OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eliaquim Mangala

Eliaquim Mangala Hans (Colombes, 13 de febrer de 1991) és un futbolista professional francès que juga com a defensa central. És internacional amb la selecció francesa.

## Carrera esportiva

Nascut a França, es va traslladar a Bèlgica quan era un nen i va començar la seva carrera allà a l'Standard de Lieja. Va fitxar pel FC Porto el 2011 per 6.5 milions d'euros, i allà hi va guanyar títols consecutius de la Lliga portuguesa abans d'unir-se al Manchester City FC per 31,8 milions de lliures.
La temporada 2016-2017 va jugar pel València CF, cedit pel Manchester City. Després de dues temporades al Manchester City sense ser titular per a Pep Guardiola, la temporada 2019-2020 va fitxar pel València CF després de finalitzar el seu contracte amb l'equip anglés.

### Selecció

Com que té doble nacionalitat belga i francesa ambduess seleccions van mostrar interes per fer jugar Mangala. Finalment es va decantar per jugar amb la selecció francesa sub-21, i hi va debutar el 2010.
Mangala va fer el seu debut amb la selecció francesa absoluta el 6 juny 2013 contra Uruguai, i el 13 de maig de 2014, l'entrenador de la selecció francesa Didier Deschamps el va incloure a la llista final de 23 jugadors que van representar França a la Copa del Món de Futbol de 2014.

## Referències

* ↑ «MCFC Player Profile – Eliaquim Mangala». Manchester City, 2015. Arxivat de l'original el 18 de juny 2016. [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ S.L., EDICIONES PLAZA,. «MERCADO | Mangala, muy cerca del Valencia CF». Plaza Deportiva. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ S.L., EDICIONES PLAZA,. «MERCADO | Mangala pasa reconocimiento médico con el Valencia CF». Plaza Deportiva. [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ H.De.. «Eliaquim Mangala à Valence» (en francès). [Consulta: 31 agost 2016].
* ↑ «Une liste de 23 sans surprise». France Football, 13-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Benzema, Varanne y Griezmann, citados por Francia». FIFA.com, 13-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-14. [Consulta: 13 maig 2014].

## Enllaços externs

* Eliaquim Mangala, Fitxa a Soccerway
Eliaquim Mangala amb França - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de França – Copa del Món de Futbol 2014
1 Lloris  •
2 Debuchy •
3 Evra •
4 Varane •
5 Sakho •
6 Cabaye •
7 Cabella •
8 Valbuena •
9 Giroud •
10 Benzema •
11 Griezmann •
12 Mavuba •
13 Mangala •
14 Matuidi •
15 Sagna •
16 Ruffier •
17 Digne •
18 Sissoko •
19 Pogba •
20 Rémy •
21 Koscielny •
22 Schneiderlin •
23 Landreau •
Entrenador: Deschamps
Selecció de futbol de França – Eurocopa 2016
1 Lloris  •
2 Jallet •
3 Evra •
4 Rami •
5 Kanté •
6 Cabaye •
7 Griezmann •
8 Payet •
9 Giroud •
10 Gignac •
11 Martial •
12 Schneiderlin •
13 Mangala •
14 Matuidi •
15 Pogba •
16 Mandanda •
17 Digne •
18 Sissoko •
19 Sagna •
20 Coman •
21 Koscielny •
22 Umtiti •
23 Costil •
Entrenador: Deschamps :
# Jelézovo

Jelézovo (en rus: Железово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 20 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Suessetans

* No s'ha de confondre amb Suessions.
Els suessetans (en llatí Suessetani) eren un poble preromà establert a les planes centrals d'Aragó. Alguns els consideren celtes i emparentats als suessions (de la regió de Soissons) i d'altres ibers o celtibers. El seu probable límit oriental va ser el riu Gallego. Les opinions modernes s'inclinen per un poble celta; en el seu territori hi va haver una ciutat anomenada Corbio, i al costat de Soissons hi ha la ciutat de Corbeil. L'arrel Corb- derivaria del nom gal Corbus.
Al començament del segle ii aC eren aliats dels romans però després es van revoltar i el 184 aC la seva ciutat Corbio va ser assetjada, ocupada i destruïda per Aulus Terenci Varró. Ocupaven aproximadament la regió coneguda per Cinco Villas. Després de la seva derrota el seu territori segurament va passar a mans dels vascons, que n'apareixen més tard com posseïdors.

