OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cadafalc de Sardanes

Cadafalc de Sardanes és un element arquitectònic de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la plaça del poble, entre l'església i el castell, fent de tanca a un sector del jardí del castell, es troba aquest element. Compost d'una altra paret amb un element ornamental centrat, amb dos esglaons de basa, el més proper al terra més alt, i amb 3 esglaons pel costat esquerre per accedir al primer esglaó. Arrebossat caigut per la paret i pedra pels esglaons. Sota el motiu centrat de la paret hi ha una placa que indica el nom de la plaça en espanyol: PLAZA DE LA CONSTITUCIÓN (l'antiga).

## Referències

* ↑ «Cadafalc de Sardanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Campionats del món de ciclocròs de 1971

Els Campionats del món de ciclocròs de 1971 foren la 22a edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 28 de febrer de 1971 a Apeldoorn, Gelderland, Països Baixos. Es disputaren dues proves masculines.

## Resultats

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Cursa elit masculina | Eric De Vlaeminck Bèlgica | 1h 00' 10" | Albert Van Damme Bèlgica | + 10" | René De Clercq Bèlgica | + 2' 40" |
| Cursa amateur masculina | Robert Vermeire Bèlgica | 54' 35" | Dieter Uebing RFA | + 6" | Jacques Spetgens Països Baixos | + 31" |

## Classificacions
### Classificació de la prova masculina elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Eric De Vlaeminck | Bèlgica | 1h 00' 10" |
| | Albert Van Damme | Bèlgica | + 10" |
| | René De Clercq | Bèlgica | + 2' 40" |
| 4 | Peter Frischknecht | Suïssa | + 2' 54" |
| 5 | Hermann Gretener | Suïssa | + 3' 42" |
| 6 | Julien Van Den Haesevelde | Bèlgica | + 3' 45" |
| 7 | Renato Longo | Itàlia | + 3' 55" |
| 8 | Charles Rigon | França | + 4' 01" |
| 9 | Cees Zoontjens | Països Baixos | + 4' 58" |
| 10 | John Atkins | Regne Unit | + 5' 27" |

### Classificació de la prova masculina amateur

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Robert Vermeire | Bèlgica | 54' 35" |
| | Dieter Uebing | RFA | + 6" |
| | Jacques Spetgens | Països Baixos | + 31" |
| 4 | Ekkehard Teichreber | RFA | + 37" |
| 5 | Gertie Wildeboer | Països Baixos | + 53" |
| 6 | Christopher Dodd | Regne Unit | + 1' 03" |
| 7 | Jakob Küster | Suïssa | + 1' 10" |
| 8 | Jiří Murdych | Txecoslovàquia | + 1' 21" |
| 9 | Albert Scheffer | Països Baixos | + 1' 40" |
| 10 | Jean-Michel Richeux | França | + 1' 47" |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2 | RFA | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Països Baixos | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Can Mercader (Òdena)

Can Mercader és una masia d'Òdena (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions producte d'una grans transformació del segle xix. De planta rectangular, planta baixa i golfes i teulada a dues vessants. De la façana principal en destaca la seva quasi simetria, el balcó seguit de la planta pis i la filera de finestres de les golfes. A l'interior la gran sala central ordena les dependències entre les quals destaca un gran celler annex a la banda de llevant i un cobert situat a l'extrem sud del conjunt. Tot el conjunt està envoltat per un mur.

## Història

Existeix documentació del segle xvi (segons ens diu el propietari).
A la porta d'entrada de la casa hi ha la data inscrita del 1878.

## Referències

* 1 2 3 «Can Mercader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2018].
# Castell de Chihaya

