OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font d'En Segures

La Font d'en Segures és un paratge patrimonial i una pedania ubicada al terme municipal de Benassal, a l'Alt Maestrat (País Valencià). S'ubica a dos quilòmetres de la capital municipal.
El lloc s'alça entorn de la plaça i la font dels Xorros, un manantial documentat des del segle XVI. A principis del segle xviii hi havia una volta que protegia tres canons per on sortien les aigües per al consum públic. En 1780, el text Virtudes Medicinales del Agua de la Fuente Segura apunta les bondats de la font per als ronyons i l'aparell urinari.
A la segona meitat del segle xix, el turisme burgés valencià converteix la font d'en Segures en un centre vacacional, atrets per les propietats mineromedicinals de les seues aigües, juntament a l'entorn natural i al bon clima durant els mesos d'estiu. Sorgeix una xicoteta zona residencial al voltant: en 1862 s'alça el balneari La Primitiva, conegut com l'Hospitalet, a la que segueix un període d'esplendor amb la construcció d'un hotel i d'apartamants, mentre que la realització de la carretera entre Benassal i Culla millora les comunicacions motoritzades. L'aigua de Benassal, comercialitzada per una empresa embotelladora, va rebre la declaració d'utilitat pública en l'any 1928.
Durant la Guerra Civil, va ser refugi per polítics de la Dreta Regional Valenciana i religiosos de la diòcesi de Tortosa. Ja en el franquisme, l'arquitecte Vicent Traver edifica la cúpula piramidal de pedra que protegeix el brollador avui en dia. Després d'una època de decadència en el tram mitjà del segle xx, a partir dels anys 60 va reviscolar com a centre turístic.

## Referències

* ↑ Aigua de Benassal. «Història del balneari de Font d'en Segures». Aigua de Benassal.
* ↑ Alt Maestrat Human Land. «Font d'en Segures».
* ↑ Ajuntament de Benassal. «Font d'en Segures». Arxivat de l'original el 2022-09-20. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ Endrets.cat. «Font d'en Segures».
# Brickebacken

Brickebacken o Brickeberg. És una zona residencial de la ciutat d'Örebro (Suècia). Es troba a uns quatre kilòmetres al sud-est del centre de la ciutat i molt a prop de la zona universitaria. Fou construït durant els anys 1969 i 1972. Durant la dècada dels 70, aquesta zona era de lloguer molt assequibles pel qual es va fer popular, sobretot per estudiants. Brickebacken es troba al costat de boscos, pujols i zones de temps lliure. Té tota mena de serveis de primera mà, com església, biblioteca, molt poques botigues, dues pizzeries, una escola infantil, un gimnàs, una piscina municipal, etc.
Hi ha connexions freqüents d'autobusos amb la ciutat d'Örebro. El barri té el seu propi club esportiu "Brickebackens SI" i una escola de preparació per als més joves, en la que poden practicar el fútbol o el beisbol, però també es pot practicar altres tipus d'esports.

## Història

La zona era coneguda per "Förkastningsbrant" al separar-se de la universitat i d'Örebro. En la zona hi havia una vila que duia aquest nom amb què batejaren aquesta zona residencial.
Aquí va passar els primers anys de la seva vida, Daniel Westling (1973).
# Le Vitrail diabolique

Le Vitrail diabolique va ser un curtmetratge mut de comèdia francès del 1910 dirigit per Georges Méliès. Va ser numerat 1548–1556 per als catàlegs de la Star Film Company de Méliès,, però finalment va ser produït i distribuït per Pathé Frères, que ho va anunciar com amb el subtítol magie vénitienne.
La filla de Méliès, Georgette Méliès, es creu que va ser una de les dues operadores de càmera d'aquesta i les altres cinc pel·lícules de Méliès fetes el 1911-1912. la resta es suposa perduda.

## Referències

* 1 2 Malthête i Mannoni, 2008, p. 355.
* ↑ Malthete i Mannoni, 2008, p. 31.
* ↑ Malthête i Mannoni, 2008, p. 284.

## Obres citades

* Malthête, Jacques; Mannoni, Laurent. L'oeuvre de Georges Méliès. París: Éditions de La Martinière, 2008. ISBN 9782732437323.
* Malthête, Jacques. «Georgette Méliès». A: Women Film Pioneers Project. Center for Digital Research and Scholarship, Columbia University Libraries, 2016.
# Ladomirov

Ladomirov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1567.
# Franjo Jelačić

Franjo Jelačić Bužimski (en anglès: Francis Yellachich of Buzhim o en alemany: Franz Jellačić von Buzim, també Franz Jellachich de Buzim), (14 d'abril de 1746 – 4 de febrer de 1810), fou un noble de Croàcia, un membre de la Casa de Jelačić. Començà el seu servei a l'exèrcit Habsburg com a oficial d'infanteria Grenz, lluità contra els otomans turcs, i va ser ascendit al títol d'oficial general durant les guerres revolucionàries franceses. Per dues vegades va dirigir les forces independents en les guerres napoleòniques, amb resultats negatius. Va ser Titular (Inhaber) d'un regiment d'infanteria austríaca des 1802 fins a la seva mort.