## Referències

* ↑ Fatás, Guillermo «Sobre Suessetanos Y Sedetanos». Archivo Español de Arqueología, 44, 1971, pàg. 110-118.
# Canal del Boïgot dels Pèsols

La Canal del Boïgot dels Pèsols és un torrent afluent per la dreta del Torrent de Junts, a la Vall de Lord, que fa tot el seu curs per l'interior del Clot de Vilamala.

## Descripció

Neix a 1.169 msnm a un centenar de metres a llevant de l'extrem sud del Pla de la Batalla, ja dins el Clot de Vilamala i en el terme municipal d'Odèn. des del seu inici baixa cap al Torrent de Junts on desguassa a 876 msnm seguint la direcció predominant cap a l'est tot recorrent el fons de la canal que es forma entre el Serrat de les Pinasses, al nord i el Turó de les Armes i la Castelloneta, al sud.
Tota la seva conca està integrada en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai Serres de Busa-Els Bastets-Lord.

## Termes municipals per on transcorre

Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi d'Odèn | 608 | 69,5% |
| Per l'interior del municipi de Navès | 267 | 30,5% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la canal del Boïgot dels Pèsols està integrada per un total de 4 cursos fluvials dels quals 3 són afluents de 1r nivell de subsidiarietat. La totalitat de la xarxa suma una longitud de 1.292 m.
Xarxa hidrogràfica de la Canal del Boïgot dels Pèsols :
| Codi del corrent fluvial | Coordenades del seu origen | longitud (en metres) |
| Canal del Boïgot dels Pèsols | 42° 6′ 51.12″ N, 1° 32′ 51.36″ E﻿ / ﻿42.1142000°N,1.5476000°E﻿ / 42.1142000; 1.5476000 | 875 |
| D1 | 42° 6′ 48.74″ N, 1° 32′ 51.93″ E﻿ / ﻿42.1135389°N,1.5477583°E﻿ / 42.1135389; 1.5477583 | 113 |
| E1 | 42° 6′ 53.87″ N, 1° 32′ 53.39″ E﻿ / ﻿42.1149639°N,1.5481639°E﻿ / 42.1149639; 1.5481639 | 153 |
| D2 | 42° 6′ 48.74″ N, 1° 32′ 51.93″ E﻿ / ﻿42.1135389°N,1.5477583°E﻿ / 42.1135389; 1.5477583 | 151 |

## Perfil del seu curs

Perfil del curs de la Canal del Boïgot dels Pèsols :
| Recorregut (en m.) | Altitud (en m.) | Pendent |
| 0 | 1.169 | - |
| 250 | 1.025 | 57,6% |
| 500 | 947 | 31,2% |
| 765 | 876 | 26,8% |

## Notes i referències

* 1 2 3 4 5 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, ni tampoc a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC en cap de les seves escales.
* ↑ Aquestes són les coordenades obtingudes mitjançant l'aplicatiu que incorpora el mapa digital de l'ICC. Segons l'aplicatiu del web de la Xarxa de rius de Catalunya, les coordenades de l'origen d'aquest corrent fluvial són 42º6'56.37" N, 1º32'52.21" E
* ↑ «Xarxa de rius de les conques principals de Catalunya». Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 14 maig 2010].
* ↑ Emprant l'eina de mesura de longituds del mapa digital de l'ICC a escala 1:5000, hom troba que la longitud d'aquest corrent fluvial és de 765 m.
# Sueus del Danubi

Els sueus del Danubi, més coneguts com a suabis del Danubi (en alemany: Donauschwaben, en hongarès: Dunai-Svábok o Dunamenti németek, en romanès: Şvabi o Şvabi Dunăreni, en serbi: Дунавске Швабе o Dunavske Švabe, en croat: Podunavski Švabe, en búlgar: дунавски шваби o dunavski shvabi) és el terme genèric per referir-se als alemanys ètnics que varen viure a l'antic Regne d'Hongria, especialment a la vall del riu Danubi.
D'acord amb el diferent destí dels territoris on es van assentar, els sueus del Danubi se subdivideixen en diversos grups. Aquests inclouen els alemanys d'Hongria (Ungarndeutsche), els sueus de Satu Mare (Sathmarer Schwaben), els sueus del Banat (Banater Schwaben), els alemanys de Voivodina a la Voivodina de Sèrbia (Wojwodinedeutsche) i Eslavònia de Croàcia (especialment a la regió d'Osijek). Els alemanys dels Carpats (Karpatendeutsche, actual Eslovàquia) i els saxons de Transsilvània (Siebenbürger Sachsen o Siebenbürgensachsen) no s'inclouen en el grup dels sueus del Danubi.

