OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Foshagita

La foshagita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de William Frederick Foshag (Sag Harbour, Nova York, Estats Units, 17 de març de 1894 – Westmoreland Hills, Maryland, EUA, 21 de maig de 1956), químic i mineralogista, conservador de minerals de la Smithsonian Institution.

## Característiques

La foshagita és un silicat de fórmula química Ca₄(Si₃O$_9$)(OH)₂. Cristal·litza en el sistema triclínic. És un mineral dimorf de la trabzonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la foshagita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, eudidimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres Crestmore, situades a la localitat homònima, dins el comtat de Riverside (Califòrnia, Estats Units). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Foshagite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 gener 2020].
# Taeniura

Taeniura és un gènere de peix cartilaginós batoïdeu de la família Dasyatidae.

## Taxonomia

* Taeniura grabata - Escurçana rodona (É. Geoffroy Saint-Hilaire, 1817)
* Taeniura lymma (Forsskål, 1775)
* Taeniura meyeni (J. P. Müller i Henle, 1841)
* Taeniura grabata
* Taeniura lymma
* Taeniura meyeni

## Enllaços externs

* Taeniura. FishBase. Ed. Ranier Froese i Daniel Pauly. February del 2011. N.p.: FishBase, 2011. (anglès)
# Semur-en-Brionnais

Semur-en-Brionnais és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 617 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1995- | François Baciak | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 705 | 710 | 689 | 687 | 646 | 725 | 617 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Serina

La serina (abreujada Ser o S) és un compost orgànic de fórmula simplificada HO2CCH(NH2)CH2OH. És un dels 20 dels aminoàcids transcripcionals que formen les proteïnes dels éssers vius. No és essencial en la dieta humana, ja que pot ser sintetitzada a partir d'altres metabolits, incloent-hi la glicina. La serina va ser aïllada per primera vegada el 1865 a partir de la proteïna de la seda, que n'és particularment rica. El seu nom deriva del terme llatí per a la seda, sericum. L'estructura de la serina es va establir el 1902. El grup hidroxil el fa un aminoàcid de tipus polar.
A l'ARNm, està codificada com a UCU, UCC, UCA, UCG, AGU i AGC.

## Biosíntesi

La síntesi de la serina s'inicia amb l'oxidació del 3-fosfoglicerat formant 3-fosfohidroxipiruvat i NADH. L'aminació reductiva d'aquesta cetona se seguida per la hidròlisi que condueix a la serina. La serina hidroximetiltransferasa catalitza la conversió simultània de la L-Serina a Glicina i 5,6,7,8-tetrahidrofolat a 5,10-metilentetrahidrofolat.

## Metabolisme

La serina és important en el metabolisme, car participa en al biosíntesi de purina i pirimidina. També és el precursor de diversos aminoàcids, incloent-hi glicina, cisteïna i triptòfan, aquest darrer només en bacteris. També és el precursor de nombrosos metabolits, incloent-hi els esfingolípids. LA serina també és un dels precursors de l'àcid fòlic, el qual és el principal donador de fragments de carboni a la biosíntesi.

## Senyalització

La D-serina, sintetitzada per la serina racemasa a partir de la L-Serina, serveix com una molècula de senyal neuronal activant els receptors NMDA del cervell.
# Sergej Barbarez

Sergej Barbarez (Mostar, 17 de setembre de 1971) és un futbolista bosnià.
Format al FK Velež de la seva ciutat natal, Barbarez ha passat quasi tota la seva vida futbolística a Alemanya, a clubs com Hannover 96, Hansa Rostock, Borussia Dortmund, Hamburger SV o Bayer Leverkusen. També ha estat internacional amb la selecció de Bòsnia, amb la qual jugà entre 1998 i el 12 d'octubre de 2006, data en què es retirà d'aquesta.

