OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caboc

Caboc és un formatge típic de la cuina escocesa que posseeix una estructura cremosa, s'elabora amb double cream o llet enriquida amb crema.
Aquest formatge lliure d'arrel té forma de rotllo. Se sol servir amb l'esmorzar oatcakes o amb torrades. La textura és suau, una mica més granulós que la nata muntada, amb un color pàl·lid tirant a groc. El continguts de greix està en l'interval de 67-69%, la qual cosa el fa comparable amb altres formatges europeus com el Mascarpone. Històricament aquest formatge es va associar amb la gent adinerada, a diferència del formatge similar Crowdie que s'elabora amb productes làctics de baixa qualitat.

## Referències

* ↑ World Cheese Book
* ↑ Cheese

## Vegeu també

* Gastronomia d'Escòcia
* Crowdie - Un altre formatge escocès
# Cal Roure

Cal Roure és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici s'aixeca sobre una part de l'antiga porxada que envolta part de la plaça de l'ajuntament, ocupant dos arcs escarsers. La façana és totalment plana, només destaquen dues obertures de finestres al primer pis i una finestra al segon. Els esgrafiats de la façana són un arranjament actual que imita les antigues façanes catalanes. La botiga que hi ha a la planta baixa conserva encara la distribució i la decoració primitives; és digne de mencionar el sostre pintat d'estil modernista.

## Història

La botiga s'obrí fa uns 125 anys. L'edifici, possiblement, és anterior, segons sembla les portes originals de fusta són del s.XVIII. L'arranjament actual, façana i porxo terrat es va realitzar als voltants del 1970. Projecte de J. Vilanova, decorador igualadí. La família Roura eren també els amos de la fàbrica situada a la carretera de Vilanova del Camí. (veure altra fitxa).

## Referències

* 1 2 3 «Cal Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Cal Rovira (Sagàs)

* No s'ha de confondre amb La Rovira (Sagàs).
Cal Rovira o la Rovira de Baix és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La Rovira està documentada des de la baixa edat mitjana com una de les propietats de la baronia de la Portella. D'aquesta casa fou fill Guillem de sa Rovira, abat del monestir de Sant Pere de la Portella (1338-1348), que morí víctima de la Pesta Negra l'any 1348. La masia es convertí en masoveria al segle xviii, quan els seus propietaris es traslladaren a la masia de la Rovira d'Olost. Al segle xx s'ha adaptat com a segona residència.
Masia d'estructura clàssica coberta a dos vessants i amb el carener perpendicular a la façana de llevant. Fou ampliada al segle xviii pel costat de ponent amb l'afegit d'un cos rectangular més alt i cobert a doble vessant. És un exemplar de masia amb poques obertures. Aquestes, que encara conserven les llindes, s'obren al mur de llevant i migdia. La porta està formada per un arc rebaixat fet amb tres dovelles de considerables dimensions. La planta baixa s'ha modificat, transformant les corts en sala.

## Referències

* 1 2 3 «Mas la Rovira de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Cal Rosset (Santa Maria de Palautordera)

Cal Rosset és una casa de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de coberta a doble vessant i de carener paral·lel a la façana, que estava arrebossada i pintada. Actualment es troba molt degradada. Consta de planta baixa i pis. Hi ha un portal d'accés d'obertura rectangular, molt senzill i damunt una finestra també senzilla, amb llinda i brancals de pedra, que van ser pintats en alguna de les reformes que s'hi van realitzar. Conserva algunes anelles utilitzades per al bestiar clavades a la façana.

## Història

La primera referència històrica de la Plaça de Santa Maria la tenim en la descripció feta per Mossèn Pinell d'una acta del dia 25 d'octubre del 1643 en què una processó anà a la casa del Benifet de Sant Projet, del qual n'era beneficiari Mossèn Vergés, i que estava situada a la Plaça d'Avall, entenent-se aquesta com la Plaça de Santa Maria.
Cal Rosset també era conegut com a Cal Pardo.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Rosset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Bàndicut gegant

El bàndicut gegant (Peroryctes broadbenti) és una espècie de bàndicut endèmica de Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.
# Bàndicut ratolí

