OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pruner de Damasc

El pruner de Damasc o la prunera de Damasc, dit també pruner damasquí/damascè, prunera damasquina/damascena, aranyoner major o prunera silvestre dona prunes de color blava ombrívola. El seu fruit, de petit calibre, és ensucrat i acidulat, es consumeix assecat o en melmelada. Serveix també a confeccionar aiguardent.
Aquesta espècie és font de discòrdia entre els botànics. Per a la major part es tracta d'una subespècie de la prunera europea i la designen doncs per Prunus domestica subsp. insititia. Per a altres, es tracta d'una altra espècie : Prunus insititia.

## Varietats

Nombrosos sotacultivars de pruneres són branques de la prunera de Damasc :
* el mirabellier
* el damassinier
* el quetschier
* el prunier d'Ente
* el prunier Sainte Catherine

## Història

La llegenda diu que els croats que van tornar derrotats de Damasc a Síria van tornar amb una varietat anomenada pruna de Damasc. Els criticaren llavors, dient que hi havien anat "per prunes", una expressió que significa "per poc" o fins i tot "per no res".
Champlain i els pares Recol·lectes van introduir la prunera de Damasc a Nova França al S. XVII. La seva cultura es va difondre en vorada del riu Sant Llorenç i d'ençà d'aquella època la mirabel, la Reina Clàudia, la damasc porpra i la vas damasc groga hi són molt populars.
A França, és el Senyor de Saffres que tornant de croada va portar pruneres dites pruneres grogues de Santa Catarina. Encara avui n'hi ha a Vitteaux.
A prop de Vitteaux, el poble molt antic de Prenois (el nom del qual ve de pruna) porta les prunes negres a l'escut i posseeix encara pruneres molt velles l'edat de les quals no se sap.

## Bibliografia

* Colette Butet, « L'odyssée québécoise du prunier de Damas » (article acompanyat d'il·lustracions i de referències), Quatre-Temps, la revue des Amis du Jardin botanique de Montréal, ISSN 0820-5515, tardor del 2017, Vol. 41, N° 3, Pàg. 52-55.
# Arquitectura mameluca

L'arquitectura mameluca fou l'estil d'arquitectura islàmica propi del Soldanat Mameluc (1250–1517), desenvolupat especialment al Caire. El fervor religiós convertia els governants mamelucs en patrons generosos de l'art i l'arquitectura. Aquesta estava fortament influenciada per l'arquitectura de l'antic Egipte i l'arquitectura copta. El comerç i l'agricultura es van desenvolupar sota el regnat mameluc i el Caire, la seva capital, es va convertir en una de les ciutats més riques de l'Orient Pròxim i en el centre d'una forta activitat artística i intel·lectual. Això va fer del Caire, segons Ibn Khaldun, «el centre de l'univers i el jardí del món,» amb cúpules funeràries majestuoses, patis i minarets escampats per la ciutat, que es respectaven com a símbols de commemoració i culte.
La història mameluca es divideix en dos períodes basats en les línies dinàstiques: els mamelucs de la dinastia bahrita, d'origen kiptxak del sud de Rússia (1250–1382), i els de la dinastia burjita, d'origen circassià (1382–1517).
Durant l'època bahrita es van definir l'art i l'arquitectura de tot el període mameluc. Les arts decoratives mameluques, especialment el vidre esmaltat i daurat, les incrustacions de metalls, l'ebenisteria i les peces tèxtils, eren preuades a tot el Mediterrani i a Europa, on van tenir un impacte profund en la producció local. Un exemple d'aquest fet es troba en la influència de la cristalleria mameluca en el vidre venecià. A la segona meitat del segle xv, les arts van prosperar sota el patronatge de Qàït-bay (1468–1496). Durant el seu regnat, es van restaurar bona part dels santuaris de la Meca i Medina.

## Referències

* ↑ Behrens-Abouseif, 2008.
* ↑ «The Art of the Mamluk Period (1250–1517)». The Metropolitan Museum of Art.
* ↑ Bloom i Blair, 2009, p. 152.

