OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dourbali

Dourbali és una ciutat de Txad, situat en la regió de Chari-Baguirmi.

## Demografia
### Evolució

| | Població | Homes | Dones |
| 1993 | 13 020 | - | - |
| 2009 | 77 787 | 39 303 | 38 484 |

### Rangs d'edat

L'any 2009 :
| | Homes | Dones | Total |
| 0-14 anys | 20 908 | 19 500 | 40 408 |
| 15-59 anys | 15 973 | 17 436 | 33 409 |
| 60 anys o més | 2 422 | 1 548 | 3 970 |

## Referències

* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
* 1 2 «Wayback Machine», 18-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-11-18. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Echinochloa frumentacea

Echinochloa frumentacea és una espècie de planta cultivada dins el gènere Echinochloa. Tant Echinochloa frumentacea com Echinochloa esculenta s'anomenen mill japonès ("Japanese millet"). Aquest mill es cultiva molt com a cereal a Índia, el Pakistan, i Nepal. El seu ancestre és l'herba tropical Echinochloa colona, però la data exacta i la regió on es va domesticar és incerta. Es cultiva en terres marginals on l'arròs i altres cultius no creixen bé. Les llavors es couen amb aigua o es bullen amb llet i sucre. De vegades es fermenta per fer-ne cervesa.

## Referències

* ↑ Hilu, Khidir W. «Evidence from RAPD markers in the evolution of Echinochloa millets (Poaceae)». Plant Systematics and Evolution, vol. 189, 3, 1994, pàg. 247–257. DOI: 10.1007/BF00939730 [Consulta: 29 juliol 2010].
# Dmítrovski

Dmítrovski (en rus: Дмитровский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 21 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Dmítrivka (Pervomàiske)

* Per a altres significats, vegeu «Dmítrivka».
Dmítrivka (en (ucraïnès): Дмитрівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 143 habitants. Pertany al districte rural de Pervomàiske.

## Referències

* ↑ «Телефонные коды городов Крыма после присоединения». Предложения по отдыху в Крыму. Arxivat de l'original el 2016-06-05. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ Приказ Россвязи от 31.03.2014 № 61 «О присвоении почтовых индексов объектам почтовой связи»
# Dubrovka (Kirjatx)

* Per a altres significats, vegeu «Dubrovka».
Dubrovka (en rus: Дубровка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 25 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Dídac Navarro Fernández

Dídac Navarro Fernández, conegut futbolísticament com a Dídac (Sant Andreu de Palomar, Barcelona, 1 de gener de 1987) és un futbolista català que juga de defensa.

## Trajectòria esportiva

Dídac va jugar a la UDA Gramenet en categoria d'infantil. L'any 2001, amb 14 anys, va fitxar pel RCD Espanyol on va disputar els dos anys de cadet i dos més de juvenil. La temporada 2005-2006 va passar al RCD Espanyol B, amb el qual va aconseguir l'ascens a Segona B, jugant dues temporades més en aquesta categoria.
L'any 2008 Dídac va fitxar pel Real Murcia CF, militant dos anys al filial i la temporada següent a l'Alacant CF, sempre a la Segona B.
La temporada 2011-2012 Dídac va tornar a Catalunya, fitxant per l'equip del seu poble, la UE Sant Andreu entrenada per Piti Belmonte. Al club andreuenc, Dídac ha esdevingut una peça fonamental a l'eix de la defensa.

## Referències

* ↑ Adn.es (04/07/2008). "Didac, del Espanyol B, refuerzo para el filial del Real Murcia."
* ↑ «NostreSport (23/07/2010). "El Alicante CF cierra la contratación de Didac y Rubén Fonte."». Arxivat de l'original el 2010-12-20. [Consulta: 24 octubre 2011].
* ↑ Web oficial UE Sant Andreu (23/06/2011). "Dídac Navarro, central de l'Alacant, fitxat."

