OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artavasdes I de Mèdia Atropatene

Artavasdes I (que segurament va néixer l'any 59 aC i va morir l'any 20 aC) va ser rei de la Mèdia Atropatene circa el 36 aC i fins potser el 20 aC. De l'any 30 aC al 20 aC també va rebre el govern de l'Armènia Menor. Era fill del rei Ariobarzanes I de la Mèdia Atropatene.
Era enemic d'Artavasdes III d'Armènia (55 aC-34 aC) que era client romà. L'any 39 aC Marc Antoni va envair el país, com a pas contra l'Imperi Part. Va assetjar la capital Phraaspa, però els romans es van haver de retirar. El rei d'Atropatene i el seu aliat, el rei Fraates IV de Pàrtia es van barallar pel botí aconseguit dels romans, i Artavasdes, descontent, va canviar de bàndol i es va aliar amb Marc Antoni per mitjà del rei Polemó I del Pont (37 aC-8 aC). Marc Antoni va acceptar l'aliança en una entrevista a la vora de l'Araxes que va tenir lloc l'any 34 aC o potser el 33 aC. La filla del rei, Iotape, com a rúbrica dels acords, va ser promesa a Alexandre Heli, fill de Marc Antoni, al que va proclamar rei d'una part d'Armènia l'any 34 aC o o el 33 aC. mentre es va concedir la resta del territori a Artavasdes.
Amb ajut romà, el rei va poder fer la guerra contra l'Imperi Part amb avantatge durant un temps, però quant Marc Antoni va haver de retirar les seves forces per oposar-se a Octavi, Artaxes II, de la dinastia artàxida armènia, va aconseguir derrotar amb facilitat a Artavasdes. Artaxes tenia el suport part i va recuperar Armènia l'any 33 aC. Va fer presoner al rei de l'Atropatene. Algun temps després el va alliberar i després de la batalla d'Àccium, Octavi li va tornar a seva filla Iotape, la dona d'Alexandre Hèlios. Dió Cassi diu que Octavi August el va fer rei d'Armènia Menor.
Va morir aproximadament l'any 20 aC quan tenia uns 39 anys, i sembla que va morir a Roma.

## Referències

* 1 2 Toumanoff, Cyril. Les dynasties de la Caucasie Chrétienne : de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : tables généalogiques et chronologiques. Roma: [S.n.], 1990, p. 96-97.
* 1 2 Plutarc. Vides paral·leles: Marc Antoni, XXXVIII, 40
* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XLIX, 40, 2
* ↑ Cassi Dió. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), XLIX, 44, 1-4
# Aurora Patriótica Mallorquina

Aurora Patriótica Mallorquina fou un diari de tendència liberal publicat en castellà a Palma (Mallorca) des del 15 de juny de 1812 fins al 19 de maig de 1813, durant la Guerra del Francès. L'ànima del diari en fou Isidoro de Antillón y Marzo, intel·lectual aragonès que exercia de magistrat a l'Audiència de Mallorca, i s'hi sumarien intel·lectuals liberals com el valencià Vicent Salvà i Pérez, el català Josep Badia, el mallorquí Guillem Ignasi de Montis i Pont i Vich (marquès de la Bastida), Miguel de Victorica i Joaquín de Porras. L'impressor era Miquel Domingo.
Es declarava defensor de la Constitució, del liberalisme econòmic i també, cal no oblidar-ho, dels principis de la religió catòlica. Tanmateix, els seus aferrissats atacs a l'absolutisme i al clericalisme el van fer entrar en dures polèmiques amb els frares Miquel Ferrer i Bauçà i Ramon Strauch i Vidal, redactors del Diari de Buja, escrit en català i de tarannà reaccionari. El 19 de maig de 1813 deixà de publicar-se, encara que reaparegué un temps fins al 19 de desembre del mateix any. Els absolutistes s'hi acarnissaren i no sols perseguiren als redactors i en prohibiren la lectura sota pena d'excomunió, sinó que també perseguiren als subscriptors i cremaren tots els exemplars del diari que van trobar.