## Bibliografia

* Behrens-Abouseif, Doris. Cairo of the Mamluks : A History of Architecture and Its Culture. Nova York: Macmillan, 2008.
* Bloom, Jonathan M.; Blair, Sheila. The Grove encyclopedia of Islamic art and architecture. II. Oxford University Press, p. 152, 2009.
# Hydrolycus scomberoides

Hydrolycus scomberoides és una espècie de peix de la família dels cinodòntids i de l'ordre dels caraciformes que es troba a la conca del riu Amazones.
És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (24 °C-28 °C). Els mascles poden assolir 117 cm de longitud total i 17,8 kg de pes.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ IGFA, 2001. Base de dades de registres de pesca IGFA fins al 2001. IGFA, Fort Lauderdale, Florida, Estats Units.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Prígorodni

«Prígorodni» té aquests significats:
* Prígorodni (Tsipka), possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia
* Prígorodni (Alekséievskaia), possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia
* Prígorodni (Pàixkovski), possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia
* Prígorodni (Arkhànguelsk), municipi de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia
* Prígorodni (Krasnoiarsk), municipi del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
* Prígorodni (Orenburg), municipi de l'óblast d'Orenburg, a Rússia
* Prígorodni (Uliànovsk), municipi de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
* Prígorodni (Kursk), municipi de l'óblast de Kursk, a Rússia
* Prígorodni (Vladímir), municipi de l'óblast de Vladímir, a Rússia
* Prígorodni (Saràtov), municipi de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Beinn Eighe

Beinn Eighe (pronunciat peɲˈe.ə ˈrˠuəs̪t̪axk moːɾ) és una de les muntanyes de la regió de Torridon de les Terres Altes d'Escòcia (Regne Unit). Forma una llarga cresta amb molts espolons i cims, dos dels quals estan classificats com munros. El nom Beinn Eighe ve del gaèlic escocès i significa 'muntanya de llima'.

## Contrafort triple

Un dels trets més famosos del Beinn Eighe és el circ de Coire Mhic Fearchair, sovint conegut senzillament com a "circ del contrafort triple" a la vista de tres grans característiques rocoses que dominen el paisatge. Hi ha moltes escalades que poden dur-se a terme en els contraforts, encara que les rutes senderistes també permeten ascendir als cims des del cap del circ.

## Black Carls

La travessia integral del Beinn Eighe hauria d'incloure creuar una sèrie de pinacles coneguts com els Black Carls, que proporcionen bones grimpades. No obstant això, la ruta més habitual és simplement creuar la secció central de la cresteria, col·leccionant així els dos munros.

## Reserva natural nacional

El costat nord del Beinn Eighe va ser la primera reserva natural nacional declarada en el Regne Unit. Té senderes marcades i un centre de visitants. Igualment, forma part del patrimoni natural de la Unió Europea com una reserva de la biosfera. La reserva abasta una mescla d'erm, bosc i pantans, i alberga moltes criatures, incloent cérvols, àguiles reials i martes. En els pantans pot veure's una sorprenent varietat de libèl·lules. Quant a la flora, el Beinn Eighe conserva antics fragments de bosc de pineda caledoniana autòctona (Pinus sylvestris var. sylvestris). Els boscos humits són rics en molses i hepàtiques.

## Geologia

Geològicament, Beinn Eighe és inusual entre les muntanyes Torridon, en què el seu cim no està compost d'arenisca torridoniana precàmbrica, sinó de quarsita basàltica càmbrica. Això dona al seu cim un to familiarment clar, que contrasta notablement amb els altres cims de la regió.

## Galeria

* Vista des de l'alt de Ruadh-stac Mór cap al nord-est
* El triple contrafort de Coire Mhic Fearchair
* El cim del Beinn Eighe

## Referències

* ↑ NNR-Scotland Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine.
# Eviota pseudostigma

Eviota pseudostigma és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a les Seychelles i a Tonga.