## Enllaços externs

* Fitxa de Dídac a FutbolMe
# Dídac Pobes

Dídac Pobes fou un monjo i escriptor benedictí.
Primer fou escolà del Monestir de Sant Benet de Montserrat i després professor de la mateixa casa, molt estimat per la seva santedat i doctrina.
Va escriure les obres següents:
* Mannuale ecclesiasticum, en el que tracta de les cerimònies;
* Dominicale, o petit ritual;
* Ordo perpetuus in dies divini officii recitandi;
* Missamque celebrandi juxta Breviarium et Missale Romanum denuo a Sanctissimo Domino nostro Urbano VIII recognitum et auctum (Girona, 1640).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 918. (ISBN 84-239-4545-6)
# Dídac Gurrea

Dídac Gurrea va ser un sacerdot i escriptor nascut a Reus el 1580, tot i que Latassa el fa originari de Saragossa. La seva família procedia de Móra d'Ebre.
El 1621 va residir alguns mesos a Arbeca, vivint amb els Ducs de Cardona al palau que tenien en aquella localitat. Allà va escriure Exposición del credo, impresa a Tarragona el 1624, però com que sortí plena d'errades la va reimprimir a Saragossa en 1639. Era preceptor del fill del Duc de Cardona, Lluís d'Aragó Folch de Cardona per al qual va escriure Arte de enseñar hijos de príncipes y señores, un llibre de referència entre els pedagogs del segle xvii.
Va ser racioner a l'església del Pilar de Saragossa, ciutat on va publicar un Manual o memorial de confessores (1617) i una Consolacion de afligidos (1620) També va ser autor d'un Tratado de la obediencia que los hijos deven a svs padres en vida y en muerte i del Tratado de la vida del glorioso San Pedro, i en llatí Coniurationes contra grandines, ventos, tempestates, nebulam et animalia nociva, tots publicats el 1637, el primer a Saragossa i els altres a Barcelona Va morir el 1647 segurament a Barcelona.

## Referències

* ↑ Torres Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario critico de los escritores catalanes, y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña. Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 302-303.
* ↑ Latassa, Félix de. Biblioteca nueva de los escritores aragoneses que florecieron desde el año 1600 hasta 1640. En Pamplona: en la oficina de Joaquín de Domingo, 1799, p. Vol II, pàg. 313.
* ↑ Redondo, A. (director). «¿Una litaratura para la infancia en el siglo XVII?». A: La formation de l'enfant en Espagne aux XVIè et XVII siècles. París: Publications de la Sorbonne, 1996, p. 126-139.
* ↑ Antonio, Nicolás. Bibliotheca hispana nova, sive hispanorum scriptorum qui ab anno MD ad MDCLXXXIV floruere notitia. Matriti [Madrid]: apud Joachimum de Ibarra, 1783, p. Vol. I, 288.
* ↑ «Tratado de la obediencia que los hijos deven a svs padres...». [Consulta: 16-I-2014].
* ↑ «Tratado de la vida del glorioso san Pedro». [Consulta: 16-I-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 354.
# Ecuato Guineana

Ecuato Guineana (Ecuato Guineana de Aviación - EGA) és una aerolínia amb base en Malabo, Guinea Equatorial. Va ser fundada en 1986 i és l'aerolínia de bandera de Guinea Equatorial que efectua vols de càrrega i passatgers en l'oest d'Àfrica. La seva principal base d'operacions és l'Aeroport Internacional de Malabo. L'aerolínia es troba en la Llista negra d'aerolínies de la Unió Europea.

## Destins

Ecuato Guineana efectua els següents vols (gener de 2005):
* Destins domèstics regulares: Bata i Malabo.
* Destins Internacionals Regulars: Douala i Libreville.