El bàndicut ratolí (Microperoryctes murina) és una espècie de marsupial de la família dels bàndicuts. És endèmic d'Indonèsia. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals.
# Can Tonelada

Can Tonelada és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada en un carrer de forn desnivell que baixa de l'antiga estació del tren d'Olot. Està arrebossat i pintat a excepció de la cadena cantonera, l'ampit d'una de les finestres i el marc de la porta principal. Té un pati a la part posterior (nord) i lateral (est). La façana lateral és de pedra vista i les obertures, petites, són emmarcades de rajola.
La planta baixa consta d'un portal de garatge (metàl·lica) i d'una porta emmarcada de pedra sorrenca i forma d'arc rebaixat.
El primer pis consta d'una finestra amb ampit de pedra sorrenca i d'un balcó amb barana de ferro senzilla i pintada de blanc.
El segon pis presenta dues finestres d'arc de mig punt amb balconet no emergent de barrots de ferro senzills.
El ràfec és de tres fileres, dues de rajola plana i una de teula al mig.

## Història

Casa originària del segle xix i reforma a finals del segle XX (1999-2000). En aquesta última reforma s'ha realçat el sostre i refet l'arrebossat i la pintura de la façana.
El model de casa de l'interior del nucli d'Amer, com la majoria de cases de pagès, constava de dos plantes: una planta baixa pel bestiar i com a paller, i a les plantes superiors per a habitatge era comú fins al segon terç del segle xx.
El nom de Can Tonelada, és el nom popular de la casa. Com que aquest propietari tenia altres cases a Amer, també reben el mateix nom.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Tonelada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Campillo de Ranas

Campillo de Ranas és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Comprèn els pobles de Campillo de Ranas, Campillejo, El Espinar, Roblelacasa i Robleluengo.
El poble s'ha fet conegut per ser un lloc on celebrar casaments LGBTIQ+.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-09-16. [Consulta: 16 agost 2008].
* ↑ Junquera, Natalia. «Campillo de Ranas, el pueblo de la España vaciada donde el amor se convirtió en industria» (en castellà), 18-08-2024. [Consulta: 18 agost 2024].
# Campionat britànic de motocròs 1964

La temporada de 1964 del Campionat britànic de motocròs, anomenat a l'època ACU Scramble Drivers' Star, fou la 13a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jeff Smith | BSA | 27 |
| 2 | Vic Eastwood | Matchless | 18 |
| 3 | Chris Horsfield | Matchless | 13 |
| 4 | Arthur Lampkin | Cotton | 12 |
| 5 | Derek Rickman | Metisse | 10 |
| 6 | Keith Hickman | BSA | 6 |
| 7 | Ron Preston | BSA | 6 |
| 8 | Brian Nadin | Lito Metisse | 6 |
| 9 | Don Rickman | Metisse | 5 |
| 10 | Mick Curtis | Matchless | 4 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Dave Bickers | Greeves | 32 |
| 2 | Alan Clough | Greeves | 22 |
| 3 | Ernie Greer | Dot | 15 |
| 4 | Malcolm Davis | Greeves | 14 |
| 5 | John Done | Dot | 6 |
| 6 | Freddie Mayes | James | 6 |
| 7 | Chris Horsfield | James | 6 |
| 8 | Alan Lampkin | Cotton | 5 |
| 9 | Tony Sharp | Greeves | 4 |
| 10 | Brian Nadin | Dot | 3 |

## Referències

* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. «ACU Scramble Drivers' Star Winners 1960-65». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 12. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Campionat britànic de motocròs 1969

La temporada de 1969 del Campionat britànic de motocròs fou la 18a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU.