## Referències

* ↑ gbv.de, Gemeinsamer Bibliotheksverbund, Frankfurter Allgemeine Zeitung, Johannes Hürther: Rezension: Casagrande, Thomas: Die volksdeutsche SS-Division „Prinz Eugen“ – Die Banater Schwaben und die nationalsozialistischen Kriegsverbrechen. ISBN 3-593-37234-7, 18. Dezember 2003, S. 8.
* ↑ Ingomar Senz: Die Donauschwaben. Langen Müller, 1994, S. 126 f.
* ↑ Schmidt, Eva Barbara. «Reseña histórica de los Suabos del Danubio» (en castellà). De las colectividades. [Consulta: 2 octubre 2021].
# Sulfat de vanadil

El sulfat de vanadil, VOSO₄, és un compost inorgànic de vanadi. Aquest sòlid blau és una de les fonts més comunes de vanadi al laboratori, la qual cosa en reflecteix l'elevada estabilitat. L'ió vanadil, VO$^{2+}$, ha estat nomenat l'"ió diatòmic més estable". El sulfat de vanadil és un intermedi en l'extracció de vanadi a partir de residus del petroli, com per exemple el sutge. El sulfat de vanadil forma part d'alguns suplements alimentaris i fàrmacs. Aquest compost mimetitza els efectes de la insulina, tot i que els humans no semblen necessitar la seva incorporació a la dieta.

## Síntesi, estructura i reaccions

El sulfat de vanadil s'obté generalment per reducció de l'òxid de vanadi (V) amb diòxid de sofre:
    V₂O₅ + 7 H₂O + SO₂ + H₂SO₄ → 2 [V(O)(H₂O)₄]SO₄
En una dissolució aquosa, la sal cristal·litza com a pentahidrat, la cinquena molècula d'aigua no es troba enllaçada al metall al sòlid. Vist com un complex de coordinació, l'ió és octaèdric, amb un lligand oxo, quadre lligands d'aigua equatorials, i un sulfat monodentat. La distància d'enllaç V=O és de 160 pm, uns 50 pm més curta que la dels enllaços V–OH₂. En dissolució, l'ió sulfat es dissocia ràpidament.
El sulfat de vanadil és un precursor comú d'altres derivats vanadílics com el vanadil acetilacetonat:
    [V(O)(H₂O)₄]SO₄ + C₅H₈O₂ + Na₂CO₃ → [V(O)(C₅H₇O₂)₂ + Na₂SO₄ + 4 H₂O + CO₂
En dissolució àcida, l'oxidació del sulfat de vanadil dona derivats de color groc d'oxovanadi(V). La seva reducció, per exemple mitjançant zinc, dona derivats de vanadi(III) i vanadi(II), que es caracteritzen pel seu color verd i violeta, respectivament.

## Referències

* 1 2 Greenwood, Norman N.; Earnshaw, Alan (1984). Chemistry of the Elements. Oxford: Pergamon Press. p. 1157. ISBN 0-08-022057-6.
* ↑ Günter Bauer, Volker Güther, Hans Hess, Andreas Otto, Oskar Roidl, Heinz Roller, Siegfried Sattelberger in "Vanadium and Vanadium Compounds" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, 2005.
* ↑ Bryant, Burl E.; Fernelius, W. Conard «Vanadium(IV) Oxy(acetylacetonate)». Inorg. Synth., 5, 1957, p. 113–16. DOI: 10.1002/9780470132364.ch30.
# Summe Sacerdot d'Amon

El Summe Sacerdot d'Amon era la màxima autoritat del clergat del déu Amon a l'antic Egipte, també és anomenat Primer Profeta d'Amon.

## Sacerdots divins, purificadors i lectors

El Summe sacerdot comptava amb un alt i un baix clergat com a assistents:
* L'alt clergat el componien els «sacerdots divins» que tenien exclusivitat en la participació dels sacrificis.
* El baix clergat estava format pels «sacerdots purificadors» i els «sacerdots lectors».
Els sacerdots purificadors transportaven la barca del déu en les processons, purificaven el temple i engalanaven les estàtues, els sacerdots lectors s'encarregaven del ritual.
Van arribar a estar entre els personatges més opulents d'Egipte doncs posseïen terres i ramats, nombrosos treballadors al seu càrrec i obtenien tributs dels nomos. Això afavorirà l'increment de poder dels sacerdots d'Amón que gradualment arribaran major influència política, arribant a ser nomenats entre els membres de la família reial.
Les primeres mencions dels sacerdots d'Amón es troben durant la dinastia XII.
Aconseguiran el seu màxim poder durant les dinasties XX, XXI i XXII.