## Flota

En 2013 la flota de l'aerolínia consistia en un únic Yakovlev Yak-40, però al llarg de la seva història ha disposat dels següents aparells:
* Antonov An-24B
* Antonov An-24RV
* Douglas DC-9-30
* Fokker F-28-1000
* Fokker F28 Mk4000
* Embraer ERJ-145
* Fokker F27-100
* Fokker F27-200
* HS-748 Series 2B

## Accidents i incidents

* El 29 de desembre de 1999 tots els sis ocupants d'un Antonov An-28, matrícula 3C-JJI, van perdre la vida quan es va estavellar al Mar Negra, 50 km al nord d'Inebolu, mentre era en ruta de Kíev a Teheran.

## Referències

* 1 2 3 4 «Directory: world airlines EGA Ecuato Guineana de Aviacion». Flight International, 163, 25–31 March 2003, pàg. 61. Arxivat de l'original el 25 de juny 2015. ISSN: 0015-3710 [Consulta: 9 maig 2016].
* ↑ «List of air carriers of which all operations are subject to a ban within the EU». European Commission Mobility & Transport, 10-12-2015. Arxivat de l'original el 21 de gener de 2016.
* ↑ «Profile for: Ecuato Guineana de Aviación». AeroTransport Data Bank, 18-06-2013. Arxivat de l'original el 18 juny 2013.
* ↑ Descripció de l'accident per 3C-JJI a l'Aviation Safety Network. Consultat en 29 juny 2012.
# El elefante y la bicicleta

El elefante y la bicicleta és una pel·lícula cubana del 1994 dirigida dirigida per Juan Carlos Tabío en coproducció de l'ICAIC i el Channel 4.

## Argument

"El Isleño", un jove que pretén fer fortuna per a casar-se amb Marina Soledad, el seu amor d'adolescent, porta el cinematògraf per primera vegada a u poblet envoltat per la mar. Està unit a la terra ferma per un fràgil pont de fusta que apareix tallat després de la primera projecció, com el que passa a Robin Hood, única pel·lícula que ha portat l'illenc.
A partir d'aquest moment la imaginació dels pobladors i els seus desitjos de conèixer i transformar la realitat promourà un màgic mecanisme mitjançant el qual cada projecció portarà una pel·lícula "diferent" que devela secrets i manca de les seves vides, i que els incita a actuar en conseqüència en aquest bell tribut al centenari del cinema.

## Repartiment

* Luis Alberto García - El Isleño
* Lillian Vega - Marina Soledad
* Raúl Pomares - Gavilán
* Martha Farré - Da. Iluminada
* Daisy Granados - Da. Mercedes, La gitana
* Adolfo Llauradó - Prudencio
* Patricio Wood - Santiago
* Fidelio Torres - Samuel
* Paula Alí - Eloisa
* Elvira Enríquez - Serafina, Mestra
* Osvaldo Doimeadiós - Cura
* Serafín García - Maldonado
* Gladys Zurbano - Nila
* Alejandro Palomino - Rojo
* Alexander Rey - Felipe

## Premis i candidatures
### X Premis Goya

| Categoria | Resultat |
| Millor pel·lícula hispanoamericana | Nominada |

### Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu | Lillian Vega | Guanyadora |
| Premi Fipresci | Juan Carlos Tabío | Guanyadora |

## Referències

* ↑ El elefante y la bicicleta Arxivat 2019-11-01 a Wayback Machine. a cuabatesoro.com
* ↑ Historias del Kronen al web dels Premis Goya
# Eakerita

La eakerita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenat així en honor de Jack Eaker, un enginyer de mines.

## Característiques

La eakerita és un silicat de fórmula química Ca₂SnAl₂Si₆O$_{18}$(OH)₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eakerita és un ciclosilicat amb ramificacions úniques de 4 enllaços de [Si₄O₁₂]$^{8-}$

## Formació i jaciments

Ha estat descrita a prop del llac Làdoga (Rússia) i a Carolina del Nord (la seva localitat tipus).