## Referències

* ↑ Jenkins O. P. 1903. Report on collections of fishes made in the Hawaiian Islands, with descriptions of new species. Bull. U. S. Fish Comm. v. 22 [1902]. 415-511.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Héctor del Mar

Héctor del Mar (Mar del Plata, 22 de novembre de 1942 - Madrid, 8 d'abril de 2019) va ser un locutor de radio i televisió hispano-argentí. Va iniciar la seva carrera durant els anys 70 a Radio Intercontinental i posteriorment a la Cadena SER, com a comentarista i narrador de partits de futbol. Posteriorment destacà com a narrador de programes de la World Wrestling Entertainment, entre els anys 90 i 2019 juntament amb José Luis Ibáñez i Fernando Costilla. Va ser conegut pel seu estil excèntric, i jovial, ple d'expressions pintoresques i fins i tot fantasiós amb el que aportava realisme i diversió a les retransmissions.
Durant la seva trajectòria va guanyar diversos guardons com el premi Ondas, l'Antena de Oro o el Micrófono de Oro També va exercir com a vicepresident de l'Academia de las Artes y las Ciencias Radiofónicas de España.

## Referències

* 1 2 «Muere Héctor del Mar, el 'hombre gol'» (en castellà), 08-04-2019. [Consulta: 9 abril 2019].
# Dicranales

Les dicranals (Dicranales) són un ordre de molses de la classe Bryopsida. És un ordre molt ric en espècies i àmpliament distribuït pels dos hemisferis.

## Característiques

És un ordre difícil de caracteritzar per la seva gran variabilitat de formes vegetatives que presenten els diferents gèneres. En aquest sentit, el protonema (estadi primigeni del gametòfit) pot ser persistent o bé efímer, també són variables en mida, poden mesurar des d'uns quants mil·límetres fins a decímetres de llarg. Són principalment molses acrocarpiques (esporòfits situats sobre l'àpex del caulidi), amb fil·lidis lanceolats predominantment estrets i amb nervi. Sovint, els fil·lidis tenen base ovalada i àpex allargat. Les cèl·lules de la làmina són rectangulars o quadrades i en alguns casos papil·losades (amb petites irregularitats a la membrana).
L'esporòfit té una seta vertical i una càpsula que pot ser semiesfèrica o cilíndrica. La majoria de les espècies tenen un peristoma format per 16 dents lanceolades, profundament dividides. Són estriades a la part inferior, papil·losades a la part superior.

## Famílies

Conté 16 famílies, tres de les quals contenen espècies autòctones als Països Catalans:
* Dicranaceae
* Ditrichaceae
* Leucobryaceae

## Referències

* ↑ «Dicranales». GBIF. [Consulta: 31 març 2019].
* ↑ Frahm, Jan-Peter. Biologie der Moose. 1. Aufl. Spektrum, 2001. ISBN 3-8274-0164-x.
* ↑ Jan-Peter Frahm; Wolfgang Frey. Moosflora. 3. überarb. Aufl. E. Ulmer, 2004. ISBN 3-8252-1250-5.
* ↑ Wolfgang Frey, Michael Stech, Eberhard Fischer: Bryophytes and Seedless Vascular Plants (= Syllabus of Plant Families. 3). 13th edition. Borntraeger, Berlin u. a. 2009, ISBN 978-3-443-01063-8, S. 162–176.
* ↑ Casas, Creu. Flora dels briòfits dels Països Catalans. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2001. ISBN 84-7283-583-9.
# Bernardswiller

Bernardswiller (en alsacià Batschwiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.220 habitants.
Forma part del cantó d'Obernai, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Pays de Sainte-Odile.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 815 | 989 | 1.018 | 1.031 | 1.056 | 1.220 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Raymond Klein | UDF |

## Referències

* ↑ INSEE commune file
# Falles de Tarragona

Les Falles de Tarragona són una versió de les falles de València que es van celebrar a Tarragona entre el 1933 i el 1936.

## Història

L'any 1932 un grup de ferroviaris d'origen valencià traslladats a Tarragona van iniciar les gestions per tal de celebrar unes festes falleres. Com que en aquesta ciutat les iniciatives festives sempre quallen, de seguida es va crear una comissió fallera i l'any 1933 es plantava la primera falla tarragonina, la falla de l'Estació Central, a l'aleshores Rambla del 14 d'Abril.
La falla i la crema el dia de Sant Joan van tenir molt èxit i l'any següent es van plantar sis falles. El 1935 van ser tres i el 1936, tres més. Els actes durant les Festes i Falles eren similars als que s'organitzaven a València, amb música, concerts i elecció de les falleres. L'esclat de la Guerra Civil va aturar aquestes festes i mai més es van tornar a celebrar.