El castell Chihaya (千早城, Chihaya-jō) era un castell japonès, construït el 1332 per Kusunoki Masashige (楠木正成). Consistia principalment en defenses de fusta i terra. Chihaya és un clar exemple del disseny de castells japonesos del període Nanboku-cho. Localitzat al mont Kongō (金刚山) a la província Kawachi (河内国), va sobreviure al setge de 1333 però va ser més tard conquerit per les forces del shogunat Ashikaga el 1390 i després abandonat.
Juntament amb el castell Akasaka (赤坂城), un altre castell proper sobre una muntanya, Chihaya va servir com a base d'operacions per Kusunoki així com el centre de defensa durant les seves campanyes en nom de l'emperador Go-Daigo (后醍醐天皇) en contra del clan Hōjō. Construït un any després de la caiguda d'Akasaka, Chihaya va ser dissenyat per ser més resistent i va sobreviure al setge de 1333 amb succés. Alguns ponts movils eren part de les mesures defensives que es van prendre juntament amb les parets de fusta, defenses de terra a més de la posició estratègica a la muntanya Kongō. La fortalesa era envoltada d'espessos arbres i pedres, els quals podien rodar a la muntanya cap a un exèrcit invasor, a més que enramades de brossa s'utilitzaven per protegir-se de les fletxes llançades per l'enemic.
Després de la reeixida defensa del 1333, la fortalesa va veure poca activitat fins a la seva caiguda el 1390. Encara que mai va ser formalment destruïda en batalla, és improbable que elements importants de la fortalesa sobrevisquin al dia d'avui per ser construït principalment de fusta i terra.

## Referències

* ↑ Frédéric, Louis. «Chihaya-jō». A: Japan Encyclopedia (en anglès). Harvard University Press, 2002. ISBN 978-0-674-01753-5.

## Bibliografia

* Sansom, George (1961). "A History of Japan: 1334-1615." Stanford, California: Stanford University Press. pp123–4
* Turnbull, Stephen (1998). 'The Samurai Sourcebook'. London: Cassell & Co.
# Castelnovo del Friuli

Castelnovo del Friuli (friülà Cjistielgnûf ) és un municipi italià, dins de la província de Pordenone. L'any 2007 tenia 955 habitants. Limita amb els municipis de Clauzetto, Pinzano al Tagliamento, Tramonti di Sotto, Travesio i Vito d'Asio

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Lara De Michiel | Centreesquerra |
# Celèbdil

El Celèbdil (anomenat Zirakzigil en khuzdul, Zirak, per abreujar, traduït a l'anglès com Silvertine, i Punxadargent, en català), és un cim situat a les Muntanyes Boiroses, concretament el que es troba a l'extrem més occidental de les muntanyes de Mòria, els tres cims que es troben per sobre de la ciutat dels nans Khazad-dûm. Els altres dos cims són el Caradhras i Fanuídhol. La torre de Durin es trobava al cim del Zirakzigil, on va tenir lloc la darrera batalla entre Gàndalf i el Bàlrog, en la coneguda com la batalla del Cim, que va acabar amb la victòria del mag, la mort dels dos contendents i, finalment, la resurrecció de l'istari com a Gàndalf el Blanc.
En una carta de 1968, Tolkien va identificar la muntanya suïssa Silberhorn, tal com se li va aparèixer en una acampada prop de Mürren, el 1911, com el "Silvertine (Celèbdil) dels seus somnis".

## Referències

* ↑ Hammond and Scull, J.R.R. Tolkien: Artist & Illustrator, Figure 158: "Dimrill Dale and Mountains of Moria", p. 163.
* ↑ Carpenter, Humphrey, ed. (1981), The Letters of J. R. R. Tolkien, Boston: Houghton Mifflin, #306, ISBN 0-395-31555-7
# Cel·leriïta

La cel·leriïta és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom en honor del mineralogista italià Luigi Gesualdo Celleri (5 de juny de 1828, San Piero in Campo, Elba, Toscana, Itàlia - 21 de juliol de 1900, San Piero in Campo).

## Característiques

La cel·leriïta és un ciclosilicat de fórmula química ◻(Mn$^{2+}$₂Al)Al₆(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional el 2019, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del museu universitari de Ciències de la Terra de la Universitat de Roma La Sapienza, a Roma (Itàlia), amb el número de catàleg: 33287/403, i al Museu Cívic d'Història Natural de Milà (Itàlia), amb el número de catàleg: m38847.

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides en dos indrets: Pikárec, al districte de Žďár nad Sázavou (regió de Vysočina, República Txeca), i al municipi de Campo nell'Elba, a la província de Liorna (Toscana, Itàlia). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Celleriite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 març 2022].
# Català fragatí

* «Fragatí» redirigeix aquí. Si cerqueu el gentilici, vegeu «Fraga».
El fragatí és la varietat del català parlada al municipi aragonès de Fraga i per extensió a la comarca del Baix Cinca. És una parla intermèdia entre el lleidatà i el ribagorçà, però també té algunes traces meridionals comunes amb el valencià.
El lèxic d'interès etnogràfic de Fraga ha estat relativament estudiat, atès que la dita localitat figura en l'Atlas Lingüístico y Etnográfico de Aragón, Navarra y la Rioja amb la sigla Ho 602.

