OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Richard Bitterauf

Richard Bitterauf (Nuremberg, 6 d'abril de 1900 - Nuremberg, 5 de març de 1961) fou un baríton alemany. Va estudiar al Conservatori de Nuremberg, on va estudiar piano amb Krug Gesang. La Temporada 1934-1935 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Dades» (en alemany). Bmlo. [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ Karl-Josef Kutsch; Leo Riemens Großes Sängerlexikon. Walter de Gruyter, 1 gener 2004, p. 425–. ISBN 978-3-598-44088-5.
# Richard Kandt

Richard Kandt (Posen, 17 de desembre de 1867 - Nuremberg, 29 d'abril de 1918, original nom Kantorowicz) va ser un metge alemany i explorador d'Àfrica.

## Vida

Richard Kandt va començar com a psiquiatre a Bayreuth i a Múnic. Entre 1897 i 1907 va explorar el nord-oest d'Àfrica Oriental Alemanya i el 1908 va ser nomenat resident de Ruanda, on va fundar la ciutat de Kigali. Gairebé un segle després de la seva mort, Kandt encara és una persona respectada a Ruanda. La seva antiga casa a Kigali és ara un museu d'història natural.
El juliol de 1897 va començar des de Bagamoyo i el juliol de 1898 Richard Kandt va descobrir una de les fonts del Nil al bosc de Nyungwe de Ruanda, la font essencial de Nil segons la seva opinió. Kandt explica això en el seu llibre Caput Nili, un treball deliberadament més elegant que erudit. Entre 1899 i 1901 va explorar el llac Kivu. Des del 1900 va ser un amic íntim amb l'escriptor Richard Voss.
El 2 de juliol de 1917 Kandt va patir una intoxicació per gas en la Primera Guerra Mundial al front oriental. Poc després va emmalaltir de tuberculosi miliar a Polònia. Va morir el 29 d'abril de 1918 en un hospital militar de Nuremberg.

## Obres

* Caput Nili; eine empfindsame Reise zu den Quellen des Nils (en alemany). 6a edició ampliada de 1921. Berlín: Dietrich Reimer Verlag Berlin, 1904.
* Seele klingt. Berlín: Dietrich Reimer Verlag, 1918. Poemes, editats pòstumament per Franz Stuhlmann.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 28 agost 2008. [Consulta: 28 agost 2008].
* ↑ Deutsches Kolonialblatt, Nr. 9/10, Berlin, 15. Mai 1918

## Enllaços externs

* Kandt, Richard: Caput Nili; eine empfindsame Reise zu den Quellen des Nils. Band I. Berlin, 1914
* Kandt, Richard: Caput Nili; eine empfindsame Reise zu den Quellen des Nils. Band II. Berlin, 1914
# Richard John Roberts

Richard John Roberts (Derby, Anglaterra, 1943) és un bioquímic i biòleg molecular anglès guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1993.

## Biografia

Va néixer el 6 de setembre de 1943 a la ciutat de Derby, població situada al comtat de Derbyshire. Va estudiar química a la Universitat de Sheffield, on es va graduar el 1965 i es va especialitzar en bioquímica. El 1969 es traslladà als Estats Units, on fou nomenat professor de la Universitat Harvard i posteriorment treballà als Laboratoris Cold Spring Harbor de Nova York. Des de 1992 dirigeix els treballs de recerca del Biolabs Institute, situat a la ciutat de Beverly, població de l'estat nord-americà de Massachusetts.

## Recerca científica

Inicià la seva recerca sobre el material genètic dels virus, particularment de l'adenovirus, arribant a la conclusió que l'àcid ribonucleic (ARN) ha hagut de precedir en l'evolució a l'àcid desoxiribonucleic (ADN), una conclusió que també fou exposada independentment per Phillip Allen Sharp. En unió amb aquest aconseguiren observar coms els introns, fragments d'ADN que no tenen posseeixen informació genètica, observant com la informació dipositada en un gen no hi és de forma contínua sinó que hi és fraccionada o discontínua.
L'any 1993 fou guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia, que compartí amb Phillip Allen Sharp, pels seus descobriments sobre els gens discontinus.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Institut Nobel, Premi Nobel de Medicina o Fisiologia 1993 (anglès)
# Rima Cleoplatra

Rima Cleoplatra és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 30.15 ° de latitud N i -53.57 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 14.66 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1976 i fa referència a un antropònim grec de dona.