## Estadístiques

Estadístiques de club :
| Club | Temporada | Lliga | Lliga | Copa | Copa | Competició europea | Competició europea | Total | Total |
| Club | Temporada | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols | Partits | Gols |
| Bayer Leverkusen | 07-08 | 29 | 4 | 0 | 0 | 10 | 3 | 39 | 7 |
| Bayer Leverkusen | 06-07 | 32 | 7 | 2 | 0 | 12 | 3 | 46 | 10 |
| Total | | | | | | | | | |
| Hamburger SV | 05-06 | 33 | 10 | 3 | 3 | 9 | 3 | | |
| Hamburger SV | 04-05 | 30 | 11 | | | | | | |
| Hamburger SV | 03-04 | 32 | 10 | | | | | | |
| Hamburger SV | 02-03 | 24 | 6 | | | | | | |
| Hamburger SV | 01-02 | 24 | 7 | | | | | | |
| Hamburger SV | 00-01 | 31 | 22 | | | | | | |
| Total | | | | | | | | | |
| Borussia Dortmund | 99-00 | 14 | 2 | | | | | | |
| Borussia Dortmund | 99-99 | 22 | 4 | | | | | | |
| Total | | | | | | | | | |
| Hansa Rostock | 97-98 | 32 | 11 | 1 | 0 | 0 | 0 | 33 | 11 |
| Hansa Rostock | 96-97 | 27 | 2 | 2 | 1 | 0 | 0 | 29 | 3 |
| Total | | 59 | 13 | 3 | 1 | 0 | 0 | 62 | 14 |
| Totals | | | | | | | | | |

## Enllaços externs

* FootballDatabase Sergej Barbarez (anglès)
* Leverkusen who's who (anglès)
* Informació de Barbarez (alemany)
* Web oficial Arxivat 2011-05-17 a Wayback Machine. (alemany)
# Sergei Volgin

Sergei Volgin (Almati, 5 de maig de 1960) és un exfutbolista kazakh de la dècada de 1980.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Kairat, FC Spartak Moscou i FC Tekstilshchik Kamyshin.
Un cop retirat ha estat entrenador. Trajectòria:
* 2001-2004: Uralan Elista (assistent)
* 2004: Uralan Elista (temporal)
* 2005-2007: Irtysh
* 2008: Atyrau
* 2008: Sunkar
* 2009-2010: Kairat
* 2013: Kaisar
* 2014-2015: Akzhayik
* 2018-present: Fakel Voronezh

## Referències

* ↑ «Акжайык сменит тренера» (en russian). FC Akzhayik, 17-06-2015. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ Lyakhov.kz Atyrau squad 2008 (rus)
# Sexe vainilla

Sexe vainilla és el nom que, dins de l'argot de la subcultura BDSM, s'aplica a l'anomenat sexe convencional. Més en general, és el nom que reben les conductes sexuals que cauen dins del rang de normalitat per a una cultura o subcultura donada, i es refereix generalment a les conductes sexuals que no inclouen elements de BDSM, parafílies o fetitxismes. El terme s'usa també en forma pejorativa, i en aquest sentit indica sexe "poc agosarat" o "avorrit".

## Descripció

Allò que es considera sexe convencional depèn de les normes culturals i subculturals. Entre parelles heterosexuals del món occidental, per exemple, sovint es refereix a les relacions sexuals en la postura del missioner. També pot referir-se al sexe penetratiu que no inclou cap element BDSM, parafília ni fetitxisme.
Segons el British Medical Journal el sexe convencional entre companys homosexuals és el "sexe que no va més enllà de l'afecte, masturbació mútua, sexe oral i anal". A més s'inclouen els actes sexuals no penetratius, com ara sexe intercrural, frot, Sumata i tribadisme; aquesta última és una pràctica comuna entre lesbianes, però rares vegades estudiada.