## Referències

* ↑ Fitxa del Diari Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine. al web de la UIB
* ↑ Fitxa del diari al web del Ministeri de Cultura
* ↑ «Aurora Patriótica Mallorquina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arxiu Municipal d'Alcoi

L'Arxiu Municipal d'Alcoi és un arxiu vinculat i que dona servei a l'Ajuntament i el municipi d'Alcoi des de la fundació de la ciutat al segle xiii. En un primer moment contenia tota la documentació municipal a la Casa de Corts (on actualment es troba el Museu Arqueològic Municipal). Però a mitjans del segle xix amb la construcció de la nova Casa Consistorial, l'arxiu va traslladar-se a aquest mateix edifici, on va estar-s'hi fins a l'any 1983 que es traslladaria a la nova Casa de Cultura (a l'edifici de l'antiga sucursal local del Banc d'Espanya) que s'havia adequat per acollir-hi l'Arxiu Històric.
L'Arxiu històric conserva documents singulars com l'anomenat «Esborrany de la Cort de Justícia de 1263-1265» o «Llibre d'extravagants» datat el 1263, considerat el document en paper escrit en valencià (xativí) més antic que es conserva. I a més, custodia una rica col·lecció documental de l'època foral (els Llibres de Consells de 1411 a 1707, Corts de justícia del 1308 al 1705…), així com un destacat fons notarial de caràcter comarcal.
De períodes més actuals en destaca la documentació generada pel procés engegat arran de la revolució del Petroli (1873), que testimonia la història del moviment obrer local. O també la incorporació de l'Arxiu Notarial amb gairebé un miler de protocols alcoians (1296-1888) i d'altres pobles del voltant (1367-1849). Així com l'hemeroteca, que custodia amb exemplars de més de 200 publicacions periòdiques alcoianes des del 1837 fins a l'actualitat. I també s'hi han incorporat nous fons documentals com ara una part de l'Arxiu de la Reial Fàbrica de Draps (microfilmat) i d'altres institucions i empreses de la localitat.
A aquests documents s'hi ha sumat fons d'entitats i persones de gran rellevància a Alcoi, i que han aportat la incorporació de documentació de personalitats com Joan Valls, José Moya, Rogelio Sanchis, etcètera. I també la digitalització del fons sonor de "Radio Alcoy: Cadena Ser".
Cal destacar d'aquest arxiu que tot i que la catalogació de l'arxiu quan es feu el trasllat respectava un ordre en bloc documental que facilitava la consulta, la catalogació que s'aplicà a partir de 1707 en què s'optà per fer-ho temàticament complicaria el treball d'investigació sobre els fons del qual.

## Fons

* Genealogia
* Fons Històric
* Fons Administratiu
* Fons Casa De Beneficencia
* Fons Vicente Doménech Martí
* Fons Notarial
* Fons De La Batllia I Del Corregimiento
* Fons Jutjats
* Fons Família Descals
* Fons Antonio Revert Cortés
* Fons Adrian Miró
* Fons Alfonso Carbonell Miralles
* Fons Família Jover
* Juan Bautista Martí Sanz
* CAEHA (Centre Alcoià d'Estudis Històrics i Arqueològics)
* Fons Rafael Mengual Soriano
* Fons Joaquín Aracil Aznar
* Fons "la Cazuela"
* Fons Jordi Valor I Serra

## Referències

* 1 2 3 «Història de l'Arxiu - Cultura». Ajuntament d'Alcoi. [Consulta: 2 juny 2020].
* 1 2 3 «Arxiu Municipal d'Alcoi». enciclopèdia.cat. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Censo-Guía de Archivos de España e Iberoamérica» (en castellà). Ministeri de Cultura i Esports. [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Memoria digital de Alcoy» (en castellà). BIVIA. Ajuntament d'Alcoi. [Consulta: 2 juny 2020].
# BWJ

BWJ té els següents significats:
* Blind Willie Johnson, cantant i guitarrista negre americà
* BWJ també és el codi UCI del Bodysol-Win For Life-Jong Vlaanderen, equip ciclista de Bèlgica
# Banc de Crèdit Industrial

El Banc de Crèdit Industrial fou una entitat financera constituïda a Madrid en 1920 i que funcionà fins al 3 de maig de 1991 es va fusionar amb cinc entitats més per constituir Argentaria.