## Classificació final
### 500cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | John Banks | BSA | 75 |
| 2 | Vic Allan | Greeves | 32 |
| 3 | Keith Hickman | BSA | 18 |
| 4 | Bryan Goss | Husqvarna | 18 |
| 5 | Alan Clough | Husqvarna | 15 |
| 6 | Chris Horsfield | BSA Metisse | 14 |
| 7 | Bryan Wade | Greeves | 14 |
| 8 | Dave Nicoll | BSA | 13 |
| 9 | Arthur Browning | Greeves | 9 |
| 10 | Andy Roberton | AJS | 9 |

### 250cc

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Bryan Wade | Greeves | 39 |
| 2 | Malcolm Davis | AJS i ČZ | 35 |
| 3 | Bryan Goss | Husqvarna | 31 |
| 4 | Alan Clough | Husqvarna | 25 |
| 5 | Dave Bickers | ČZ | 24 |
| 6 | Vic Allan | Greeves | 22 |
| 7 | Arthur Browning | Greeves | 20 |
| 8 | Andy Roberton | AJS | 18 |
| 9 | Jeff Smith | BSA | 12 |
| 10 | Dick Clayton | Greeves | 5 |

## Referències

* «Grande Bretagne - Auto Cycle Union» (PDF) (en francès). memotocross.fr, 24-02-2023. [Consulta: 27 febrer 2023].
* Berry, Ian. «British Motocross Champions 1966-74». A: Out Front! British Motocross Champions 1960-1974 (en anglès). High Wycombe: Panther Publishing, 2011, p. 13. ISBN 978-0-9564975-3-6.
# Can Vinyals (Arenys de Munt)

Can Vinyals és un edifici d'Arenys de Munt que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa d'un cos, només de planta baixa. La façana és l'element més remarcable de la casa, amb tres obertures grans en forma de porta central i dues finestres laterals. A sobre hi ha unes petites obertures que fan de respiradors. La decoració és feta a base de relleus i esgrafiats petits emmarcant les obertures. El coronament és de forma arrodonida, i al mig hi ha una decoració en la qual hi ha la data de la construcció de la façana, 1913. A la part superior hi ha unes fulles amb terra cuita.

## Història

Aquesta casa formava part de la que hi ha al costat: les dues formaven Can Vinyals. Per qüestió d'heretatge es va partir la casa i en l'actualitat en són dues. Quan ocorregué això fou quan es restaurà aquesta casa tant de dins com de fora, i es va fer aquesta façana.

## Referències

* 1 2 3 «Can Vinyals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Sant Julià d'Argentona

Sant Julià d'Argentona és una església gòtica d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església de planta de creu llatina, nau central i dues laterals i claus de volta esculpides. La façana està feta de pedra de Montjuïc. La portada és decorada per una bella rosassa i la flanqueja el campanar, quadrat i emmerletat, amb un rellotge. A la façana hi ha dos sarcòfags procedents de Sant Pere de Clarà. És un bell exemple del gòtic tardà. Actualment a l'altar major hi ha uns tapissos de la primera època de Grau-Garriga, de tema eucarístic. Conté uns merlets i diversos elements decoratius que estan essent restaurats seguint l'estil del campanar.

## Història

El terme de Sant Julià està documentat des de 981, en una venda de terres a la Marítima, al terme de la vil·la de Purpurlas (Parpers). L'església és documentada des del 1023 i consta com a parròquia des del 1068. Al segle xvi el creixement de la població degué ser important, ja que se substituí la primitiva església parroquial de Sant Julià per l'edifici que encara es manté, bastit als anys 1515-1539. Fou bastida pels mestres de cases Miquel Canut, gironí, i el francès Perris Absolut, sota la iniciativa del famós ardiaca barceloní Lluís Desplà, aleshores rector d'Argentona. Fou restaurada el 1897 per Puig i Cadafalch. L'important retaule gòtic de Nicolau de Credença, notable pintor napolità, fet amb Antoni Rupit i Jaume Forner, la magnífica trona renaixentista i el Retaule del Roser foren destruïts l'any 1936.

## Referències

* 1 2 «Sant Julià d'Argentona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
* ↑ "et d'occidiu in vinea de Cusca vel in terra de St. Juliani" Perucho, J. L'arxiu antic de Santa Anna de Barcelona del 942 al 1200. Fundació Noguera, 1985, doc. 4
# Tahmasp

Tahmasp és el nom dels següents personatges:
* Tahmasp I, xa safàvida de Pèrsia (1524-1576)
* Tahmasp II, xa safàvida de Pèrsia (1722-1732)
# Saxton

Saxton és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 803 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saxton tenia 803 habitants, 357 habitatges, i 213 famílies. La densitat de població era de 756,2 habitants/km².
Dels 357 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,8% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 37% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,2% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.853$ i la renda mediana per família de 34.250$. Els homes tenien una renda mediana de 29.375$ mentre que les dones 22.917$. La renda per capita de la població era de 22.326$. Entorn del 13,2% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saxton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saxton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vordenses

Els vordenses foren un poble celto-lígur de la Gàl·lia Narbonense. El seu nom apareix a una inscripció trobada a la Colonia Apta Julia, actualment Ate. Probablement vivien a la vila de Gòrda (deformació de Vordes), propera a Ate, i també a Cavalhon.

