OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anni de Campània

Anni (en llatí Annius) va ser un polític nascut a Campània. Després de la batalla de Cannes l'any 216 aC va ser enviat pels campanis com a ambaixador a Roma, i va demanar que un dels cònsols romans fos en endavant un Habitant de la seva regió, petició que no va ser atesa.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXIII,6,22
# Annibale Carracci

Annibale Carracci (3 de novembre de 1560, Bolonya - 15 de juliol de 1609, Roma) va ser un pintor i gravador del barroc italià. Representa una línia continuista del classicisme renaixentista davant el naturalisme de Caravaggio.
El 1582, Annibale, el seu germà Agostino i el seu cosí Ludovico Carracci van obrir l'acadèmia de pintors Accademia dei desiderosi (Desitjosos de fama i d'aprendre), posteriorment es va anomenar "Accademia degli incamminati" (progressistes); i finalment la "Escola dels Eclèctics" per a la formació d'artistes. Precedent de les acadèmies actuals doncs els aprenents no només aprenien un ofici sinó que complementaven la seva formació amb estudis teòrics.
Annibale és el més destacat dels artistes de la família, col·labora amb ells en la realització d'alguns frescos, però és ell qui treballa a Roma al servei de diferents papes.
Pocs anys després Claude Mellan (1598-1688), faria evolucionar el sistema de gravats d'Annibale Carracci.

## Vegeu també

* Pintures murals de la capella Herrera, de Carracci, conservades al MNAC

## Referències

* ↑ Pérez Sánchez, Alfonso E. «Carracci, Annibale». Museo Nacional del Prado. [Consulta: 17 abril 2017].
# Andrea Faccini

Andrea Faccini (Lugagnano Val d'Arda, província de Piacenza, 23 d'agost de 1966) és un ciclista italià, ja retirat, especialista en pista. Guanyador de tres medalles als Campionats del món de tàndem, el 1988 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Seül.

## Referències

* ↑ «FACCINI Andrea». [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Olympedia – Andrea Faccini». [Consulta: 5 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Andrea Fedi

Andrea Fedi (Prato, 29 de maig de 1991) és un ciclista italià, professional des del 2013. Des del 2017 corre amb l'equip Wilier Triestina-Selle Italia. El seu èxit més important és el Trofeu Laigueglia de 2016.

## Palmarès

* 2012
** 1r al Trofeu Tosco-Umbro
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2016
** 1r al Trofeu Laigueglia

## Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 148è de la classificació general

## Referències

* ↑ Fitxa a sitiodeciclismo.net
* ↑ «Andrea Fedi gana el trofeo Laigueglia, su primer triunfo profesional». mundodeportivo.com, 14-02-2016 [Consulta: 15 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Andrés Marín

Andrés Marín és el nom dels següents personatges:
* Andrés Marín Lebrero (Badalona, 1961), atleta, marxador, corredor de fons i entrenador català
* Andrés Marín Esteban (Terol, 1843 — Madrid, 1896), tenor líric espanyol
* Andrés Marín Vargas (Sevilla, 1969), coreògraf, ballarí espanyol i professor de dansa espanyola
# Alfántega

Alfàntega (en castellà i oficialment, Alfántega) és un municipi aragonès a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Cinca Mitjà.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Alfántega». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 2 setembre 2016].
# Amadou Pathé Diallo

Amadou Pathé Diallo (Bamako, 11 d'octubre de 1964) és un exfutbolista malià de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali. Passà la major part de la seva carrera a Portugal, destacant a Sporting Clube de Portugal.
Fou tres cops seleccionador interí de Mali, els anys 2006, 2012 i 2013.

## Referències

* ↑ Amadou Pathé Diallo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Amadou Pathé Diallo a FootballDatabase.eu
* ↑ Amadou Pathé Diallo a worldfootball.net
* ↑ «Nomination : Amadou Pathé Diallo, le nouveau sélectionneur national des Aigles du Mali - Malifootball» (en francès). Malifootball, 12-05-2012.
* ↑ «Amadou Pathé Diallo nommé sélectionneur intérimaire des Aigles» (en francès). Mali Actu, 25-05-2013. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 17 setembre 2019].
# Apercepció

Apercepció és un terme introduït pel pensador Leibniz (1646 - 1716) per a definir una forma particular de la percepció: la percepció acompanyada de la consciència o "percepció de la percepció". Implica posar ordre en les dades sensorials de la percepció com a pas previ a atorgar-los un significat. Aquest ordre es fa segons l'experiència prèvia de fenòmens similars i és un dels processos centrals de la metacognició.