## Vegeu també

* Casa de Jelačić
* Josip Jelačić
* Bužim

## Referències
### Material imprès

* Bowden, Scotty & Tarbox, Charlie. Armies on the Danube 1809. Arlington, Texas: Empire Games Press, 1980.
* Chandler, David. Dictionary of the Napoleonic Wars. Nova York: Macmillan, 1979. ISBN 0-02-523670-9
* Pivka, Otto von. Armies of the Napoleonic Era. New York: Taplinger Publishing, 1979. ISBN 0-8008-5471-3
* Smith, Digby. The Napoleonic Wars Data Book. London: Greenhill, 1998. ISBN 1-85367-276-9

### A Internet

* napoleon-series.org Regiments d'Infanteria d'Àustria per Stephen Millar
* napoleon-series.org Generals Austríacs: Franz Jellacic per Digby Smith, compilat per Leopold Kudrna
# Puntius clemensi

Puntius clemensi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 23,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Lanao (Mindanao, Filipines).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1924. Distribution of the true freshwater fishes in the Philippines. I. The Philippine Cyprinidae. Philipp. J. Sci. 24(3):249-307.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Segon missatger

En fisiologia cel·lular, un sistema de segon missatger és un mètode de senyalització cel·lular a través del qual una molècula permet la transducció d'un senyal provinent de l'exterior d'una cèl·lula cap a l'interior o la superfície d'ella. Els segons missatgers són un component de les cascades de transducció de senyal.
Generalment un lligant (una hormona) s'ajunta a un receptor de la membrana aquesta unió és l'origen de l'alliberament d'un missatger secundari del citoplasma o a la membrana plàsmica segons l'afinitat química (hidròfoba/hidròfila) que tingui. Aquest missatger secundari pot comportar una cascada de reaccions que amplifica el senyal desembocant en una resposta cel·lular (transcripció de gen, alliberament de contingut de vesícules d'exocitosa, etc.).
El sistema de missatgers secundaris pot ésser activat de diverses maneres, ja sia per activacions d'enzims que els sintetitzen, com passa en l'activació de ciclases que sintetitzen nucleòtids cíclics, o per obertura de canals iònics per permetre el flux d'ions metàl·lics com en el cas del segon missatger Ca$^{2+}$. Aquestes petites molècules poden continuar la cascada bioquímica o intervenir en altres processos.

## Tipus de molècules que actuen de segon missatger

N'hi ha tres tipus bàsics:
* Molècules hidròfobes: insolubles en aigua, com diglicerol, i fosfatidilinositols,
* Molècules hidròfiles: solubles en aigua, com cAMP, cGMP, IP₃, i Ca$^{2+}$ en biologia, que estan en l'interior del citosol
* Gasos: NO i CO, els quals es poden difondre a través del citosol i de la membrana cel·lular.
# Le Voleur

Le Voleur ("El Lladre") va ser una revista literària francesa, que tenia com a subtítol Journal littéraire de Paris ("diari literari de París) o també Le Voleur : gazette des journaux français et étrangers ("El Lladre: gazeta dels diaris francesos i estrangers") fou creada el 1828 per Charles Lautour-Mezeray i Émile de Girardin. El primer número fou editat el 5 d'abril del mateix any. La revista es publicava cada cinc dies i hi escrivien diversos escriptors de renom entre els quals Frédéric Soulié, Samuel-Henri Berthoud, Honoré de Balzac. El diari es componia essencialment d'articles manllevats a altres diaris. Charles Lautour-Mézeray també participava en la redacció de la revista i a més recolzava financerament Émile de Girardin en una altra empresa periodística: La Silhouette, 1829 a la qual col·laborava com a redactor. La revista es fusionà més tard amb altres revistes de la capital francesa sota el nom de Le Cabinet de lecture : gazette de la ville et de la campagne que es va publicar fins a 1842.

## Referències

* ↑ Cada exemplar, imprès sobre paper vélin, conté el valor d'un volum in-8° ordinari. Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine.
# Ladomírovka

Ladomírovka - Ладомировка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 755 habitants. Pertany al districte (raion) de Rovenkí.