## Referències

* ↑ Jean-Pierre Papon, Histoire générale de Provence: Volume 1 - 1777, p. 127
# Saxífraga geranioide

Saxífraga geraniode, Saxifraga geranioides, és una espècie de planta saxifragàcia.

## Descripció

Planta que fa grups de rosetes, viscosa;fulles basals més o menys coriàcies i que fa de 8 a 30 cm d'alt. Flors blanques, campanulades, poc flairoses disposades en panícula corimbiforme. Floreix de juny a agost.

## Hàbitat

Matollars de nerets i ginebrons, tarteres en terreny silici. La seva distribució és d'oròfit europeu del sud-oest. Als Països Catalans només es troba a Catalunya entre els 700 i els 2800 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Basaburua

Basaburua és un municipi de Navarra, a la comarca d'Ultzamaldea, dins la merindad de Pamplona. Es divideix en 9 concejos: Arrarats, Beruete, Gartzaron, Igoa, Ihaben, Itsaso, Jauntsarats (capital), Orokieta-Erbiti i Udabe-Beramendi.

## Topònim

Basaburua és un topònim provinent del basc que significa la part alta del bosc; de basa (bosc), buru (que significa cap, però que pot traduir-se també com a part alta) i el sufix -a, que és article. Històricament hi ha hagut dues valls a Navarra amb aquesta denominació, aquest que era denominat Basaburua Major (o simplement Basaburua) i que es corresponia a part de la zona boscosa i més alta immediatament al nord de Pamplona; i altra vall anomenada Basaburua Menor, situat a l'altre costat de la divisòria d'aigües, en el vessant atlàntic de Navarra, vist des de Pamplona, just darrere del Basaburua Major. En el segle xix Basaburúa Menor es va disgregar en diversos municipis, però Basaburua Major va seguir mantenint-se unit formant un únic municipi.

## Economia

La seva economia es basa en els cultius de secà (cereals, patates i mongetes) i en el bestiar boví i llanar.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 682 | 685 | 697 | 676 | 667 | 671 | 682 | 683 | 714 | 799 | 834 |
| Fonts: Basaburua i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Sant Julià d'Altura

Sant Julià d'Altura és una església de Sabadell que inicialment fou una parròquia rural de l'antic terme de Terrassa (fins al 1800) i, posteriorment, de Sant Pere de Terrassa. Quan l'any 1904 es va desfer el municipi de Sant Pere de Terrassa, Sant Julià s'inclogué al terme municipal de Sabadell i avui forma part del barri de Ca n'Oriac. Dintre el terme hi havia el castell de Ribatallada, propietat dels Montcada (1136-1310) i dels Clasquerí després, i també la masia fortalesa de Castellarnau i una bona colla de masos. És emplaçada en un dels paratges més bonics del rodal, prop de la timba del torrent de Ribatallada i tocant el bosc de Can Deu.

## Església

A més a més de l'església de Sant Julià, el conjunt arquitectònic comprèn l'edifici de l'actual rectoria i el tancat del cementiri. La primera església data del segle xi i va experimentar canvis en els segles successius. Va ser durant el segle xvii que es va dur a terme una important reforma que conduí a l'església actual. La portalada actual mostra que es van aprofitar part dels materials gòtics d'una església anterior. El 1611 es va construir el cimbori i el 1693 el campanar. El retaule major era de l'any 1698. S'hi havia venerat una imatge de la Mare de Déu d'Altura, que sembla que devia ser de la fi del segle xii o el principi del xiii. Durant molts anys, es va guardar a la masia de Can Sales, després fou retornada a la parròquia i cremada el 1936. Durant la guerra del Francès l'església va ser incendiada i el cementiri profanat.
L'any 1990, i mercès a les excavacions arqueològiques endegades pel Museu d'Història de Sabadell, es va posar al descobert una necròpolis medieval, amb un total de 82 tombes, fosses simples excavades a terra, datades entre els segles XI-XVIII.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sabadell