## Referències

* ↑ Runes, Dagobert D. (editor), Dictionary of Philosophy, Littlefield, Adams, and Company, Totowa, NJ, 1972
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 11 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Aperam

Aperam S.A. és una empresa que cotitza a les borses d'Amsterdam, París i Luxemburg i amb activitat al Brasil, Bèlgica i França, especialitzada en la producció d'acer inoxidable. Es va escindir d'ArcelorMittal a l'inici de 2011.

## Història corporativa

Les empreses brasileres d'Aperam majoritàriament corresponen a Acesita, empresa que va ser privatitzada pel govern brasiler el 1992 i adquirida per Usinor el 1998, tot esdevenint una filial completament propietat d'ArcelorMittal el 2007.
El 40,83% d'Aperam és propietat de la família Mittal.

## Referències

* ↑ Huijgen, A. «L'inox d'Aperam plus reluisant hors de l'ombre d'ArcelorMittal» (en francès). Le Figaro, 04-07-2014. [Consulta: 19 agost 2024].
* ↑ «Aperam company - shareholders».
# Angela Morley

Angela Morley (nascuda Walter o Wally Stott, 10 de març de 1924 - 14 de gener de 2009) fou una compositora i directora d'orquestra anglesa, que es va convertir en un nom familiar dels oients de la ràdio de la BBC als anys cinquanta. El 1972 Morley es va sotmetre a una cirurgia de reassignació sexual.
Morley va guanyar dos premis Emmy pels seus arranjaments musicals. També va rebre nominacions a l'Emmy per compondre música per a sèries de televisió com Dinastia o Dallas. Va ser dues vegades nominada a un Oscar a la categoria de Millor música, partitura / adaptació de la cançó original per El petit príncep (1974), una candidatura compartida amb Alan Jay Lerner, Frederick Loewe i Douglas Gamley; i per The Slipper and the Rose, que Morley va compartir amb Richard M. Sherman i Robert B. Sherman. Va ser la primera persona obertament transgènere que va ser nominada a un Oscar.
Morley va compondre la música de les sèries de televisió més populars dels anys seixanta i vuitanta –entre les quals Dallas, Dinastia, Falcon Crest, Els Colby, Hotel...– i d'un gran nombre de pel·lícules.

## Filmografia

* 1952: Hindle Wakes
* 1953: Will Any Gentleman...?
* 1954: For Better, for Worse
* 1956: It's Never Too Late
* 1957: Le Colombier (sèrie TV)
* 1959: The Heart of a Man
* 1959: The Lady Is a Square
* 1962: Hugh and I (sèrie TV)
* 1963: The Telegoons (sèrie TV)
* 1969: The Looking Glass War
* 1969: Captain Nemo and the Underwater City
* 1971: When Eight Bells Toll
* 1976: The Slipper and the Rose
* 1978: Watership Down
* 1979: Friendships, Secrets and Lies (TV)
* 1981: Madame X (TV)
* 1981: Dynasty (TV)
* 1983: Summer Girl (TV)
* 1984: Threesome (TV)
* 1988: Blue Skies (sèrie TV)

## Referències

* 1 2 Gaughan, Gavin «Obituary: Angela Morley» (en anglès). The Guardian, 23-01-2009. ISSN: 0261-3077.
* ↑ «Angela Morley» (en anglès). The Telegraph, 25-01-2009. ISSN: 0307-1235.
* 1 2 «Angela Morley». IMDb. [Consulta: 23 març 2020].
# Antonio López Herranz

Antonio López Herranz (4 de maig de 1913 - 29 de setembre de 1959) fou un futbolista.

## Trajectòria

Fou jugador del Reial Madrid CF. Durant la guerra civil marxà a Mèxic per jugar al Club América. La temporada 1940-41 jugà a l'Hèrcules CF a primera divisió.
A continuació retornà a Mèxic, on fou entrenador i formà part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1954 i 1958.