## Orígens

Encara que no se sap quan es va utilitzar aquest terme per primera vegada, Gayle Rubin ja el feia servir el 1984, en el seu assaig Reflexionant sobre el sexe: notes per a una teoria radical de la sexualitat.
Un altre ús conegut del terme vainilla va ocórrer a la fi dels 90, quan el va fer servir un conegut activista BDSM: va explicar que els practicants del sexe convencional estricte eren com aquell client que entra en una gelateria italiana de somni, repleta de sabors, colors i textures, amb milers de variacions, i demana al dependent: "Sisplau, un de vainilla".

## Referències

* ↑ Bell, Robin «Homosexual men and women». BMJ, 318, 7181, 13-02-1999, pàg. 452–5. DOI: 10.1136/bmj.318.7181.452. PMC: 1114912. PMID: 9974466 [Consulta: 9 novembre 2011].
* ↑ Carroll, Janell L. Sexuality Now: Embracing Diversity. Third. Belmont, Calif.: Cengage Learning, 2009, p. 629. ISBN 978-0-495-60274-3. ISBN 0495602744. OCLC 426044136.
* ↑ Halberstam, Judith. Female Masculinity. Durham, N.C.: Duke University Press, 1998, p. 61. ISBN 978-0-8223-2243-6. ISBN 0822322439. OCLC 39235591.
* ↑ Gayle Rubin. «Reflexionando sobre el sexo: notas para una teoría radical de la sexualidad». A: Vance, Carole S. (Comp.). Placer y peligro. Explorando la sexualidad femenina.. Madrid: Revolución, 1989, p. 113-190.
# Sergi Grau Torras

Sergi Grau Torras (Terrassa, 1978) és un historiador català especialitzat en l'edat mitjana, és investigador vinculat a l'Institut d'Estudis Medievals de la Universitat Autònoma de Barcelona. La seva recerca s'ocupa preferentment de les heretgies medievals, com ara el càtars i els valdesos, i del metge i reformador espiritual Arnau de Vilanova. Entre les seves publicacions destaca Cátaros e inquisición en los reinos hispánicos, ss. xii-xiv (Càtedra, 2012) o La invenció dels càtars (Angle, 2015). Forma part de l'equip de Jordi Savall a la Fundació Centre Internacional de Música Antiga, on prepara la documentació històrica i dramatúrgica dels projectes musicals.
També ha rebut el Premi de Filosofia Joaquim Carreras i Artau 2017 de l'Institut d'Estudis Catalans per: Les transformacions d'Aristòtil. Filosofia natural i medicina a Montpeller: el cas d'Arnau de Vilanova.

## Referències

* ↑ «La invenció dels càtars». web. Angle Editorial). [Consulta: 14 juliol 2017].
* ↑ «Sergi Grau Torras». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Premis Sant Jordi 2017 : Corresponents al LXXXVI Cartell de premis i de borses d'estudi. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2017, p. 16.
# Serrat Llarg (Su)

El Serrat Llarg és una serra amb una elevació màxima de 791 msnm proper al poble de Su i que és part del límit administratiu entre els municipis de Pinós i de Riner, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Serra Nord de Guadalajara

Serra Nord de Guadalajara és una comarca de la província de Guadalajara a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. El cap comarcal és la ciutat medieval de Sigüenza.