## Història

Fou constituït en 1920 a proposta d'Antoni Maura i Santiago Alba Bonifaz amb el suport de Francesc Cambó, amb la finalitat explícita d'impulsar, mitjançant la concessió de crèdits a llarg termini, la instal·lació de noves indústries i consolidar les ja existents. Un total de 91 bancs i 25 empreses industrials recolzaren el projecte, mentre l'Estat va contribuir amb el 80% del seu finançament. Entre aquests bancs estava el Banco Urquijo. El capital havia de ser totalment espanyol i en fou nomenat primer president Claudi López i Bru, segon marquès de Comillas. Durant la Dictadura de Primo de Rivera el banc es va expandir amb el creixement de la producció industrial, de manera que en 1931 la xifra de préstecs superava en un 7% el de la banca privada.
Va decaure durant la crisi industrial provocada per la Segona República Espanyola, la guerra civil espanyola i l'autarquia dels primers anys del franquisme, de manera que fins a 1957 no tornaria a assolir el pes en el sistema de crèdits que tenia en 1931. En 1941 l'Estat va augmentar la seva participació en els bancs i el 1946 va desplaçar al seu director, Estanislao de Urquijo y Ussía, marquès d'Urquijo.
Va ser nacionalitzat pel decret llei 29/1962 i es va convertir ena entitat de dret públic dependent de l'Instituto Oficial de Crédito a Medio y Largo Plazo (després Instituto de Crédito Oficial). Esdevingué un puntal de la industrialització accelerada pel Plan de Desarrollo. Tanmateix l'esclat del cas Matesa en 1969 el va afectar greument i va començar a perdre protagonisme. La llei 13 de 1971 el va convertir en societat anònima i el 1982 es va incorporar la cartera naval del Banc de Crèdit a la Construcció, incrementant el pes en el balanç el finançament al sector naval i a la reconversió industrial. Tanmateix, des de 1986 començà la seva expansió cap al mercat comercial.
El 8 de maig de 1991 es va fusionar amb el Banco Exterior de España, i ambdós foren els puntals de la nova Corporación Bancaria de España, S. A., que canvià el seu nom pel d'Argentaria.

## Referències

* ↑ El Gobierno crea el primer banco nacional al aglutinar las seis entidades bancarias públicas, El País, 4 de maig de 1991
* 1 2 La Banca Pública en España durante los siglos XIX y XX p. 20
* ↑ Banco de Crédito Industrial, S. A. 1920 - 1991 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a marcheval.com
* ↑ El BCI, dispuesto a hacerse con el 80% del capital de AHV, El País, 19 d'agost de 1990
* ↑ La fusión del BEX y el BCI dará el segundo banco por recursos generados, El País, 10 de maig de 1991

## Enllaços externs

* Notícies sobre el Banc de Crèdit Industrial a El País
# Austrolebias gymnoventris

Austrolebias gymnoventris és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Austrolebias gymnoventris». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Arturo Noguerol Buján

Arturo Noguerol Buján (Ourense, 6 de maig de 1892 - Ferrol, 12 de setembre de 1936) fou un intel·lectual de tendència galleguista, assassinat pels feixistes en començar la guerra civil espanyola.

## Biografia

Es va llicenciar en Dret a la Universitat de Salamanca. Amic de Vicente Risco, va participar en la publicació La Centuria que fou de vital importància per al pas d'una generació d'intel·lectuals orensans al galleguisme de les Irmandades da Fala, el que donaria origen el Grup Nós. Va col·laborar en la revista Nós i a A Nosa Terra. Treballà com a secretari de l'administració local a Pereiro de Aguiar, Avión, Rianxo i Serantes. Quan exercia a Serantes va ser detingut, oficialment per propalar notícies tendencioses, després de la revolta de l'exèrcit en l'any 1936 i "passejat", apareixent el seu cos en una fossa de la carretera de Ferrol.

## Obra

* Parolas sobre a propiedá, 1918 (publicat a La Región).

## Bibliografia

* Román Alonso, Jesús-Fernando. Ir Indo. Arturo Noguerol Buján. Xornalista, arbitrista e financeiro do galeguismo, 2003. ISBN 84-7680-500-4.
* Soutelo Vázquez, Raúl «O compromiso social de Arturo Noguerol Buján». Minius, 15, 2007, pàg. 281-287 [Consulta: 22 agost 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a Nomes e Voces
# Bandera de Sant Guim de la Plana

La bandera oficial de Sant Guim de la Plana té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, groga, amb vuit discs negres, cadascun de diàmetre 1/9 de l'alçària del drap, un al mig i els altres set equidistants l'un de l'altre al voltant del del mig, aquest situat a una distància d'1/9, de la mateixa alçària, de cadascun dels que l'envolten, tot el conjunt posat a 1/18 de la vora superior i a 1/27 de la de l'asta.
Va ser aprovada el 24 d'octubre de 2006 i publicada en el DOGC el 9 de novembre del mateix any amb el número 4757.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Segarra

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/3517/2006, de 24 d'octubre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Guim de la Plana.» (pdf). DOGC num. 4757, 09-11-2006. [Consulta: 12 desembre 2009].
# Barbacoll d'orelles blanques