## Referències

* ↑ «Antonio López Herrans, ha fallecido en Los Angeles» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-09-1959 [Consulta: 16 novembre 2015].
* ↑ «Madrid, 3 – Sevilla, 3» (en castellà). Mundo Deportivo, 09-03-1936 [Consulta: 16 novembre 2015].
* ↑ «Hércules, 4 – Murcia, 0» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-09-1940 [Consulta: 16 novembre 2015].
* ↑ «Sevilla, 8 – Hércules, 3» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-11-1940 [Consulta: 16 novembre 2015].
* ↑ Antonio López Herranz a BDFutbol
* ↑ «Mexico National Team Coaches». RSSSF [Consulta: 29 maig 2005].
# Amqa

Amqa era un territori, probablement regit per un rei vassall dels egipcis, situat entre Nuhase i Cadeix.
Existia ja al segle xv aC però és esmentat principalment al segle xiv aC quan els hitites el van atacar almenys dues vegades.
* La primera vegada un comandant hitita anomenat Lupakki va fer una campanya a Amqa cap a l'any 1330 aC.
* La segona vegada va ser durant les operacions del setge de Kargamis potser el 1327 aC, quan els atacs egipcis a Cadeix, que havia esdevingut un regne vassall hitita, van suposar la conquesta egípcia d'aquesta ciutat. El rei hitita Subiluliuma I, en resposta als atacs, al començar el setge de Kargamis, va enviar altre cop al general Lupakki i a un general anomenat Tarhuntazalma contra Amqa, i els dos enviats van ocupar la regió retornant amb captius, ramats i ovelles. Els Fets de Subiluliuma, escrits pel seu fill Mursilis II, diuen que per aquesta derrota els egipcis es van espantar, i com que va coincidir amb la mort del faraó Akhenaton, la seva vídua, Dahamunzu, va escriure a Subiluliuma demanant-li un fill seu per casar-se amb ella.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 69. ISBN 8446022532.
# Amr ibn Luhayy

Amr ibn Luhayy fou el llegendari fundador del politeisme a la península d'Aràbia i l'ancestre dels Khuzaa de la Meca. Era un cap molt ric a qui obeïen les tribus àrabs. És acusat de tots els costums pagans i politeistes que van practicar els àrabs abans de l'islam, però després de la fundació de la Kaba, especialment el culte a determinats ídols, de l'endevinació per fletxes, de la talbiya i altres.

## Referències

* ↑ Ali, Muhammad Mohar. The Biography of the Prophet and the Orientalists (en anglès). vol.2. King Fahd Complex, 1997, p. 50-51. ISBN 9960770788.

## Enllaços externs

* (francès) Mahoma (1957) per Maurice Gaudefroy-Demombynes a UQAC (Universitat del Quebec)
* (anglès) Hisham Ibn Al-Kalbi. «The Book of Idols (Kitab Al-Asnam)».
# Argo (desambiguació)

«Argo» té aquests significats:
* Argo (grec antic: ἡ Ἀργώ), vaixell en què viatjaren Jàson i els argonautes
** Argo Navis, antiga constel·lació, avui dividida en tres
* Argo (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de 2012
* Argo (grup de música), grup de música grec

## Vegeu també

* Argos (desambiguació)
Viccionari
# Antonio Domínguez Olano

Antonio Domínguez Olano (Vilalba, 25 de maig de 1938 – Madrid, 29 de desembre de 2012), més conegut com a Antonio D. Olano, va ser un periodista i escriptor gallec. Va treballar als diaris La Noche, El Correo Gallego, El Alcázar, Pueblo, Sábado Gráfico, ABC, Gaceta Ilustrada i La Codorniz.