## Referències

* 1 2 Santamaria, A. «La parròquia de Sant Julià d’Altura». iSabadell.cat, 25-07-2021. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Sant Julià d’Altura». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ Catalunya Romànica. Gran Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* L'església de Sant Julià d'Altura al blog dels Amics del Ripoll.
# Telmatoscopus bartolii

Telmatoscopus bartolii és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: l'illa de Sardenya (Itàlia).

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1984. Nomenclatorical changes of some higher taxa of palaearctic Psychodinae (Diptera, Psychodidae). Acta Faunistica Entomologica Musei Nationalis Pragae. 17:155-170.
* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
* BioLib (anglès)
* Q-bank Arthropods (anglès)
# Terênes

Els terênes són un dels pobles indígenes del Brasil. La seva llengua tradicional és el terêna i viuen als estats de Mato Grosso, Mato Grosso do Sul, i São Paulo.

## Història i societat

Amb l'establiment del Serviço de Proteção ao Índio el 1910, l'assignació definitiva de terres índies poc després, i la ubicació d'un lloc indi governamental a prop de Taunay el 1916, els terena es van col·locar sota un sistema similar a la reserva.

## Incident de la granja de Buriti

El 15 de maig de 2013, un grup de centenars terenes van tornar a ocupar una parcel·la de terra, ara propietat d’un polític i ramader local, que creuen que forma part del seu territori ancestral indígena. La granja Buriti es troba al municipi de Sidrolândia. Després de dues setmanes d’ocupació, van ser desallotjats per la força el 30 de maig per la policia local. Un dels seus membres, Osiel Gabriel, de 35 anys, va ser assassinat a trets per la policia durant el desallotjament i tres més van resultar ferits. Els terena van aconseguir recuperar el control de la terra l'1 de juny.

## Pandèmia per Covid-19

El 2020, els pobles indígenes del Brasil, entre els quals hi ha els terenes, van ser greument afectats per la pandèmia de Covid-19 i per la manca de resposta del govern brasiler.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». American Anthropologist. Arxivat de l'original el 4 de juny 2021. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ «Brazilian Indian dies in police raid» (en anglès). BBC News, 30-05-2013 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Brazilian tribe re-occupies farm» (en anglès). BBC News, 01-06-2013 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Indigenous groups in Brazil face COVID-19». [Consulta: 27 febrer 2021].

## Bibliografia

* Terena
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Terceti

El terceti és un joc d'entreteniment on dues parelles de jugadors es disputen la victòria amb una baralla italiana, que és com una baralla espanyola, de la qual s'han eliminat els vuits i els nous de cada coll o plega. Guanya la parella que primer s'anoti tres cantons.

## Referències

* ↑ Cancilla, D. A.. Lose Your Shirt: Blackjack (en anglès). Lulu.com, 2014, p. 7. ISBN 1105576299.
* ↑ Darder Negre, Sebastià. «El joc del TERCETI : una unitat didàctica multimèdia sobre GNU/LINUX amb suport DVB-MHP i SCORM.». TFC. Universitat Oberta de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2015].

## Bibliografia

* Sebastià Darder; Gabriel Bergas; Enric Pozo; Damià Quetglas. Terceti. Inca: Inforaiguer, 2002 ISBN 84-932785-1-3

## Enllaços externs

* Terceti
* Betmentor
* Free Knowledge Free Technology. The SELF Conference 2008: Terceti card game
# The Man Who Knew Too Much

«The Man Who Knew Too Much» té aquests significats:
* Literatura: The Man Who Knew Too Much (llibre), llibre d'històries escrit per Gilbert Keith Chesterton el 1922
* Cinema:
** The Man Who Knew Too Much (pel·lícula de 1934), pel·lícula britànica dirigida per Alfred Hitchcock
** The Man Who Knew Too Much (doblada al català com L'home que sabia massa), pel·lícula estatunidenca de 1956 dirigida per Alfred Hitchcock