## Referències

* ↑ «Eakerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Eddy Ottoz

Eddy Ottoz (Mandatluec, 3 de juny de 1944) és un atleta italià, ja retirat, especialista en curses amb tanques, que va competir durant la dècada de 1960, sent el gran dominador de l'especialitat a nivell europeu.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on fou quart en la cursa dels 110 metres tanques del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles d'or en els 110 metres tanques al Campionat d'Europa d'atletisme, el 1966 i 1969; així com tres medalles d'or al Campionat d'Europa en pista coberta de 1966, 1967 i 1968 i dues medalles d'or a les Universíades de 1965 i 1967.
A nivell nacional guanyà cinc campionats italians dels 100 metres tanques, entre 1965 i 1969. Va millorar el rècord italià dels 100 metres tanques repetidament fins a situar-lo en 13.46" el 1968.
Una vegada retirat, el 1969, va continuar vinculat a l'esport. El 1986 passà a exercir d'entrenador i el 1992 passà a entrenar els corredors d'obstacles i velocistes de la selecció nacional d'atletisme d'Itàlia. Entre el l 2001 i el 2012 fou membre del Consell del CONI. Entre el 1998 i el 2006 fou elegit membre del Consell de la Vall de la Vall d'Aosta a les llistes de la Union Valdôtaine.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 13.46" (1968)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Olympedia – Eddy Ottoz». [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «World Student Games (Universiade - Men)». [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ «Italian Championships». [Consulta: 11 octubre 2022].
* ↑ Waśko, Janusz. Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 70. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Eddy Pauwels

Eddy Pauwels (Bornem, 2 de maig de 1935 - 6 de març de 2017) fou un ciclista belga que fou professional entre 1958 i 1966. Al llarg de la seva carrera professional aconseguí 16 victòries, les més importants de les quals foren 4 etapes del Tour de França.

## Palmarès

* 1958
** 1r al Premi d'Oppuurs
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
** 1r al Premi d'Edegem
** 1r al Premi de Stockay
* 1960
** 1r als 3 dies d'Anvers
** 1r al Premi de Tessenderlo
** 1r al Premi d'Oppuurs
* 1961
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** 1r al Premi de Bornem
** 1r al Premi de Rijmenam
* 1962
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1963
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** 1r al Premi de Beauvais
** 1r del Gran Premi de la muntanya de la Volta a Luxemburg
* 1964
** 1r a Beaulac-Bernos

### Resultats al Tour de França

* 1959. 11è de la classificació general. Porta el mallot groc durant 2 etapes
* 1960. 25è de la classificació general
* 1961. 9è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1962. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1963. 13è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta el mallot groc durant 3 etapes
* 1964. 20è de la classificació general
* 1965. Abandona (19a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1962. 9è de la classificació general
* 1965. 18è de la classificació general
* 1966. Abandona (6a etapa)

## Referències

* ↑ Ex-geletruidrager Eddy Pauwels (81) overleden Arxivat 2017-03-10 a Wayback Machine. (neerlandès)

## Enllaços externs

* Palmarès d'Eddy Pauwels (francès)
# Eduardo Fernández del Pozo y del Río

Eduardo Fernández del Pozo y del Río fou un advocat i polític republicà espanyol, diputat a les Corts Espanyoles de la restauració borbònica.
Advocat originari de Jaén i conseller nacional del Partit Republicà Democràtic Federal, fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1914 i 1916 pel districte de Girona amb suport de la Unió Federal Nacionalista Republicana (UFNR)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Los Federales y Lerroux (1906-1914), Agustín Millares Cantero, p. 14
# Einar Skavlan

Einar Kielland Skavlan (30 de juliol de 1882 – 16 d'agost de 1954) va ser un periodista, editor de diaris, crític teatral i director de teatre noruec.

## Biografia

Skavlan va néixer a Frogn. El seu pare, Olaf Skavlan, va ser escriptor, historiador literari i professor. També va ser pare de l'actriu i directora de teatre Merete Skavlan.
Skavlan va ser periodista de Verdens Gang des de 1907 i de Tidens Tegn des de 1910. Va ser redactor en cap de Dagbladet des de 1915 fins a 1954, llevat del seu període com a director del Teatre Nacional de 1928 a 1930.
Era membre de l'Associació Noruega pels Drets de la Dona, on el seu pare havia estat membre de la primera junta directiva.
De l'1 d'abril de 1942 al 19 d'octubre de 1943, mentre exercia com a redactor en cap de Dagbladet, va ser empresonat al camp de concentració de Grini.