## Fonètica

* La vocal a final àtona es torna una e oberta àtona com en lleidatà i en parles com la de Gandesa. Per exemple, Frague, Lleide i case.
* Palatalització de la l en els grups llatins -pl-, -cl- i -fl-, com en ribagorçà. Per exemple, pllou i cllau.
* Tendència, segons el tempo de la frase, a la pèrdua de la -d- intervocàlica, sobretot en els participis, com en valencià. Per exemple, trobà.

## Lèxic

Hi ha alguns aragonesismes, com ara les navaes per a les aumedies i assabel i assabelta, adaptació de l'aragonès asabelo 'molt'.

## Referències

* ↑ (castellà) Manuel Alvar: Atlas lingüístico y etnográfico de Aragón, Navarra y Rioja. Institución Fernando El Católico. Departamento de Geografía Lingüística, Institución Fernando el Católico de la Excma. Diputación Provincial de Zaragoza, 1983. Tomo I, Lamina 3, Mapa nº 3.
# Cervià

«Cervià» té aquests significats:
* Cervià de les Garrigues, municipi de les Garrigues
* Cervià de Ter, municipi del Gironès
* Cervia, ciutat italiana de l'Emília-Romanya, província de Ravenna
Viccionari
# Casa Parroquial

«Casa Parroquial» té aquests significats:
* Casa Parroquial (Àger), edifici d'Àger, a la Noguera
* Casa Parroquial (Santa Coloma de Cervelló), edifici de Santa Coloma de Cervelló, al Baix Llobregat
* Casal Parroquial (Tossa de Mar), edifici a Tossa de Mar, a la Selva
# Cercola

Cercola (en napolità Cercola) és un municipi italià, situat a la regió de Campània i a la Ciutat metropolitana de Nàpols. L'any 2007 tenia 19.177 habitants. Limita amb els municipis de Massa di Somma, Nàpols, Pollena Trocchia, San Sebastiano al Vesuvio i Volla.
El municipi de Cercola comprèn les localitats de Caravita i Cercola. Pròxim a l'àrea del Vesuvi, fa un únic centre habitat amb el veí Ponticelli, que el 1927 fou englobat al municipi de Nàpols.

## Història

No hi ha notícies del municipi anteriors al segle xix quan el 1872, a causa d'una erupció del Vesuvi, la lava volcànica va destruir el municipi de Massa di Somma i la seu es va traslladar al llogaret Cercula, nom d'una famosa posada situada a l'ombra d'un vell roure. La seu no es va traslladar a causa de les dificultats relacionades amb la restauració de l'antiga ubicació i a les pressions de l'alcalde Domenico Riccardi i del senador Enrico Pessina.
Després, amb un reial decret de 13 d'agost 1877, fou autoritzat a canviar el seu nom de Massa di Somma a Cercola. Un cop reconstruïda Massa, es va convertir en llogaret de Cercola, fins que es va constituir en municipi independent el 1988.
L'octubre de 1980 un fort terratrèmol va danyar severament la ciutat. Cercola va ser objecte de nombroses obres públiques per la seva connexió amb la ciutat de Nàpols.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 200?- | Pasquale Tammaro | Centredreta |
# Cercocebus

Cercocebus és un gènere de primats africans que pertanyen a la família dels cercopitècids. El gènere inclou sis espècies diferents.
Els mangabeis del gènere Cercocebus s'assemblen als cercopitecs, però són més grans i esvelts. A més, tenen el musell més llarg i el cos més ovalat. El color del pelatge varia entre gris i marró; cada espècie té una coloració diferent. Els mascles tenen un sac d'aire a la gola, que fan servir per cridar ben fort.
Tenen una llargada corporal de 40-88 cm, amb una cua aproximadament igual de llarga que el cos. Poden pesar fins a 20 kg.

## Referències

* Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 153-154. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Cercles en un cercle

Cercles en un cercle és una pintura a l'oli sobre tela realitzada pel pintor rus Vassili Kandinski el 1923.