El barbacoll d'orelles blanques (Nystalus chacuru) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita els boscos poc densos de l'est del Perú, nord de Bolívia, Brasil, el Paraguai i nord-est de l'Argentina.
# Barbacoll de bigotis

El barbacoll de bigotis (Malacoptila mystacalis) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita formacions boscoses de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela
# Barbacoll de Sclater

El barbacoll de Sclater (Nonnula sclateri) és una espècie d'ocell de la família dels bucònids (Bucconidae) que habita la selva humida i espessors de bambú del sud-est del Perú, nord de Bolívia i sud-oest del Brasil.
# Barranc de la Conca (Aldover)

El Barranc de la Conca, en alguns trams anomenat barranc de la Conca de Sant Julià, és un barranc dels termes municipals d'Alfara de Carles, d'Aldover i de Xerta, a la comarca catalana del Baix Ebre.
És la continuació del barranc del Toscar, a prop i a llevant del Castell de Carles, des d'on davalla cap al nord-est. Passa pel sud d'Alfara de Carles, ran de la piscifactoria de l'Ullal, i de la capella de Santa Llúcia, més tard de la Granja de Liberto, i del Molí de Julià, que sempre deixa al costat nord, lloc on el curs del barranc emprèn la direcció est. A partir d'aquell lloc troba, ara sempre al sud, el Molí de les Planilles, i el Mas de Cifuentes, fins que rep per l'esquerra el barranc Fondo. En aquell lloc deixa al nord el Mas de la Xurrera i al sud el Mas de Catuda, així com la Pedrera, i poc després abandona el terme municipal d'Alfara de Carles per tal d'entrar en el d'Aldover, tot i que en el primer tros fent de termenal entre Aldover i Xerta.
Ja totalment en terme d'Aldover, passa al nord de les partides de les Olles i los Paülencs, més tard al sud de la de Sansor, on rep per l'esquerra el barranc de Sansor, i enfoca cap al nord-est el darrer tram, per les Planes d'Alfara cap al costat de ponent d'Aldover, deixant al nord-oest les partides de les Creus i Bordans, on hi ha la Granja de Rossell, travessa la Finca de Xineca i la Vall de la Conca, on hi ha la Granja de Targa i el Mas de Pecunya, deixa enrere l'Horta de Riu, i s'aboca a lo Riu, l'Ebre, al nord-oest d'Aldover, fent novament de termal amb Xerta.

## Referències

* ↑ «Aldover - pont del barranc de la Conca - Xerta - Aldover» (en gallec). gl.wikiloc.com. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Barranc de la Conca». copate.cat. Arxivat de l'original el 2013-08-19. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Barranc de la Conca». mesebre.cat. [Consulta: 14 maig 2023].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Barranc de la Conca

«Barranc de la Conca» té aquests significats:
* Barranc de la Conca (Aldover), barranc als termes municipals d'Alfara de Carles, d'Aldover i de Xerta (comarca del Baix Ebre)
* Barranc de la Conca (Roquetes), barranc al terme municipal de Roquetes (Baix Ebre)
* Barranc de la Conca (Tivissa), barranc del terme municipal de Tivissa (Ribera d'Ebre)
# Barranc de la Cometa de les Mussoles

El Barranc de la Cometa de les Mussoles o des Mussoles és un barranc que discorre dins del terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El seu nom prové «del basc, mun-tzi-ol-a, cabana de l'aturonament, del massís de turons».
És afluent per l'esquerra del Barranc de les Mussoles. Té el naixement a uns 2.736 metres, a peus del coll situat entre el Pic de les Mussoles i el Pic Gran del Pessó, discorre per la Cometa de les Mussoles direcció nord fins a desembocar al Barranc de les Mussoles.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 25 abril 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc de la Cometa de les Mussoles (naixement). [Consulta: 03/11/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Barranc de la Cometa de les Mussoles. [Consulta: 03/11/2013]
# Barranc de la Rovira (Conques)

El barranc de la Rovira és un afluent que es forma en terme de Conques, actualment terme municipal d'Isona i Conca Dellà, al Pallars Jussà, i no l'abandona fins a abocar-se en el riu de Conques. Rep per la dreta la Llaueta de Presquiró, després el barranc de Font Freda, i ja cap al final del seu recorregut, per l'esquerra rep el barranc de la Ferreria. S'aboca en el riu de Conques al sud de la Cabana del Montanyès. S'hi van passar unes batalles durant la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ «barranc de la Rovira». Gran Enciclopèdia Catalana. Grups Enciclopèdia, s.d. [Consulta: 25 novembre 2022].
* ↑ Gimeno, Manel. Indrets d'una guerra: Cronologia del front del Pallars. Barcelona: Profit. ISBN 9788416115259.
# Basili de Rubí