## Enllaços externs

* The High Priests of Amun Arxivat 2010-11-13 a Wayback Machine.. (anglès)
* High Priests of Amun 1080 - 775 (Thebes). (anglès)
* The priests of Amen-Re and the Theban Kings. (anglès)
* In the Tombs of the High Priests of Amun. Penn Museum. (anglès)
# Sylvain Kassap

Sylvain Kassap (Villemomble, 1 d'octubre de 1956) és un músic francès (clarinets, saxo alt, percussió, teclats, composició) en el camp del jazz creatiu i la música nova.

## Biografia

Sylvain Kassap va estudiar musicologia, va tocar amb Claude Barthélemy, Michel Portal i Bernard Vitet durant aquest temps, va completar els seus estudis el 1977 i després va treballar amb músics com John Surman / Barre Phillips / Stu Martin. Posteriorment va fundar la formació Molto Mobile i també va treballar amb François Tusques i des del 1980 amb Günter Sommer. El 1985 va fundar lEnsemble Saxifrages! amb Claude Barthélemy. Al llarg de la seva carrera, també ha treballat amb Phil Minton, Sam Rivers (Eight Day Journal, 1998), Yves Robert, Michel Godard, Philippe Deschepper, Bruno Chevillon, Jacques Mahieux, Eddy Louiss, Steve Lacy, Joe McPhee, Tony Coe, Okay Temiz, el Trio des Clarinettes i Anthony Ortega, però també amb Marcel Azzola. El 2006 va tocar amb el seu quartet de Didier Petit (violoncel), Arnauld Cuisinier (baix) i Edward Perraud (percussió) al Festival de Jazz de Bruges; El 2008 va aparèixer al projecte "Wyatt" de John Greaves i Hélène Labarrière al 39è Festival de Jazz Alemany de Frankfurt.
Kassap també va ser actiu com a compositor de música cinematogràfica, per exemple per a les pel·lícules Vaudeville (1986) i Grand Guignol de Jean Marbœuf i de música per a dansa i teatre. Com a intèrpret de música nova, ha enregistrat obres de Luciano Berio, John Cage, Luc Ferrari, Jacques Rebotier, François Rossé i Karlheinz Stockhausen i és membre dels conjunts Ars Nova i Laborinthus. Amb Didier Petit i Xu Fengxia forma el trio East-West improvisant lliurement des del 2010.
L'estil de Kassap uneix una gran varietat d'influències, des del free jazz fins al folklore imaginari, passant per estils de música tradicional dels Balcans i de les regions no europees.

## Notes discogràfiques

* Foehn (Solo, 1986)
* Günter Baby Sommer / Sylvain Kassap / Didier Levallet Cordes sur Ciel (1990)
* Sylvain Kassap i Benjamin Duboc: The Tightrope Walker (2019)

## Bibliografia

* Richard Cook, Brian Morton: The Penguin Guide of Jazz en CD. 6. Auflage. Penguin, Londres 2002, ISBN 0-14-051521-6.
* Philippe Carles, André Clergeat, Jean-Louis Comolli: Diccionari de jazz, Ed. Robert Laffont, Coll. Llibres, París, 1994, ISBN 2-221-07822-5.

## Enllaços externs

* Sylvain Kassap - Lloc web oficial
# Tachycnemis seychellensis

Tachycnemis seychellensis, també anomenada granota arbòria de les illes Seychelles és una espècie d'amfibis de la família Hyperoliidae. És endèmica de Seychelles. T. seychellensis és monotípica del gènere Tachycnemis. El seu hàbitat inclou boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud, rius, pantans, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara degradades i zones de regadiu.
# Tavistock Institute