## Anàlisi

En aquesta obra, un cercle negre gruixut rodeja fins a vint-i-sis cercles de diferents mides i colors que se superposen, molts d'aquests en intersecció amb línies negres rectes. Dues franges, una de blava i l'altra groga, s'estenen en el fons de l'obra des de les cantonades superiors cap al centre, canviant el color dels cercles en passar-ne per darrere. Tot i que Cercles en un cercle és distintivament diferent a les pintures de Kandinski del primers anys del segle xx, reflecteix igualment la seva contínua convicció que certs colors i formes signifiquen emocions que es poden codificar i combinar en un tot, manifestant l'harmonia del cosmos. Per al pintor rus, el cercle, la més elemental de les formes, tenia un significat simbòlic, còsmic. Va escriure que el cercle és la síntesi de les més grans oposicions. Combina allò concèntric amb allò excèntric en una mateixa forma, i en equilibri. En una carta de 1931, va descriure aquesta obra com la seva primera pintura que portava el tema dels cercles al primer pla.

## Referències

* ↑ «Circles in a Circle» (en anglès). Philadelphia Museum of Art. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ «Wassily Kandinsky Circles» (en anglès). Kandinsky Circles. Arxivat de l'original el 7 d'octubre 2016. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ N. Abrams, Harry. Wassily Kandinksy: Life and Work, 1958, p. 188.
* ↑ Baker Sandback, Amy. Blue Hights Drive, Març 1990, p. 127.
# Badia dels Taurons

La Badia dels Taurons (Shark Bay) Situada a la regió de Gascoyne, a l'estat d'Austràlia Occidental a Austràlia. La seva localització, a més de 800 quilòmetres al nord de Perth, es tracta del punt més occidental d'Austràlia. Va ser batejada per William Dampier, un dels primers europeus que va visitar Austràlia, està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de l'any 1991.

## Fauna

La Badia dels Taurons és una zona de gran importància zoològica. Hi viuen uns 10.000 dugongs (‘vaques de mar’), al voltant del 12,5% de la població mundial, i hi ha molts dofins particularment a Monkey Mia. La zona té 26 espècies de mamífers amenaçats d'extinció, unes 230 espècies d'ocells i prop de 150 espècies de rèptils. És una zona important de cria i alimentació per a peixos, crustacis i celenteris. Hi ha unes 323 espècies de peixos, amb molts taurons i rajades.
Alguns dofins mulars de la badia dels Taurons mostren un dels pocs casos coneguts d'ús d'eines en animals marins (junt amb les llúdrigues marines): aquests dofins protegeixen l seu nas amb una esponja de mar en alimentar-se al fons del mar. La balena geperuda i la balena franca del sud fan servir les aigües d'aquesta badia en la seva ruta migradora mentre altres espècies com Balaenoptera brydei entren sovint a la badia. El tauró balena apareix a la badia durant les llunes plenes d'abril i maig.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Shark Bay, Western Australia» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
* 1 2 3 Riley, Laura and William. Nature's Strongholds: The World's Great Wildlife Reserves. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 2005, p. 595–596. ISBN 0-691-12219-9 [Consulta: 12 juliol 2011].
# Badia del Somme

La badia del Somme (en francès, Baie de Somme) és una badia situada al canal de la Mànega, a França, format per l'estuari a la desembocadura del Somme. Es troba a la costa de la regió de Picardia i té una extensió d'uns 70 km² entre la punta del poblet i port pesquer de Le Hourdel al municipi de Cayeux-sur-Mer, a migdia, a la punta de Saint-Quentin-en-Tourmont, al nord. Considerat com una de les «més maques badies del món», el 2011 va obtenir el títol de «Grand Site de France» (Lloc major de França).
La badia del Somme és reconeguda en el pla internacional per la seva riquesa ecològica i és considerada com un lloc d'alt valor ornitològic. Les seves diverses zones ofereixen condicions d'acolliment favorables per a aus sedentàries i migratòries. S'hi van inventoriar 365 espècies d'ocells i 275 espècies de plantes, entre els quals la molt rara orquídia Liparis loeselii.
Aquesta riquesa ha provocat la creació el 1968, dins de la seva part nord (desembocadura de la Maye), d'una reserva nacional de caça transformada en reserva natural el 1994 com a Réserve naturelle nationale de la Baie de Somme dont le Parc du Marquenterre que des del 2021 s'ha integrat en el Parc natural marí dels tres estuaris i del mar d'ópal. El 23 de gener de 1998, una àrea de 19.000 ha va ser declarada «lloc Ramsar», una protecció internacional de zones húmides importants per als aus aquàtics.