Basili de Rubí (Rubí, Vallès Occidental, 1899 — Barcelona, 1986) fou el nom de religió del caputxí Francesc Malet i Vallhonrat.
Entrà a l'orde caputxí en 1927. Durant la Guerra civil espanyola va estar a punt de ser executat, però va aconseguir escapar-ne i es traslladà a Itàlia, lloc on començà les seves investigacions sobre la història de l'orde caputxí a Catalunya. Acabada la guerra a Espanya, va tornar al nostre país i fou nomenat director dels seminaris caputxins d'Olot i de Barcelona, així com definidor del govern general de la província caputxina.
Estigué llarg temps al convent dels caputxins de Sarrià. Fou historiador, fundador de l'entitat Franciscàlia (1948), editor de la revista Estudis Franciscans des de la represa (1948) i iniciador i director de la col·lecció de Filosofia Criterion en 1959.

## Obres

* Reforma de Regulares a principios del siglo XIX (1943).
* Necrologi dels frares menors caputxins de Catalunya i Balears (1945).
* Art pessebrístic (1947).
* La última hora de la tragedia. Hacia una revisión del caso Verdaguer (1958). (castellà)
* El padre Bernardino de Manlleu (1962). (castellà)
* Les corts generals de Pau Claris (1976).
* Un segle de vida caputxina a Catalunya (1978).
* Els caputxins a la Barcelona del segle XVIII (1984).

## Enllaços externs

* «Basili de Rubí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ Arxivat 2016-07-06 a Wayback Machine. Ací trobem un breu resum biogràfic del pare Basili.
# Basili de Tirnovo

Basili fou bisbe de Tirnovo a Bulgària.
Va coronar el 1186 a Pere Àsen com a tsar de Grècia i Bulgària. El 1302 fou enviat a Roma per demanar l'elevació del títol del rei búlgar a emperador amb la creació d'un patriarcat, però no hi va arribar a anar; tot i així, l'any següent el Papa va enviar el pallium. El cardenal Lleó el va consagrar primat de Bulgària el 1204. La data de la seva mort és desconeguda.
# Becfilós occidental

El becfilós occidental (Dasyornis longirostris) és un ocell de la família dels dasiornítids (Dasyornithidae).

## Hàbitat i distribució

Habita l'espesa vegetació baixa del sud-oest d'Austràlia Occidental a prop d'Albany, cap al nord fins Perth

## Referències

* ↑ «Becfilós occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Batalla de Talavera

Batalla de Talavera té aquests significats:
* Batalla de Talavera (857) durant la Revolta de Toledo contra Muhàmmad I
* Batalla de Talavera (949) entre Abd-ar-Rahman III i Ramir II de Lleó, amb victòria lleonesa
* Batalla de Talavera (1809) durant la guerra del Francès
* Batalla de Talavera de la Reina del 1936 durant la guerra Civil Espanyola
# Begijnendijk

Begijnendijk és un municipi belga de la província de Brabant Flamenc a la regió de Flandes. El 2018 tenia 10.053 habitants.
# Bejaad

Bejaad o Boujad (en àrab بجعد, Bujʿad; en amazic ⴱⵊⵊⵄⴷ) és un municipi de la província de Khouribga, a la regió de Béni Mellal-Khénifra, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 46.893 persones. Fou fundat en el segle xv per Sidi Bouabid Cherki.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Besdolus illyricus

Besdolus illyricus és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.
Es troba al sud-est d'Europa: Albània i Montenegro.

## Referències

* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Kovács, T. & D. Murányi, 2008. New data on genus Besdolus from the Balkan Peninsula (Plecoptera: Perlodidae). Illiesia, 4(9):91-93. «PDF».
# Balsamó

Balsamó és el nom dels següents personatges:
* Teodor Balsamó, canonista romà d'Orient
* Miquel Balsamó, eclesiàstic romà d'Orient
# Belrain

Belrain és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 46 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Belrain era de 46 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles) i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 22 habitatges, 16 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 19 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 16 habitatges principals, 15 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 12 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 21 eren actives i 5 eren inactives. Les 21 persones actives estaven ocupades(12 homes i 9 dones).. De les 5 persones inactives 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Belrain hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Belrain a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Belrain a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.