## Referències

* ↑ "Rima Cleoplatra". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Rivulus punctatus

Rivulus punctatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden arribar als 3,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil, Bolívia, el Paraguai i l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Rivulus punctatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Rivulus romeri

Rivulus romeri és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Rivulus romeri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Roca del Patriarca

La Roca del Patriarca és una de les roques de les festivitats del Corpus Christi de la ciutat de València.

## Descripció

El cos principal de la roca, situat a la part del darrere com és habitual, está constituït per un templet renaeixentista. La figura del sant es situa davant del templet i porta un vericle a les mans.
En un dels costats un relleu representa la processó del Corpus per dins del Col·legi del Patriarca en el dijous de la vuitada. En l'altre costat, un altre relleu mostra l'escena de la canonintzació de Joan de Ribera per Joan XXIII. Sobre la balaustrada que voreja el carruatge s'hi troben sis pebeters de bronze.
La roca va envoltada dels escuts de tota una sèrie de llocs, institucions i persones vinculades amb Joan de Ribera: Sevilla, Badajoz, Burjassot, Salamanca, Sabadell, Bocairent, Puçol, Torrent, Alfara del Patriarca, Joan XXIII, l'Arquebisbe Olaechea i l'Organización Sindical.
En la part posterior un llibre obert mostra la inscripció (en castellà): «Constituciones de la Capilla del Colegio y Seminario del Corpus Christi». Sobre el llibre hi ha una reproducció del Drac del Patriarca.

## Història

Joan de Ribera ja havia estat representat en roques amb motiu de la seua beatificació el 1796. A la festa, que va celebrar-se a l'agost de 1797, participaren roques gremials, moltes amb figures del Patriarca. A més es construí una colosal estàtua en cartró del mateix, semblant al Colós de Rodes, que va ser després desmuntada.
La nova roca va construir-se en 1961 amb motiu de la canonització de Sant Joan de Ribera, arquebisbe i virrei.
La construcció d'aquesta roca va contar amb un suport institucional considerable. Els síndicats del règim, representats per la Delegación Provincial de Sindicatos, movilitzaren les aportacions de les confraries, hermandades, gremis i sindicats sectorials, especialment el Sindicato Provincial de la Madera. Aquest suport va fer possible l'adquisició d'una quantitat considerable de caoba de Brasil, així com la participació de nombrosos artesans i artistes.
Els treballs van estar dirigits per l'escultor José Justo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Bru Vidal, Santiago. Las Roca del Corpus y su refugio temporal de las Atarazanas (en castellà). València: Ajuntament de València, 1981. ISBN 84-7199-155-1.
* ↑ Coves i Torralba, Maria Jesús. Orige i evolucio dels carros triumfals del Corpus (sic). València: Ajuntament de València, 1994, p. 40-42.
* ↑ Rivera Torres, Raquel. Imagen del Prelado don Juan de Ribera. Estudio iconográfico (tesi) (en castellà). València: Universitat de València, 2015.
# Roger Marcet i Barbé

Roger Marcet Barbé (Barcelona, 1953) és un arqueòleg i director de museu català.
Arqueòleg per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1976 i diplomat en Funció Gerencial a les administracions públiques per l'Escola d'Administració i Direcció d'Empreses el 1992, va ser conservador del Museu d'Arqueologia de Catalunya entre 1982 i 1984 i director-coordinador dels museus de la Diputació de Barcelona des de 1984 fins al 1992. El novembre de 1998 va assumir el càrrec de director general del Consorci de les Drassanes Reials i Museu Marítim de Barcelona. Durant el seu mandat, va dirigir la rehabilitació i restauració arquitectònica de les Drassanes Reials de Barcelona, que va acabar el febrer de 2013, així com va coordinar la definició del pla museogràfic del Museu Marítim de Barcelona. Entre d'altres, també ha estat promotor de la Xarxa de Museus Marítims de la Costa Catalana i de l'Associació de Museus Marítims de la Mediterrània, i president de la Fundació Tot Raval. Va deixar la direcció general per jubilació el juny de 2018.