## Referències

* 1 2 «La Baie de Somme de nouveau labellisée Grand Site de France» (en francès). Réseau des Grands Sites de France, 17-04-2019. [Consulta: 14 octubre 2021].
* 1 2 «Baie de Somme» (en anglès). Ramsar Sites Information Service, 08-03-2017. [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ «Création du parc naturel marin des estuaires picards et de la mer d'Opale» (en francès). Eau France, s.d. [Consulta: 14 octubre 2021].
# Barraquer

«Barraquer» té aquests significats:
# Banco di San Giorgio

Banco di San Giorgio o també Ufficio di San Giorgio és una institució financera de l'antiga República de Gènova. És un dels bancs més antics d'Europa i potser del món juntament amb la Taula de Canvi de Barcelona. Fou fundat el 1407, quan Gènova era una important república marítima, i fou força actiu en la baixa edat mitjana.
L'antiga seu social era situada al Palau de San Giorgio, edifici històric construït en segle xiv sota la direcció de Simone Boccanegra, aleshores dux de Gènova. Actualment és l'oficina de les autoritats portuàries de Gènova. Situat a la vora del centre de al ciutat, del port vell i de l'aquari, obre periòdicament les seves portes al públic i fa exposicions sobre història de la ciutat.

## Organització

Un cert nombre de famílies genoveses dominants es van veure implicades en l'establiment i el govern de la banca, principalment la família Grimaldi. El banc era dirigit per quatre cònsols, que administraven les seves finances i dirigien les inversions. El fet que les oligarquies dominaven la república influïa en la política bancària, de tal manera que era difícil de determinar els límits de la influència de la banca sobre el govern.

## Operacions

Varen regir directament o indirecta nombrosos territoris d'ultramar sota administració genovesa. El 1453 la república els encarregà la gestió de Còrsega, Crimea, Gazaria i altres possessions. Tot i això, a partir de finals del segle XV la república va reprendre gradualment el control dels territoris cedits al banc. La península de Taman restà sota el control de la família De Ghisolfi, però els seus prínceps havien de retre comptes al banc.
El Banc va prestar considerables sumes de diners a nombrosos dirigents europeus en els segles XV i XVI, obtenint així força influència. Els Reis Catòlics tenien comptes oberts al Banc, de la mateixa manera que Cristòfol Colom. Carles I d'Espanya era força endeutat amb el banc durant bona part del regnat. Nicolau Maquiavel afirmà que la dominació de la banca sobre Gènova feia possible la creació d'una república més memorables que la de Venècia.
En el segle xvii el banc es va implicar fortament en el comerç marítim, i després d'un temps, va concórrer en empreses com la Companyia Holandesa de les Índies Orientals i la Companyia Anglesa de les Índies Orientals.

## Referències

* ↑ «Casa di San Giorgio, la banca moderna. 1407» (en castellà). La Revista. El Mundo. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ Kirk, pp. 50-51 ;
* ↑ Atti del Parlamento italiano (en italià). Istituto poligrafico e zecca dello Stato, 1866, p. 143.
* ↑ Kirk, p. 48
* ↑ Machiavel, p. 420.

## Bibliografia

* Franklin A. Gevurtz, The Historical and Political Origins of the Corporate Board of Directors, The Berkeley Electronic Press (2004).
* Thomas A. Kirk, Genoa and the Sea: Policy and Power in an Early Modern Maritime Republic, 1559-1684, Johns Hopkins Univ. Press (2005).
* Emily. Tai, «Restitution and the Definition of a Pirate: The Case of Sologrus de Nigro», a Mediterranean Historical Review, Volume 19, Number 2 (desembre 2004), ed. Routledge.
* Nicolau Maquiavel, Istorie fiorentine, 8 llibres (1521-1525).
# Bernard Bocian

Bernard Bocian (Poznań, 26 de gener de 1974) va ser un ciclista polonès, professional des del 1996 al 2000. Es va proclamar dos cops campió nacional en contrarellotge.

## Palmarès

* 1994
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 1995
** Campió de Polònia en contrarellotge
* 2000
** 1r al Tour de Berlín i vencedor de 2 etapes

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Bassiknysna jansei

Bassiknysna jansei és una espècie d'arnes de la família Crambidae. Es troba a Sud-àfrica i és l'única espècie del gènere Bassiknysna.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ Afro Moths