## Biografia

Nasqué a Villalba, però ben aviat marxà a Madrid, on va treballar als dairis El Alcázar i Pueblo. Com a autor teatral va estrenar trenta obres a Espanya i en altres països. Va ser corresponsal de guerra en diversos països, col·laborador de la Cadena SER durant quaranta anys, guionista de cinema i ràdio, poeta i biògraf i amic de Pablo Picasso,a qui va dedicar part de la seva obra literària; i Salvador Dalí. Va ser amic també del retratista gallec Vicente Eyré, pare de Pilar Eyre.
Va ser comentarista taurí i cronista de Madrid. Va escriure, al costat del seu mestre Borobó, la versió teatral de La bella Otero i va col·laborar en molts periòdics diaris i setmanals de Galícia, Barcelona i Madrid.
Va viatjar per gairebé tothom. Amb Juan Pardo va fer comèdies musicals i va col·laborar a Galicia miña nai dos dous mares amb poemes de Ramón Cabanillas, Curros Enríquez, Rosalía de Castro i seus. Va ser guardonat amb el premi Antonio Machado de contes per Trenes i va obtenir la Medalla de Galícia. Va morir a Madrid el 29 de desembre de 2012. El seu cos fou sebollit al crematori del Cementiri de l'Almudena.

## Obres

* Guía secreta de Madrid

### Assaigs

* Pecar en Madrid
* Locos por la democracia

### Biografia

* Yo soy el Pera
* DALI, Secreto

### Novel·les

* Los hombres se visten de plata
* La España del buitre
* Carta abierta a un muchacho "diferente"
* El Niño que bombardeó París (Actas. 2012. ISBN 978-84-9739-118-4)
* Yiyo, Adiós, príncipe, adiós

### Teatre

* Locos por la democracia
* Madrid. Pecado moral
* Las divinas
* Cara al sol con la chaqueta nueva

## Referències

* 1 2 3 «Fallece el periodista Antonio Domínguez Olano». El Mundo. Unidad Editorial Información General, 29-12-2012 [Consulta: 29 desembre 2012].
* 1 2 3 Afuera, Ángeles. «Muere el periodista Antonio Domínguez Olano» (en castellà), 29-12-2012. [Consulta: 30 desembre 2021].
* ↑ «Fallece el periodista Antonio D. Olano». Arxivat de l'original el 1 de gener de 2013. [Consulta: 30 desembre 2012].
* 1 2 «Antonio Domínguez Olano». Galegos.
# Antonio Fornás Tuzón

Antonio Fornás Tuzón (Montant, 22 d'abril de 1936 - Sagunt, 25 d'octubre de 2013) fou un polític valencià, alcalde de Montant i diputat a les Corts Valencianes en la IV i V Legislatures.
Empresari de professió, fou escollit alcalde de Montant per la Unió de Centre Democràtic a les eleccions municipals espanyoles de 1979, càrrec que va renovar fins al 1987. També fou diputat a la Diputació de Castelló. Després es va passar a Alianza Popular i posteriorment al Partido Popular, amb el qual fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995 i 1999. De 1999 a 2003 fou vocal de la comissió d'Obres Públiques i Transports de les Corts Valencianes.
A les eleccions municipals espanyoles de 1991 fou escollit novament alcalde de Montant, càrrec que va ocupar fins a la seva mort en la Mini Fe de Sagunt el 25 d'octubre de 2013. Fou nomenat successor el seu nebot i tinent d'alcalde Miguel Ángel Guiñón Bellido.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ Montán llora a Antonio Fornás, su alcalde desde hace 50 años, el Periódico Mediterraneo, 26 d'octubre de 2013
* ↑ Elección de nuevo alcalde Arxivat 2015-07-02 a Wayback Machine. a lweb de Montant
# Clienteling

Clienteling és una tècnica utilitzada per les empreses de retail per establir relacions a llarg termini amb els seus clients clau basats en dades sobre les seves preferències, comportaments i compres.
L'objectiu del Clienteling és orientar l'empresa per oferir al client un servei més personal i informat que pugui influir en el comportament del client relacionat amb la freqüència de les compres, l'augment del valor de transacció mitjana i altres indicadors clau de rendiment retail. Des de la perspectiva del client, clienteling "podria afegir un toc personal" a l'experiència del client.

