir, Baiazet, el germà més gran, immediatament va fer matat l'altre germà.). Es va preparar doncs per rebel·lar-se per guanyar el càrrec. El seu pare estava ocupat amb suprimir els rebels d'Anatòlia i va veure la seva oportunitat de revoltar-se. Utilitzant el tresor reial per als seus fins, va formar un exèrcit. El príncep rebel, conscient dels interessos romans d'Orient en la rebel·lió, va decidir col·laborar i combinar les seves forces.

## Final de la rebel·lió

Després d'assabentar-se de la rebel·lió conjunta, el pare va retornar d'Anatolia. Els exèrcits del pare i el fill es va trobar a Apikridion (una localització incerta, probablement al sud-oest de Constantinoble), on Murat vaconvencer als soldats de Savcı a canviar de bàndol. Encara que el príncep es va escapar a Didymoteicho aviat es va rendir. Després d'una entrevista curta, Murat enfurismat va fer cegar a Savcı. Però llavors va canviar d'opinió i el va fer executar.

## Referències

* ↑ Prof.Yaşar Yücel-Prof Ali Sevim:Türkiye tarihi II, AKDTYKTTK Yayınları, 1991, pàg. 16
* ↑ Joseph von Hammer: Osmanlı Tarihi Vol I (condensation: Abdülkadir Karahan), Milliyet yayınları, İstanbul. pàg. 20
* ↑ Nicolae Jorga: Geschiste des Osmanichen vol I, (trans: Nilüfer Epçeli) Yeditepe Yayınları, 2009, ISBN 975-6480-18-1, p 235
* ↑ J. von Hammer; Histoire de l'Empire ottoman, depuis son origine jusqu'à nos jours, Volum 1 a 18 traduït de l'alemany par J. J. Hellert

## Enllaços externs

* Un assaig a la revista mensual "Mostar" Arxivat 2012-03-17 at Archive.is (turc)
# Sasserès

El sasserès o sasserés (sasserès: sassaresu o turritanu, sard: thatharesu o turritanu), un diasistema que segons diversos estudiosos és un idioma individual (codi ISO 639 sdc), és una llengua de transició entre el gal·lurès i el sard, amb fortes influències del cors, lígur, català, castellà i toscà. Es parla al nord-oest de l'illa de Sardenya, als municipis de Sàsser, Porto Torres, Sorso, Stintino i bona part del territori de la Nurra; als municipis de Castelsardo, Tergu i Sedini es parla la seva varietat castellanese.

## Influència del català

* En sasserès, les formes del verb en infinitiu en les dues declinacions principals són acabades en -à i -ì (amà, parthì) i en canvi hi ha molts menys verbs en la segona declinació en -é, que normalment són irregulars. Aquesta forma deriva de la desinència acabada en "-r" muda pròpia del cors i també del català oriental, és a dir que per exemple els verbs "anar", "saber", "córrer" o "fugir" en sasserès són anà, sabé, currì, fugí. La característica també és comuna i compartida amb el gal·lurès i l'alguerès, on és present qualsevol de les excepcions.
* Hi ha diverses paraules d'origen català sovint presents en els dialectes del sard logudorès i gal·lurès:
| Sard logudorès | Sassarès | Castellanès | Gal·lurès | Català |
| agabbare | aggabbà | agabbà | agabbà, micà | acabar |
| cagliare/chelare | caglià | caglià | caglià | callar |
| cara | cara | cara | cara | cara |
| carrela, carrera | carrera | carrera | carrera | carrer |
| gana | gana | gana | gana | gana |
| grogu | grogu | grogu | giallu, grogu | groc |
| matessi | matessi | matessi | matessi | mateix |
| mucadore, mucaloru | muccaroru | muccalori | miccalori | mocador |
| presse, pressa | pressa | pressa | pressa | pressa |
| preguntare, pregontare | priguntà | priguntà | pricuntà | preguntar |
| síndria | sindria | sindria | sindria | síndria |

## Topònims

En l'ús comú el sasserès pot utilitzar indiferentment topònims sards, del dialecte gal·lurès o bé de l'italià. No obstant això, hi ha localitats on es continua utilitzant el mot sasserès propi:
* L'Alguer: en sasserès L'Aliera, en sard S'Alighera i en italià Alghero
* Cagliari: Castheddu
* Castelsardo: Castheddu Saldhu
* Porto Torres: Polthudorra
* Sàsser: Sàssari
* Sedini: en sasserès, Sèddini
* Sorso: en sorsès i sasserès Sossu
* Stintino: en sasserès Isthintini, en sard Istintinu
* Tergu: en sasserès Zèrigu, en sard Tergu
* Sennori: en sasserès Sènnari, en sard Sènnaru

## Referències

* ↑ Sasserés en pronúncia occidental i sasserès en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el llibre d'estil.
* ↑ Franziska Gostner, Alghero Arxivat 2007-10-08 a Wayback Machine., de J. Armangué i Herrero, Estudis sobre la cultura catalana a Sardenya. Barcelona, Institut d'Estudis Catalans, 2001, p. 256

## Enllaços externs

* Giuseppe Tirotto - Tu, e un ammentu d'attugnu
* Diccionari sasserès-italià
* Informació sobre Sasserès a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “sdc” (anglès)