## Poblacions

* Aguilar de Anguita
* Albendiego
* Alboreca
* Alcolea de las Peñas
* Alcolea del Pinar
* Alcorlo
* Alcuneza
* Aldeanueva de Atienza
* Algora
* Almiruete
* Alpedrete de la Sierra
* Alpedroches
* Angón
* Anguita
* Aragosa
* Arbancón
* Arroyo de Fraguas
* El Atance
* Atienza
* Bañuelos
* Barbatona
* La Barbolla
* Bocígano
* Bochones
* La Bodera
* Bujalcayado
* Bujarrabal
* Bustares
* Las Cabezadas
* Cabida
* La Cabrera
* Campillejo
* Campillo de Ranas
* Campisábalos
* Cantalojas
* Cañamares
* Carabias
* Cardeñosa
* El Cardoso de la Sierra
* Casillas de Atienza
* Cendejas de Enmedio
* Cendejas del Padrastro
* Cendejas de la Torre
* Cercadillo
* Cincovillas
* Cirueches
* Ciruelos del Pinar
* Clares
* Codes
* Cogolludo
* Colmenar de la Sierra
* Condemios de Abajo
* Condemios de Arriba
* Congostrina
* Corralejo
* Cortes de Tajuña
* Cubillas del Pinar
* Cutamilla
* El Espinar
* Esplegares
* Estriéngana
* Fraguas
* La Fuensaviñán
* Galve de Sorbe
* Garbajosa
* Gascueña de Bornova
* Guijosa
* Hiendelaencina
* Hijes
* Horna
* Hortezuela de Océn
* La Huerce
* Huérmeces del Cerro
* Imón
* Iniéstola
* Las Inviernas
* Jirueque
* Jócar
* Jodra del Pinar
* Luzaga
* Majaelrayo
* Maranchón
* Matallana
* Matas
* Matillas
* Mazarete
* Miedes de Atienza
* La Miñosa
* Mojares
* Monasterio
* Moratilla de Henares
* Morillejo
* Muriel
* Naharros
* Nava de Jadraque
* Navalporto
* Las Navas de Jadraque
* Negredo
* Olmeda de Jadraque
* Olmedillas
* El Ordial
* Oter
* Palancares
* Palazuelos
* Pálmaces de Jadraque
* Pelegrina
* Peñalba de la Sierra
* Pozancos
* Prádena de Atienza
* Querencia
* Rebollosa de Jadraque
* El Recuenco
* Renales
* Retiendas
* Riba de Santiuste
* Ribarredonda
* Rienda
* Riofrío del Llano
* Riosalido
* Robredarcas
* Robledo de Corpes
* Roblelacasa
* Robeluengo
* Romanillos de Atienza
* San Andrés del Congosto
* Santomera
* Santiuste
* Santotis
* Saúca
* Sienes
* Sigüenza
* Somolinos
* El Sotillo
* Sotodosos
* Tamajón
* La Toba
* Tordelloso
* Tordelrábano
* Torre de Valdealmendras
* Torremocha de Jadraque
* Torremocha del Campo
* La Torresaviñán
* Tortonda
* Tortuero
* Ujados
* El Vado
* Valealmendras
* Valdelcubo
* Valdepeñas de la Sierra
* Valdepinillos
* Valdesotos
* Valverde de los Arroyos
* Veguillas
* La Vereda
* Viana de Jadraque
* La Vihuela
* Villacadima
* Villacorza
* Villares de Jadraque
* Zarzuela de Galve
* Zarzuela de Jadraque
# Spiro Agnew

Spiro Theodore Agnew (Baltimore, 9 de novembre de 1918 – Berlin (Maryland) 17 de setembre de 1996) va ser un vicepresident dels Estats Units d'origen grec. Va ser el vicepresident, entre 1969 i 1973, durant la presidència de Richard Nixon, també havia estat governador de Maryland.
Durant el seu cinquè any exercint la vicepresidència, l'estiu de 1973, en el moment de l'escàndol polític del Watergate va ser acusat d'extorsió, frau en impostos suborn i conspiració.
Se’l va acusar d'haver rebut 29.500 dòlars en suborns quan era governador de Maryland. Va ser processat el 1973 per evasió fiscal i blanqueig de diners i condemnat a pagar una multa de 10.000 dòlars i a tres anys de llibertat condicional.
Dimití com a vicepresident el 10 d'octubre de 1973. Amb la seva renúncia es va aplicar per primera vegada l'esmena 25è de la Constitució dels Estats Units. La seva vacant va ser ocupada per Gerald Ford.
El 1980 Agnew publicà unes memòries on deia que Nixon i el seu cap de gabinet Alexander Haig havien planificat assassinar-lo a ell si no dimitia com a vicepresident. Agnew també escriví una novel·la, The Canfield Decision.