## Referències

* ↑ «Biblioteca Hemeroteca Municipal de Tarragona». web. Ajuntament de Tarragona Web (CC-BY-SA via OTRS). Arxivat de l'original el 6 de febrer 2015. [Consulta: 5 febrer 2015].
# Portada/efemèride agost 23

Shelley Long
« 22 d'agost · 23 d'agost · 24 d'agost »
# Rafael de Biure i de Montserrat

Rafael de Biure i de Montserrat (Vallespinosa?, 1570 – Barcelona, 15 de maig de 1634) va ser baró d’Aguilar i senyor de Vallespinosa.
Fou fill d’Anna de Montserrat i Gaspar de Biure, que dicta testament el 1578. Arran de la mort del seu pare, el tiet Melcior de Biure, canonge de la catedral de Tarragona, es converteix en el seu tutor fins a 1591. En adquirir la majoria d’edat, concerta una concòrdia amb la seva mare (1593) per adquirir l’herència dinerària de Gaspar de Biure.
El 1596 va casar-se amb Agnès de Cardona-Rocabertí, amb qui va tenir una filla: Maria. En les corts celebrades el 1599, Felip II de Castella li reconeix el privilegi de noblesa.
El 1603, contactes polítics per ampliar el seu patrimoni amb la baronia de Preixens. Onze anys més tard aconsegueix prendre el control de les carlanies de Pontils i Santa Perpètua de Gaià (1614). Rafael de Biure també va lluitar, judicialment i a través del bandolerisme, per la jurisdicció de Vallvert (contra l’Orde de Sant Joan de Malta) i per les baronies de Sant Mori i Artesa, enfrontant-se respectivament als Cardona-Rocabertí i als Pons. En canvi, va mantenir una relació d’amistat amb els Queralt, senyors del comtat de Santa Coloma, territori limítrof amb el senyoriu de Vallespinosa.
Manel Güell va analitzar el posicionament de Rafael de Biure en la disputa que van viure nyerros i cadells a Catalunya. Segons Güell, fins a 1606 seria més susceptible de ser considerat com a nyerro, atès que té amistats i valedors d’aquest bàndol, com Pere de Queralt i l’arquebisbe de Tarragona Joan Terès. A partir d’aquest any, arran de l’enfrontament amb l’orde de Sant Joan, s’inclinaria més pels cadells. Güell considera que “les seves activitats bandoleres (violències i excessos) no semblen circumscriure’s més que a la defensa dels seus propis interessos”.
El 1620, en casar-se Maria de Biure amb Josep de Margarit, va associar els seus béns amb els del llinatge Margarit. En el testament realitzat el 1633, fa hereus del seu patrimoni a la parella.
Rafael de Biure mor el 15 de maig de 1634 a Barcelona. El 19 del mateix mes és enterrat a la tomba que tenia reservada al presbiteri de l’església de Sant Jaume de Vallespinosa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rafael de Biure i de Montserrat» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ Güell Junkert, Manel «Rafel de Biure de Montserrat, o les tribulacions d'un senyor-bandoler de Vallespinosa (1570-1634)». Recull, n. 10, 2007, pàg. 60-62.
* ↑ Güell, Manel. Els Margarit de Castell d'Empordà. Família, noblesa i patrimoni a l'època moderna. Lleida: Editorial Pagès, 2011, p. 326. ISBN 978-84-9975-059-0.