## Referències

* ↑ «Roger Marcet se jubila tras 20 años como director del Museo Marítimo» (en castellà). El Periódico, 25-06-2018. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Inauguran la rehabilitación de las Reales Atarazanas tras 20 años de obras» (en castellà). eldiario.es, 16-02-2013. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «El director del Museu Marítim deixa el càrrec després de 20 anys». Ara, 25-06-2018. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Mohammed Halhoul, nou president de la Fundació Tot Raval». Tot Raval, 12-02-2018. [Consulta: 10 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Roger Marcet es jubila després de 20 anys com Director del Museu Marítim de Barcelona
# Rougeou

Rougeou és un municipi francès, situat al departament del Loir i Cher i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 122 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rougeou era de 122 persones. Hi havia 49 famílies, de les quals 13 eren unipersonals (9 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 18 parelles sense fills i 18 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 55 habitatges, 48 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 55 habitatges eren cases. Dels 48 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia una cambra, 6 en tenien dues, 4 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 28 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rougeou el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 8 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 8 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 77 persones, 60 eren actives i 17 eren inactives. De les 60 persones actives 56 estaven ocupades (32 homes i 24 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 17 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una empresa de construcció i 1 restaurant.
L'any 2000 a Rougeou hi havia 13 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rougeou a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rougeou a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Saint-Goazec

Saint-Goazec (en bretó Sant-Wazeg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 707 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 075 | - | 986 | - | 1 104 | 1 135 | 1 104 | 1 121 | 1 105 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 053 | 1 099 | 1 230 | 1 201 | 1 307 | 1 362 | 1 420 | 1 480 | 1 555 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 740 | 1 860 | 1 774 | 1 605 | 1 569 | 1 562 | 1 439 | 1 510 | 1 121 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 042 | 976 | 845 | 876 | 771 | 725 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Lois Stervinou | |
| 2008- | Jean-Claude Gouiffès | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
# Samia al-Amoudi

Samia al-Amoudi (àrab: سامية العمودي, Sāmiya al-ʿAmūdī) (Jiddah, 12 d'abril de 1957) és consultora obstètrica i ginecòloga de l'Aràbia Saudita. És la responsable del Centre d'Excel·lència Sheikh Mohammed Hussein Al-Amoudi pel càncer de mama. És més coneguda pel seu treball per la consciència del càncer de mama, després que ella mateixa fos diagnosticada amb aquesta malaltia. També va ser la primera dona del Consell de Cooperació del Golf que va obtenir un lloc a la Unió per a la Junta Internacional de Control del Càncer.

## Biografia

Samia va néixer el 12 d'abril de 1957. El 1981, Samia al-Amoudi va estar entre els primers doctors que es van graduar a l'escola de medicina de la Universitat King Abdulaziz.
A l'abril de 2006 se li va diagnosticar càncer de mama, pel qual va rebre quimioteràpia. Va ser la primera dona saudita a escriure públicament sobre la seva experiència de la malaltia, que va fer en una sèrie d'articles en una columna setmanal al diari Al Madinah.També va aparèixer en un programa de televisió diari.
El març de 2007 va ser premiada amb el primer Premi Internacional de Dones amb coratge, un premi presentat pel Departament d'Estat dels Estats Units.
El 2010 va ser número 5 a la llista Power 100, que és la llista anual d'Arabian Business de les persones àrabs més influents del món.
Des de 2012, any en què va completar el seu tractament contra el càncer, és la responsable del Centre d'Excel·lència Sheikh Mohammed Hussein Al-Amoudi de càncer de mama i la càtedra científica per al càncer de mama a KAU, a Aràbia Saudita i GE.