## Referències

* ↑ Agnew, Spiro T:: "Go Quietly...or Else". Morrow, 1980. ISBN 0-688-03668-6
* ↑ Agnew, Spiro T:: "The Canfield Decision". Putnam Pub Group, 1976. ISBN 978-9997554871

## Enllaços externs

* Spiro Agnew biography on U.S. Senate website
* Spiro Agnew biography on New World Encyclopedia website
* The 30th Anniversary of Agnew's Resignation As Vice President (University of Maryland) Arxivat 2004-03-29 a Wayback Machine.
* Papers of Spiro T. Agnew at the University of Maryland Libraries Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine.
* The Archives of Maryland collection of speeches, messages and other public papers during Agnew's governorship, 1967-69
# Slàviansk-na-Kubani

Slàviansk-na-Kubani - Славянск-на-Кубани (rus) - és una ciutat del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Protoka, un dels braços del delta del riu Kuban. És a 74 km a l'oest de Krasnodar.

## Història

La ciutat neix al voltant d'una factoria o colònia comercial genovesa establerta al segle xii, anomenada Copa, Copària o Conàrio, controlada per la família Ghisolfi. Després de la caiguda de la influència de la república a la regió del Ponto, fou abandonada fins al 1747, quan les tropes del Kanat de Crimea erigiren una fortalesa denominada Eni-Kopil, que esdevindria l'assentament Kopil. Després de la conquesta russa de la península de Taman, el regiment Slàvianski d'hússars construí la fortalesa Slàvianski Feldxanets a l'emplaçament de la fortalesa tàtara el 1806, i la ciutat, que havia estat rebatejada com l'stanitsa Kopilskaia i poblada amb famílies de cosacs de la mar Negra el 1806, rebé el nom de Slaviànskaia pel regiment i la fortalesa el 1865.
El 1913 s'hi construí l'estació de tren Protoka, de la línia entre krimsk i Timaixovsk, cosa que afavorí la creació d'establiments industrials. Fins al 1920 pertanyia a l'otdel de Temriuk de la província de Kuban, de la qual fou centre administratiu des del 1897 fins aquella data. Durant la Segona Guerra Mundial fou ocupada per les tropes de la Wehrmacht de l'Alemanya nazi des de l'estiu del 1942 fins al 23 de març del 1943, quan fou alliberada per les tropes de l'Exèrcit Roig. Rebé l'estatus de ciutat el 1958 i el nom de Slàviansk-na-Kubani per distingir-la de Sloviansk, a l'actual Ucraïna, que en rus també es denomina Slàviansk.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* Lloc web de la ciutat Arxivat 2011-11-19 a Wayback Machine. (rus)
* Lloc web no oficial de la ciutat Arxivat 2017-09-27 a Wayback Machine. (rus).
* Informacions sobre la ciutat (rus).
* Lloc web del raion (rus).
* Mapa a vlasenko.net (rus).
# Sext Aureli Víctor