## Referències

* ↑ (en noruec).
* ↑ «Upprop». Norsk Tidend, 05-05-1936.
* ↑ Giertsen, Børre R.. Norsk fangeleksikon. Grinifangene (en noruec). Oslo: Cappelen, 1946, p. 91.
* ↑ Joachim Joesten The Virginia Quarterly Review, 18, 4, Autumn 1942, pàg. 551. JSTOR: 26448498.
# Eixample (urbanisme)

Un eixample (calc de l'espanyol 'ensanche' que hauria de ser 'eixamplada' o 'eixamplament' en català, conformement a les regles de derivació de la nostra llengua com ho sosté Gabriel Bibiloni) és l'expandiment de la zona edificada o construïda d'una població, és a dir la concentració d'un conjunt de cases i carrers nous que eixamplen una població.
Els eixamples solen ser fruit de la concentració extraordinària de la població, la indústria i el trànsit a les ciutats. En la història, durant la revolució industrial fou necessari l'expandiment fora dels recintes emmurallats.
En els territoris de parla catalana són d'importància rellevant: l'eixample de Palma (principis del segle xx), el de València (1865, 1887, 1912) i sobretot el de Barcelona (1859), ideat per Ildefons Cerdà i Sunyer, primer teoritzador del concepte. Tot i que el primer eixample que existí a la ciutat de Barcelona fou el barri de Poble-sec (1858).

## Vegeu també

* Eixample de poblacions a Espanya
* Pla Cerdà
* Urbanisme de Barcelona

## Referències

* ↑ "eixample, el de les ciutats, que no pot ser mai un derivat d'eixamplar, sinó un apedaçament barroer d'un ensanxe inicial, que ja es veu d'on surt",a l'article de Gabriel Bibiloni
* ↑ «Eixample (urbanisme)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# El quimono carmesí

El quimono carmesí (títol original en anglès: The Crimson kimono) és una pel·lícula dirigida per Samuel Fuller, estrenada el 1959. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una strip-tease és assassinada al barri japonès de Los Angeles. Dos detectius, l'un americà, l'altre japonès, vells amics, que s'han conegut durant la guerra, estan encarregats de l'assumpte. Però durant la investigació, la trobada d'una artista-pintora trencarà la seva amistat, després de fer-los adonar-se d'una altra concepció de la vida.

## Repartiment

* Victoria Shaw: Christine Downs
* Glenn Corbett: Charlie Bancroft
* James Shigeta: Joe Kojaku
* Anna Lee: Mac
* Paul Dubov: Casale
* Jaclynne Greene: Roma
* Neyle Morrow: Hansel
* Gloria Pall: Sugar Torch
* George Yoshinaga: Willy Hidaka
* Walter Burke: Ziggy

## Referències

* ↑ esadir.cat. El quimono carmesí. esadir.cat.
* ↑ «The crimson kimono». The New York Times.
# El raig de lluna