## Referències

* ↑ Ломакин А. В. Село Ладомировка Белгородской области Arxivat 2014-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Проект «От чистоты речушек малых до чистоты души большой»». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 25 gener 2014].
# Fredeluga andina

La fredeluga andina (Vanellus resplendens) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita camp obert als Andes, des del sud de Colòmbia, a través de l'Equador, el Perú i Bolívia fins al nord de Xile i la zona limítrofa de l'Argentina.
# Pàvlovski

Pàvlovski (en rus: Павловский) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la riba dreta del riu Nepil, tributari per l'esquerra del riu Adagum, a 25 km al nord-oest de Krimsk i a 99 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi les poblacions de Sadovi, Keslerovo, Kràsnaia Batareia, Krasni Oktiabr, Anapski, Gladkóvskaia, Vessioli, Neftepromíssel i Novokalínovka.
# Senta Feira de Garait

* Per a altres significats, vegeu «Sent Afeiran la Montanha».
Sent Afeiran (en francès Sainte-Feyre) és una localitat i comuna francesa, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 2.250 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Guéret-Saint-Vaury.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.457 | 1.547 | 1.889 | 2.250 | 2.250 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1953-1971 | Adrien Janot | |
| 1971-1977 | Gustave Parot | |
| 1977-2001 | Henry Goumy | PS |
| 2001-2008 | Alain Gaspard | |
| 2008- | Michel Villard | |

## Agermanaments

* Kintzheim

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Neferu

Neferu és el nom dels següents personatges:
* Neferu I, esposa de Mentuhotep, mare d'Antef I i Antef II, dinastia XI
* Neferu II, filla d'Antef III, dinastia XI, esposa principal i germana de Mentuhotep II (III) i mare de Mentuhotep III (IV).
* Neferu III, filla d'Amenemhet I i esposa de Sesunret I dinastia XII
# Lindau (Zúric)

Lindau és un municipi del cantó de Zúric (Suïssa), situat al districte de Pfäffikon.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Lamberto Leoni

Lamberto Leoni (24 de maig del 1953, Argenta, Itàlia) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Lamberto Leoni va debutar a la catorzena cursa de la temporada 1977 (la 28a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant l'11 de setembre del 1977 al G.P. d'Itàlia al circuit de Monza.
Va participar en un total de cinc curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades consecutives (1977 - 1978), no aconseguint finalitzar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1977 | Team Surtees | Surtees | Cosworth | ARG | BRA | SUD | O.USA | ESP | MON | BEL | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA NVQ | USA | CAN | JAP | - | 0 |
| 1978 | Team Tissot Ensign | Ensign | Cosworth | ARG Ret | BRA NVS | SUD NVQ | O.USA NVQ | MON | BEL | ESP | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | USA | CAN | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 (1) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Business Wire

Business Wire és una empresa estatunidenca de difusió de comunicats de premsa fundada per Lorry I. Lokey el 1961. Des del 2006 forma part del grup Berkshire Hathaway, de l'inversor Warren Buffett. El seu conseller delegat és Geff Scott.

## Presentació

Business Wire difon els comunicats de premsa publicats pels seus clients (empreses i organitzacions d'arreu del món) entre agències de premsa internacionals (AFP, Associated Press, Reuters, Bloomberg LP, Dow Jones, etc.), periodistes, llocs web (Yahoo!, Google, MSN, etc.), mercats financers, inversors (professionals i particulars) i bases de dades electròniques d'arreu del món.
Té 500 treballadors i uns 18.000 clients a escala global. Business Wire disposa d'oficines als Estats Units, així com a París, Londres, Frankfurt i Tòquio.
Els circuits de difusió reglamentària de Business Wire compleixen amb les obligacions de les principals places financeres de França, el Regne Unit, Alemanya, Suïssa, Suècia, els Estats Units, el Canadà i altres països.
Cathy Baron Tamraz en fou l'executiva en cap fins a l'abril del 2017.

## Referències

* 1 2 Correction to Buffett's Lieutenants Article - Fox Business, 8 maig 2017 (en anglès).
* ↑ Press Releases Still Matter, But Not For The Reasons You Think - Cheryl Conner, Forbes, 28 agost 2013 (en anglès).
# Serrat del Sastre (Bóixols)

El Serrat del Sastre és una partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
S'estén des del nord-oest al nord-est del poble de Bóixols, del vessant nord-est de la Serra de Pi, a la part alta de la vall del Barranc del Clot d'Espinauba, fins a la partida de Gavernera, ja a prop del límit municipal i comarcal. Aquesta darrera partida n'és el límit nord i el de llevant la partida de l'Obac de Carrànima i lo Campanar formen el límit de ponent, i la carretera L-511 marca el límit sud.
Comprèn les parcel·les 252 a 285, 287 a 289, 293 a 303, 306 i 314 a 318 del polígon 2 d'Abella de la Conca; consta de 96,7595 hectàrees amb tota mena de terrenys, però amb predomini de conreus de secà i ametllerars. En el registre del Cadastre està inscrit com a Serrat Sastre.
S'hi inclouen algunes de les masies de la muntanya de Bóixols: Cal Cerdà, Cal Tinyola, Cal Carreu, Cal Sol i Cal Pletes.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 1r novembre 2011].