## Bibliografia

* Francesc ANGLÈS & Joan FUGUET (eds): Vallespinosa i el seu patrimoni monumental i artístic conservat (segles XII-XVIII) , Tarragona: Diputació de Tarragona, 2002 i 2010 (2a edició).
https://www.academia.edu/105840931/Fuguet_Sans_J_El_patrimoni_arquitecto_nic_de_Vallespinosa_2010_compressed
# Dicotylichthys punctulatus

Dicotylichthys punctulatus és una espècie de peix de la família dels diodòntids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja invertebrats de closca dura.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i associat als esculls de corall que viu fins als 50 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Leis, J.M., 2001. Diodontidae. Porcupine fishes (burrfishes). p. 3958-3965. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Duron, M. i J.C. Queró, 1990. Diodontidae. p. 1073-1076. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Leis, J.M., 2002. Diodontidae. Porcupinefishes (burrfishes, spiny puffers). p. 2007-2013. A: K.E. Carpenter (ed.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Atlantic. Vol. 3: Bony fishes part 2 (Opistognathidae to Molidae).
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J.C., 1978. Diodontidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Central Atlantic (Fishing Area 31). Vol. 2. (pag.var.). FAO, Roma, Itàlia.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Bernardí Martorell i Falp

Bernardí Martorell i Falp (Barcelona, 27 de febrer de 1843-1906) fou un empresari i polític català.

## Biografia

Era fill de l'empresari químic Bernardí Martorell i Montells de Barcelona i Carmen Falp i Robert de Vilanova i la Geltrú. Es casà amb Josepa Puig i Benítez (1850-1884), natural de Matanzas (Cuba), amb la que va tenir l'arquitecte Bernardí Martorell i Puig i l'advocat Josep Oriol Martorell i Puig. A la mort del seu pare va heretar la casa de la família, situada al número 99 del carrer de l'Hospital de Barcelona, al barri del Raval.
Enginyer químic, fou president i vicepresident de l'Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya. Va constituir diverses empreses del sector de l'electricitat i del tèxtil. Va presidir la Comissió Tècnica de l'Exposició Universal de 1888. El mateix any fou nomenat vicepresident de la Cambra de la Propietat Urbana i el 1898 comptador de la Cambra. Membre del Comitè del Partit Conservador de Barcelona des de 1879, a les eleccions municipals de 1890 fou escollit regidor a l'ajuntament de Barcelona
També fou col·leccionista de pintures i peces científiques, que després va donar al Museu de Ciències situat al parc de la Ciutadella, anomenat Museu Martorell. Membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País, de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre i de l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques.

## Referències

* ↑ «Registre de naixements.any 1843.Llibre 1.registre núm 786». Arxiu Municipal de Barcelona, 27-02-1843. [Consulta: 16 abril 2019].
* ↑ La casa del passatge i l'industrial
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.197. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Aubigné (Ille i Vilaine)

Aubigné (en bretó Elvinieg, en gal·ló Aubeinyae) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 335 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 136 | 161 | 157 | 235 | 237 | 240 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Michel Siroit | |
# Ilmenau

* Per a altres significats, vegeu «Ilmenau (desambiguació)».
Ilmenau és una ciutat del districte d'Ilm-Kreis de Turíngia (Alemanya) i és situat en el Bosc de Turíngia al marge del riu Ilm, un afluent del Saale.

## Fills importants

* Carl Faelten (1846-1925).

## Política

El Consell Municipal d'Ilmenau està format (des de 2009):
* Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya: 12 escons.
* L'Esquerra: 6 escons.
* Partit Socialdemòcrata d'Alemanya: 3 escons.
* Aliança 90/Els Verds/Bürgerbündnis: 3 escons.
* Freie Wähler: 3 escons.
* Pro Bockwurst: 2 escons.
* Partit Democràtic Lliure: 1 escons.

## Agermanaments

* Wetzlar, Alemanya
* Homburg (Saar), Alemanya
* Targu Mures, Romania
* Blue Ash, Ohio, EUA

## Referències

* ↑ «Ilmenau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Ilmenau
# RTL Zwee

RTL Zwee és un canal de televisió privat de caràcter generalista, destinat més aviat a un públic més adolescent, i de nacionalitat luxemburguesa. És propietat del group RTL, qui posseeix més de la meitat del panorama televisiu luxemburguès. Aquest canal en concret neix el 15 de mars del 2004, després del llarg procés de reestructuració que va patir l'RTL Télé Lëtzebuerg. Les seus socials són situades al barri de Kirchberg, al Luxemburg mateix. Inicialment el canal només era visible per cable, avui dia ja es disposa per ADSL i a la TDT.

## Vegeu també

* Televisió a Europa

## Enllaços externs

* http://tele.rtl.lu