El raig de lluna és una de les llegendes més importants i destacades del llibre de Gustavo Adolfo Bécquer Rimas y leyendas. Va ser escrita entre el 12 i 13 de febrer de 1862.
Aquesta llegenda ens explica la vida d'un home, Manrique, molt tancat en si mateix, que era un noble que apreciava la soledat molt. Li encantava la poesia i per això mateix el seu caràcter solitari li permetia pensar i poder remoure la seva ment. Una nit càlida d'estiu va veure com una dona es dirigia al monestir dels Templers; ell la va seguir i va intentar encalçar-la i parlar amb ella, però malgrat tots els seus intents no va aconseguir encalçar-la fins que va arribar a la que ell va suposar que era la seva casa. Però, quan va tocar la porta i va preguntar qui hi vivia, la persona que li va obrir li va dir que era la casa d'Alonso de Valdecuellos, que era el munter major del rei, i que vivia sol. Passat un temps, va tornar a veure-la des del seu balcó i la va tornar a seguir, però molt més de prop, i així va poder adonar-se que el que veia era un raig de lluna pel mig del bosc, al qual li donava veu el vent que xocava contra els arbres. Això va portar el nostre protagonista a una gran melancolia pensant que la vida era un engany i l'amor era un simple raig de lluna.
L'amor idealitzat.
Introducció, sis apartats i un epíleg.
És una llegenda soriana. Pot ser un conte o una història, són experiències d'un senyor. Part de l'obra pertany a una llegenda popular, però hi ha una part inventada. En aquesta apareix la narració; no hi ha descripció (el paisatge, l'arquitectura, la vegetació...), i hi podem observar una forma de diàleg en què Manrique parla amb si mateix.
Va poder haver estat una novel·la molt llarga en el passat, però ell ha fet un relat curt per publicar-lo en un periòdic, com a ell li agrada.
Principals: Manrique, jove noble, solitari, poeta i somiador; somia amb la bellesa de les dones. Secundaris: Alonso de Valdecuellos, munter vell del rei, que viu sol i està malalt.
L'acció se situa en l'edat mitjana.
Tota l'obra transcorre a Sòria: en el riu Duero, en els Templers i en l'ermita de Sant Saturi (barri de Sant Joan).
# Eduard Schleich el jove

Eduard Schleich el jove (Múnic, 1853 - Múnic, 1893) va ser un paisatgista alemany.

## Biografia

El seu pare, Eduard (ara conegut com El Vell), era un pintor paisatgista molt conegut. Va assistir a l'escola llatina així com a les escoles públiques habituals, i va completar la seva educació primària el 1872. Durant aquest temps, ja era alumne de Julius Zimmermann (Maler).
Després de rebre el seu Abitur, el seu pare el va enviar a la Universitat Tècnica de Múnic, on es pretenia que esdevingués arquitecte, perquè, per raons que no estan clares, el seu pare no volia que esdevingués artista. Va anar bé amb les assignatures relacionades amb l'art, però les assignatures tècniques van resultar ser massa difícils per a ell, així que ell i el seu pare van arribar a un acord. Primer, va acabar d'aprendre les bases de la pintura a casa, després va anar a estudiar amb Joseph Wenglein.
Va decidir treballar com a paisatgista, per la qual cosa la influència del seu pare va ser important, tot i que va prestar més atenció al personal. També va practicar més pintura a l'aire lliure. Cap al final de la seva curta vida, va recórrer a l'impressionisme.
A la tardor de 1891, va desenvolupar una malaltia mental no especificada, i va morir dos anys després en un hospital psiquiàtric.
El seu fill va ser l'as de vol i oficial militar, Eduard Ritter von Schleich.

## Referències

* 1 2 3 Horst Ludwig: "Schleich der Jüngere, Eduard". In: Horst Ludwig (Ed.): Münchner Maler im 19. Jahrhundert. Vol. 4: Saffer–Zwengauer. Bruckmann, Munich 1983, pps.54f.
# El Carpio de Tajo

El Carpio de Tajo és un municipi de la província de Toledo, a la comunitat autònoma de Castella la Manxa. Limita amb La Mata, Escalonilla, La Puebla de Montalbán, Villarejo de Montalbán, Malpica de Tajo i Mesegar de Tajo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.332 | 2.320 | 2.266 | 2.252 | 2.200 | 2.151 | 2.174 | 2.181 | 2.157 | 2.191 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Eloisa Benavente Agüero | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | José Luis Mora Pizarro | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Pedro Villalba Sedeño | PP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Pedro Villalba Sedeño | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Pedro Villalba Sedeño | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Angel Polonio | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Angel Polonio | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Pablo Benavente | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Pablo Benavente | PP | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Germán Jiménez Marcos | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Toledo (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].