## Enllaços externs

* El Serrat del Sastre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Nefertiabet

Nefertiabet (nfr.t ỉ3b.t, "Bella de l'Orient") va ser una princesa egípcia de la IV Dinastia. Segurament el rei Khufu era el seu pare.

## Tomba

La seva tomba (G 1225) es troba al camp occidental de la necròpolis de Guiza. La mastaba amida 24,25 x 11,05 m.
Existeix una estàtua que la representa, avui a Múnic, que probablement va sortir de la seva tomba. Hi ha també una coneguda estela de llosa, avui al Louvre, que representa la princesa. En aquesta estela Nefertiabet hi apareix asseguda cap a la dreta. Se la representa amb una llarga perruca i un vestit de pell de pantera. Una taula d'ofrenes davant seu està plena de canyes, com és habitual en la iconografia del període i que indica genèricament els productes del camp, així com altres productes alimentaris. Sota la taula hi ha d'altres ofrenes que inclouen roba i ungüent, a l'esquerra, i a la dreta ofrenes de pa, cervesa, òrix i bous. A la dreta de la llosa s'hi representa una llista de lli.
A la tomba originalment hi havia una fossa que contenia l'enterrament de Nefertiabet. La fossa està composta d'un passatge i una cambra. S'hi van trobar fragments d’un fèretre de pedra calcària blanca de tapa plana. En una de les cantonades de la cambra s’havia excavat un pou canòpi. La cambra contenia diversos bols i pots. Posteriorment s'hi va afegir un annex amb un pou funerari addicional, però es va trobar buit.

## Referències

* ↑ «G 1225 - Western Cemetery» (en anglès). Digital Giza. [Consulta: 18 maig 2021].
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 60.
* 1 2 Reisner, 1942, p. 403 - 406.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Reisner, George Andrew. A history of the Giza Necropolis (en anglès). Harvard University Press, 1942.
# Los Miserables

Los Miserables fou una efímera revista (i després diari) de caràcter radical republicà que es va publicar a Barcelona entre 1913 i 1918, amb interrupcions per les clausures administratives.
El seu fundador, Fernando Pintado, ja havia participat anteriorment en altres publicacions de caràcter radical com La Revuelta (1912), Lucha Radical (1912) o El Intransigente (1912-1913), tots ells de molt curta durada. Los Miserables tampoc tindrà molt recorregut, ja que el primer número va sortir de 28 de novembre de 1913 i va aparèixer per darrera vegada el desembre de 1919, tot i que havent sofert diversos tancaments governatius i, també, alguns canvis de nom: Diario Republicano de Extrema Izquierda o Cataluña.
A la redacció de la publicació es va reunir un grup de lletraferits, bohemis, irreverents i iconoclastes, que li van donar una línia editorial marcadament esquerrana i anarquitzant. Entre ells es poden citar: Àngel Samblancat, Lluís Capdevila, Emili Eroles, Amichatis, Plató Peig, Mateo Santos, Santos Muñoz, un jove Joan Salvat-Papasseit, que signava amb el pseudònim de Gorkiano i, més tard, Francisco Madrid.
Aquest radicalisme, però, es veurà disminuït per les detencions de molts dels seus redactors i la línea editorial anirà tombant cap al lerrouxisme en la seva etapa final.

## Referències

* ↑ Arévalo, Just «Algunes reflexions sobre la revista Los Miserables (1913-1918) i altres capçaleres republicanes d'extrema esquerra». Assaig de teatre. Associació d'Investigació i Experimentació Teatral, Num. 21, 1999, pàg. 395-409. ISSN: 1134-7643 [Consulta: 14 maig 2016]., pàgina 396.
* ↑ Arévalo, pàgina 404.
* ↑ Tavera, Susanna; Costa, Òscar; Izquierdo, Santiago. «Els portaveus culturals 1914-1939: un quart de segle de transformacions convulses». A: Jordi Casassas (ccord.). Premsa cultural i intervenció política dels intel·lectuals a la Catalunya Contemporània. Edicions Universitat Barcelona, 2005. ISBN 9788447529759. , pàgina 90.
* ↑ Arévalo, pàgina 403.
# Lignières-sur-Aire

Lignières-sur-Aire és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 50 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Lignières-sur-Aire era de 50 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 23 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 29 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 23 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 4 tenien tres cambres, 3 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Lignières-sur-Aire el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 29 persones, 24 eren actives i 5 eren inactives. Les 24 persones actives estaven ocupades(15 homes i 9 dones).. De les 5 persones inactives 1 estava jubilada, 1 estava estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Lignières-sur-Aire hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Lignières-sur-Aire a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Lignières-sur-Aire a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.