## Programari Clienteling

Si bé en la seva essència, la Clienteling és una tècnica de vendes, actualment el terme s'usa per a descriure les eines de programari que assisteixen a la venda i que es fan servir per a donar suport a les activitats que contribueixen a construir la relació entre la marca i el client.
El clienteling basat en programari ofereix l'avantatge de recopilar les dades / informació sobre el client a través de diferents canals d'interacció, acumular-la en una base de dades per al seu ús posterior.
El programari Clienteling també proporciona eines digitals en dispositius mòbils o estacions fixes destinades a permetre als minoristes (retailers) establir relacions d'aprenentatge duradores amb els seus clients.Si bé l'historial de vendes recopilat en les plataformes de gestió de relacions amb el client (CRM) pot proporcionar certa informació sobre les tendències d'un client, aquesta informació pot augmentar-se amb les dades recopilades per l'empresa que treballa directament amb un client, que pot millorar el perfil del client a través d'interacció cara.

## Ús a les botigues minoristes

El 2014, es va implementar una solució de clientela basada en programari a l'iPad a més de 3.500 associats a Saks Fifth Avenue. Ralph Lauren també ha utilitzat la clientela per convidar compradors selectes a esdeveniments especials de compres.

## Referències

* ↑ «How to Deliver Great Customer Service». [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «iPad Clienteling at Retail Stores: Cool or Creepy?». [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ Ginsburg, Rachel. "Retail Evolution: Building a Tech Enabled Environment". Retrieved 2 March 2015.
* ↑ Eisenberg, Lee. Shoptimism: Why the American Consumer Will Keep on Buying No Matter What.. ISBN 0743296257..
* ↑ Garry, Michael. "New Clienteling Tool Empowering Saks Associates". Retrieved 2 March 2015.
* ↑ ahoney, Sarah. "Thanks To Mobile, More Retailers 'Clienteling'". Retrieved 2 March 2015.
* ↑ Rhodus, Matt. "Clienteling Enriches the In-Store Experience". Retrieved 16 March 2015.
* ↑ «New Clienteling Tool Empowering Saks Associates». [Consulta: 2 març 2015].
* ↑ «Thanks To Mobile, More Retailers 'Clienteling'». [Consulta: 2 març 2015].
# Abu Ghanim

Abu-Ghànim Bixr ibn Ghànim al-Khurassaní fou un jurisconsult ibadita dels segles viii i ix. Nascut al Khurasan, va traslladar-se a Tahart, on governava l'emir rustúmida Abd-al-Wahhab (784-823) per oferir-li una obra que havia copiat, anomenada Al-mudàwwana, i pel camí es va aturar a terres del xeic ibadita del Jabal Nafusa, Abu-Hafs Amrús ibn Fat·h, que va conservar l'exemplar de l'obra. Al-mudàwwana és un recull de la jurisprudència segons els ensenyaments d'Abu-Ubayda Múslim at-Tamimí (mort vers 765).

## Referències

* ↑ Abū Ghānim Bishr b. Ghānim al-Khorāsānī al-Ibāḍī, al-Mudawwana al-kubrâ, 2 vol. (ed. Yūsuf Aṭfayyish), Beirut, Dâr al-Yaqza al-Arabiya, 1394/1974
* ↑ Amr Khalifa Ennami, Studies in Ibadism, 2007 (tesi Ph. D., Cambridge, 1971)
# Àlex Garcia Borau

Àlex Garcia Borau (Barcelona, 5 d'octubre de 1965) és un exfutbolista català, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Comença a destacar a les files del RCD Espanyol, amb qui debuta a primera divisió a la temporada 84/85, en un encontre en el qual marcaria un gol. No retorna a la màxima categoria amb l'Espanyol fins a la 87/88. A partir d'eixa moment es consolida al planter barceloní, encara que com a suplent. En total, fins a 1991 hi disputa 27 partits i marca tres gols.
Posteriorment, la seua carrera prossegueix per equips més modestos, com la UE Sant Andreu, el Deportivo Alavés o el CF Gavà. Després de la seua retirada, ha seguit vinculat al món del futbol, dins de l'organigrama tècnic del RCD Espanyol.