Sext Aureli Víctor (en llatí Sextus Aurelius Victor) (vers 320-390) va ser un historiador romà del segle iv, que va viure sota Constanci Clor i successors.
Segons la seva pròpia obra, si és realment un document genuí, era de família humil i va arribar a la distinció pel seu coneixement de la literatura. Quan era a Sírmium va atreure l'atenció de Julià l'Apòstata i va ser nomenat governador d'una de les Pannònies. Probablement era el mateix Sext Aureli Víctor que va ser cònsol, mencionat com a col·lega de Valentinià l'any 373. Teodosi el Gran el va nomenar prefecte de la ciutat. La data de la seva mort és desconeguda però una mica anterior al 400. Probablement era pagà.
Les obres principals que han estat atribuïdes a aquest escriptor, encara que les proves de la seva autoria són escasses i amb tota probabilitat, el tercer llibre pertany a un altre Sext Aureli Víctor, van ser:
* I. Origo Gentis Romanae, en 23 capítols, que contenen els annals de l'ètnia romana, des de Janus i Saturn fins a l'època de Ròmul. Conté moltes històries i tradicions curioses derivades aparentment de fonts antigues, i es pot considerar com una important contribució a la llegendària història de la ciutat.
* II. De Viris illustribus Urbis Romae, en 86 capítols, que comença amb el naixement dels fills bessons de Mart i Ilia, i concloent amb la mort de Cleopatra.
* III. De Caesaribus, en 42 capítols, amb biografies curtes dels emperadors, des d'August a Constanci Clor.
* IV. De Vita et Moribus Imperatorum Romanorum Excerpta ex libris Sex. Aurelii Victoris o Sex. Aurelii Victoris Epitome de Caesaribus Arxivat 2020-07-12 a Wayback Machine., en 48 capítols, que comencen amb August i acaben amb Teodosi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1256.
# Sprattus antipodum

Sprattus antipodum és una espècie de peix marí pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 12 cm de llargària màxima (normalment, en fa 9).
* 13-21 radis tous a l'aleta dorsal i 12-23 a l'anal.
* Nombre de vèrtebres: 48-51.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima subtropical (37°S-48°S, 166°E-180°E) que viu entre 0-72 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-occidental: Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sprattus antipodum (Hector, 1872) New Zealand blueback sprat» (en anglès). FishBase.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303. ISBN 92-5-102340-9.
* ↑ Stevenson, M.L., 2004. Trawl survey of the west coast of the South Island and Tasman and Golden Bays, March-april 2003 (KAH0304). New Zealand Fisheries Assessment Report 2004/4. 69 p.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985.
* ↑ Armitage, R.O., D.A. Payne, G.J. Lockley, H.M. Currie, R.L. Colban, B.G. Lamb i L.J. Paul (eds.), 1994. Guide book to New Zealand commercial fish species. Edició revisada. New Zealand Fishing Industry Board, Wellington, Nova Zelanda, 216 p.
* ↑ Beentjes, P., B. Bull, R.J. Hurst i N.W. Bagley, 2002. Demersal fish assemblages along the continental shelf and upper slope of the east coast of the South Island, New Zealand. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 36:197-223.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 199] SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
# Spratellomorpha bianalis

Spratellomorpha bianalis és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids i l'única del gènere Spratellomorpha.

## Descripció

* Pot arribar a fer 4,5 cm de llargària màxima.
* Cos una mica comprimit.
* 12-18 radis tous a l'aleta dorsal i 16-27 a l'anal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua salabrosa i marina, pelàgic-nerític i de clima tropical (0°-26°S, 37°E-50°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental: Madagascar i Kenya.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985.
* ↑ Poll, M., G.G. Teugels i P.J.P. Whitehead, 1984. Clupeidae. P. 41-55. A: J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.). Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* ↑ Sparks, J.S. i M.L.J. Stiassny, 2003. Introduction to the freshwater fishes. P. 849-863. A: S.M. Goodman i J.P. Benstead (eds.). The natural history of Madagascar. The University of Chicago Press, Chicago i Londres. 1709 p.
* ↑ Stiassny, M.L.J., 2002. Revision of Sauvagella Bertin (Clupeidae: Pellonulinae: Ehiravini) with a description of a new species from the freshwaters of Madagascar and diagnosis of Ehiravini. Copeia (1):67-76.
* ↑ Stiassny, M.L.J. i N. Raminosoa, 1994. The fishes of the inland waters of Madagascar. p.133-148. A: G.G. Teugels, J.-F. Guégan i J.-J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool. 275:177 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sisenna

Sisenna és el nom dels següents personatges:
* Luci Corneli Sisenna, historiador romà de segle ii aC.
* Aulus Gabini Sisenna, militar romà del segle i aC.
* Publi Mummi Sisenna, cònsol el 133 dC.