## Referències

* 1 2 «Meet Samia Al-Amoudi, #GetFit Saudi Arabia Ambassador» (en anglès). GE Healthcare The Pulse, 11-09-2012.
* 1 2 3 4 «Power 100 - Dr. Samia Al Amoudi» (en anglès). ArabianBusiness.com.
* 1 2 «King backs nomination of Al-Amoudi to UICC board» (en anglès). Arab News, 23-01-2013.
* ↑ «Honorees». 2001-2009 Archive for the U.S. Department of State. [Consulta: 2 juliol 2018].
# Sabata per a llibres

Una sabata per a llibres és un objecte emprat per a l'emmagatzemament de llibres que es caracteritza per cobrir el llibre pels costats mentre que deixa el llom descobert a la vista. Respecte la conservació, són menys preferibles a les caixes. Així i tot, serveixen per a eliminar la tensió que es produeix sobre els llibres col·locats en posició vertical. Són econòmics de fer, tardant poc temps a fer-se i es fan a mesura del llibre. Fou inventat per Nicholas Pickwoad.
L'ample i alt del costat esquerre han de ser menors que el costat dret. Quan s'extrauen del prestatge, cal extraure el llibre i la sabata per a llibres alhora per a evitar-li danys. El material ha de ser un cartró lliure d'acidesa i lignina, sent d'un mil·límetre de grossor la mesura ideal.

## Referències

* ↑ Ogden, 2000a, p. 228.
* 1 2 Clarkson i Ogden, 2000b, p. 258.
* 1 2 Clarkson i Ogden, 2000b, p. 260.

## Bibliografia

* El manual de preservación de bibliotecas y archivos del Northeast Document Conservation Center. 3a ed. rev. i ampl.. Santiago de Chile: CNCR DIBAM, 2000.
** Ogden, Sherelyn. «4.1. Métodos de almacenamiento y prácticas de manipulación». A: op. cit.. Santiago de Chile: CNCR DIBAM, 2000a, p. 227-233.
** Clarkson, Christopher; Ogden, Sherelyn. «4.7. Zapato para libros: descripción y uso». A: op. cit.. Santiago de Chile: CNCR DIBAM, 2000b, p. 257-260.
# Saint-Nicolas-du-Tertre

Saint-Nicolas-du-Tertre (en bretó Sant-Nikolaz-ar-Roz) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 476 | 523 | 503 | 502 | 454 | 454 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1919-1942 | Jean Dubois |
| 1942-1965 | Joseph Ricaud |
| 1965-1971 | Marcel Epaillard |
| 1971-1995 | Jean Bouédo |
| 1995- | Jean-Claude Riallin |
# Villagalijo

Villagalijo és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca. Inclou les localitats de Santa Olalla del Valle i Ezquerra.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 54 | 82 | 64 | 80 | 79 |
# Otamendi

Otamendi és el nom dels següents personatges:
* Martxelo Otamendi Egiguren, periodista basc.
* Nicolás Hernán Gonzalo Otamendi, futbolista argentí.
# Yucatán