## Referències

* ↑ «Llista de futbolistes del CF Gavà». Mundo Deportivo, CF Gavà.
* ↑ «Perfil a la web del Gavà». CF Gavà. Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a bdfutbol
# Pere de Palol i Poch

Pere de Palol i Poch (Girona, 1860 – Girona, 1936) va ser un poeta i periodista català, pare de l'escriptor Miquel de Palol i Felip, avi de l'arqueòleg Pere de Palol i Salellas i besavi de l'arquitecte, poeta i narrador Miquel de Palol i Muntanyola.
Fou col·laborador de la Revista de Gerona entre 1880 i 1893 i participà en el "Certamen Literario" des de 1893. A més fou elegit bibliotecari de la Asociación Literaria de Gerona el 1880. Participà en la troballa i primeres excavacions arqueològiques de la cova de les Goges de Sant Julià de Ramis l'any 1889. En l'àmbit periodístic fou cofundador d'El Telégrafo Catalán de Girona (1879-81) i col·laborà també en La Vetllada, Lo Rossinyol del Ter, Lo Gironès, entre altres rotatius. Com a poeta publicà els reculls Ramell de violes (1879), Balades (1881), i Lo comte Jofre i l'adarga catalana (1880).

## Referències

* 1 2 «Pere de Palol i Poch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Palol i Salellas, Pere de «Pere Palol i Poch, un epígon». Revista de Girona, Núm. 75, 1976, pàg. 219-221 [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ Nadal i farreras, Joaquim «Els Palol. Pere, Miquel, Pere, Miquel». Diari de Girona, 13-03-2009 [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Fons Pere de Palol i Poch». Arxiu Municipal de Girona. Ajuntament de Girona. [Consulta: 18 juny 2018].
# Can Corbera (Arenys de Munt)

Can Corbera és una obra amb elements gòtics d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis, amb unes golfes al costat. La porta d'entrada és de pedra, amb una llinda de fusta. Ha estat reformada, i malmesa la seva estructura primària. Hi ha però un interessant finestral de pedra de finals del segle xvi d'estil gòtic tardà. Actualment no fa la funció de finestra, sinó d'element decoratiu.

## Història

Sembla que aquest edifici estava per sota del nivell que ocupa actualment. A la façana es pot veure entre la planta baixa i el primer pis una petita cornisa. Aquí era on acabava la primitiva casa, però amb els anys el nivell ha estat modificat. El finestral gòtic era de la primitiva casa i estava col·locat a la façana, actualment en un lloc que no li correspon.

## Referències

* 1 2 «Can Corbera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Capella de la Sagrada Família de Sant Pere Sallavinera

La capella de la Sagrada Família de Sant Pere Sallavinera és una església de Sant Pere Sallavinera (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un petit temple de planta rectangular sense absis, al qual s'accedeix per una porta situada als peus de l'església. Cal destacar-ne el campanar, de planta quadrada encimbellat damunt una gran roca.
A la dreta de l'església hi ha un petit cementiri familiar.
De l'interior cal destacar-ne el retaule dedicat a la Sagrada Família, de la mateixa època que l'església, fet en estil barroc amb fusta policromada i daurada.

## Història

Va ser construïda com a capella particular del molí de Boixadors entre els anys 1881 i 1883, fou consagrada el mateix any 1883.
El seu autor fou en Rafael Bosch membre de la família dels propietaris del molí.
És sufragània de l'església parroquial de Sant Pere Sallavinera, de la seva fundació, però per les festivitats de Sant Josep i de la Sagrada Família, realitza les funcions de parròquia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Capella de la Sagrada Família de Sant Pere Sallavinera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Capella de la Sagrada Família (Santa Eulàlia de Riuprimer)

La Capella de la Sagrada Família és una obra de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Capella de nau única amb l'absis poligonal. L'interior és cobert amb volta de canó rebaixada i decorada amb motllures de guix i policromada a partir de les impostes de l'arc i també l'absis. A l'interior s'hi conserva un retaule.
És coberta a dues vessants i al davant s'hi forma un portal d'arc de mig punt i un petit atri. Al damunt hi ha un òcul emmarcat amb pedra picada. Al damunt hi ha un campanaret d'espadanya.
És construïda amb pedra i fusta i arrebossada al damunt. Es troba a pocs metres de la casa.

## Història

La capella de Torrents dedicada a la Sagrada Família fou edificada amb motiu de què el bisbe de Vic hi passava els estius i calia que tingués una església on poder celebrar missa.
La feu construir Antònia Rius Bofill, Vda. De Genís, vers l'any 1952 i pertany a la parròquia de Sant Eulàlia de Riuprimer

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Capella de la Sagrada Família». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].