* Per a altres significats, vegeu «Yucatán (desambiguació)».
Yucatán és un dels 31 estats que conformen la federació mexicana. És situat a l'est del país, al nord de la península de Yucatán. Antigament, els estats de Campeche i Quintana Roo, i algunes regions de Tabasco i el nord de Belize van formar part de l'estat de Yucatán, que abastava tota la península. La capital és Mérida. Altres ciutats importants són Progreso i Valladolid. A Yucatán també hi ha importants ruïnes arqueològiques maies: Acanceh, Ake, Chacmultun, Chichén Itzá, Dzibilichaltun, Kabah, Labná, Mayapan, Sayil, Uxmal i Yaxuna.
Yucatán es va convertir en estat de Mèxic, després de la independència i la proclamació de la Constitució de 1824, que establia que Mèxic era una federació formada per estats lliures i sobirans. Però, quan els conservadors van arribar al poder el 1835, canviant la constitució i limitant l'autonomia dels estats de la federació, i convertint-los en províncies o departaments governats per autoritats designades pel govern central, alguns estats van respondre amb insurreccions. Yucatán va declarar-ne la independència el 1838, aprovada pel Congrés Local el 1840 i el 1845. Aquest any va començar la Guerra entre els Estats Units i Mèxic, i Yucatán es va declarar neutral.
El 1847 va començar allò que s'ha anomenat la Guerra de Castes, una insurrecció violenta del poble maia en contra de la població blanca i mestissa de l'estat, la qual cosa va dur a l'estat a una situació econòmica i social molt crítica. El govern yucatec va sol·licitar suport estranger, i fins i tot, la sobirania de l'estat, si es donava suport militar per controlar la severa situació. Cap país va respondre, però, acabada la Guerra amb els Estats Units, Mèxic va oferir suport militar i econòmic, i Yucatán va reintegrar-se a Mèxic el 17 d'agost, 1848. La Guerra de Castes no acabaria completament sinó fins al 1901.
Després que el govern centralista fos derrotat i el federalisme fos reinstaurat a Mèxic, el 1857 Campeche es va separar de Yucatán, convertint-se en un estat més de la federació. Quintana Roo es va separar el 1902.
El primer governador d'ascendència maia, Francisco Luna Kan, va ser elegit el 1976.
Avui Yucatán és un estat pròsper de la regió del sud-est de Mèxic. Mérida, la capital, és un important centre de negocis, i un important centre de turisme. El 30% de la població encara parla la llengua maia.

## Vegeu també

* Tizimín
* Vaquería

## Referències

* ↑ «Yucatán». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aja

«Aja» té aquests significats:
* Aja, antic nom d'Age, entitat de població del municipi de Puigcerdà (Baixa Cerdanya)
* Aja (llengua), llengua amb 588.100 parlants al sud-oest de Benín i de Togo, Àfrica.
* Aja (Benín), antic estat al territori actual de Benín.
* Aja (grup ètnic) de Benín i Togo
* Aja (llengua nilosahariana)
* Ajà, deessa del panteó ioruba.
* Biografies:
** Gonzalo Aja Barquín (1946), ciclista espanyol.
** Aja (actriu), sobrenom de l'actriu porno Barbara Holder.
# Regne de Coliman

El Regne de Coliman (nàhuatl: Tlatocayotl Colimotl), segons els antics jeroglífics, es representava per mitjà d'un braç amb la seva mà, que simbolitza el domini exercit per la força i equivaldria a la terra conquistada pels alcolhues. Els primers assentaments a la regió daten del segle v aC. Quan els espanyols van arribar hi havia el regne de Colliman, habitat pels otomís, del qual es deriva el nom actual de la ciutat i l'estat de Colima. Els seus habitants tenien certa organització social i política, amb dirigents el càrrec de les quals era predominantment civil; dirigien les manifestacions religioses i participaven de l'autoritat militar que els transmetia el Rei Colliman.
L'Estat de Colima va ser llar de diverses cultures prehispàniques que es van desenvolupar a l'occident mexicà. Després de diversos intents de lluita, Hernán Cortés va enviar una tercera expedició, la qual va confiar a Gonzalo de Sandoval, derrotant els tecos. Després de la conquesta, el 25 de juliol de 1523, Gonzalo de Sandoval va fundar en Caxitlán la Vila de Colima o Santiago dels Cavallers, on va establir el primer ajuntament de l'occident de la Nova Espanya; però el 20 de gener de 1527, van determinar que la Vila fos traslladada al seu actual lloc. El 1524 s'inicia l'època colonial amb l'arribada de Francisco Cortés de San Buenaventura, fent créixer el territori. Va ser el 1533 quan Hernando de Grijalva va descobrir l'Arxipèlag de Revillagigedo. A finals de 1810 i durant la independència de Mèxic Colima va ser presa pels insurgents, però recuperada el 1811 pels realistes. Originalment un territori de la federació mexicana, el 1857 Colima es convertí en estat.

## Referències

* ↑ Estat de Colima