Tavistock Institute és una institució dedicada a l'estudi de la psicologia de grups amb orientació psicoanalítica, fundada a Londres el 1947 per Henry Dicks, Leonard Browne, Ronald Hargreaves, John Rees Rawlings, Luff Maria i Wilfred Bion. El seu primer president va ser Tommy Wilson. El nom original era Institut Tavistock de Relacions Humanes. El seu objectiu consistia principalment en l'estudi del comportament de grups i el comportament de les organitzacions. Kurt Lewin, va tenir una gran influència en el treball de l'institut als inicis. Diversos membres de la institució van tenir un paper important en la política mundial, com John Rawlings Rees, que es va convertir en el primer president de la Federació Mundial de Salut Mental (World Federation for Mental Health).
L'Institut Tavistock ha desenvolupat i aplicat la teoria i la pràctica del psicoanalista i estudiós de les psicosis Wilfred Bion després de la seva mort el 1979. És totalment privat i finança els seus treballs a través de donacions particulars. Ha estat objecte de tota mena de rumors i la llegenda urbana el presenta, especialment a partir del llibres de John Coleman, Conspirators Hierarchy - The Committee of 300 (1992), com a part d'una conspiració global que donarà lloc a un Nou Ordre Mundial, manipulant psicològicament la població, a través especialment de la televisió i la música. Moltes tesis conspiracionistes sobre la suposada rentada de cervell a què s'estaria sotmetent l'opinió pública a través dels mitjans de comunicació tenen l'Institut Tavistock com a protagonista. El fet que Bion fos partidari de teories més o menys esotèriques i orientalistes ha ajudat força aquesta imatge pública.
A part d'aquesta institució, altres organitzacions han pres el nom de Tavistock, causant confusió sobre la funció de cadascuna. L'Institut Tavistock de Psicologia Mèdica, per exemple, també anomenat Clínica Tavistock del qual era una figura important John Rawlings Rees, s'especialitzà en la relació de parelles i va prendre el nom de Centre de Tavistock de relacions de parella.

## Enllaços externs

* Tavistock Institute - Lloc web oficial
# TGV Daysee

El TGV Dasye és un model de tren d'alta velocitat francès fabricat per Alstom i operats per SNCF. És una evolució de la sèrie TGV Duplex.
Són trens de doble pis amb una velocitat màxima en servei comercial de 320 km/h. Estan pensats per a cobrir serveis internacionals, ja que admeten sistemes de seguretat i electrificació que s'utilitzen fora de França. Dasye prové de «Duplex ASYnchrone ERTMS». Són classificades com a sèrie 700 de la SNCF.

## Característiques

La sèrie és estèticament similar a la TGV Duplex, i incorpora tecnologia de la sèrie TGV POS, com una nova tracció amb motors asíncrons o la presència del sistema ERTMS.
Les motrius de la branca 701 van arribar a la via el 2006, i van ser provades amb els remolcs de la branca 619. Va obtenir la seva homologació completa el 14 de febrer de 2008. En total van ser encarregades 52 branques, que van començar a lliurar-se en 2008 i que es continuen fabricant en l'actualitat.
La distribució interior disposa de nous colors blaus i endolls en els seients, mentre que la resta és molt similar a la sèrie TGV Duplex.

## Línies per les quals circula

Aquest model té com a objectiu augmentar els enllaços amb el sud, especialment amb Espanya a través de la línia d'alta velocitat Perpinyà-Figueres i la Línia d'alta velocitat Barcelona-Frontera fracesa. La resta de branques Duplex no poden entrar a Espanya a causa que no disposen del sistema de seguretat ERTMS.
També està prevista la seva utilització en la línia Rin-Rhode, que es construeix entre Dijon i Mülhausen, i la finalització de la qual està prevista al desembre de 2011.
# Supercopa d'Espanya de rugbi femenina

La Supercopa d'Espanya de rugbi femenina, anomenada Supercopa Iberdrola de rugbi femenina per motius de patrocini, és una competició esportiva de clubs espanyols de rugbi a XV. De caràcter anual, fou creada la temporada 2022-23 i és organitzada la Federació Espanyola de Rugbi. Hi participen el dos millors equips del Campionat d'Espanya de la temporada anterior, que disputen una final en una seu neutral, normalment al mes de setembre. Creada com el segon torneig de rugbi femení, dona inici a la temporada de les competicions de rugbi femení estatals.
La primera edició se celebrà el setembre de 2022 entre el Club Rugby Majadahonda i el Corteva Cocos Rugby, essent l'equip madrileny el primer campió de la competició.

## Historial

* En negreta = Equip guanyador
* (1) = Nombre de títols
| Edició | Temp. | Data | Campió | Resultat | Subcampió | Seu | refs |
| I | 2022-23 | 24-09-2022 | CR Majadahonda (1) | 36-12 | Corteva Cocos Rugby | Estadi El Montecillo, Aranda de Duero | |
| II | 2023-24 | N/A | SIlicius Majadahonda (2) | | Ghenova Cocos | N/A | |
* ↑ El campió es decidí pel còmput global del resultat dels partits del Silicius Majadahonda i Ghenova Cocos a la lliga regular.

## Palmarès

| Equip | Campió | Subcampió | Finals | Anys campió | Anys subcampió |
| Club Rugby Majadahonda | 2 | 0 | 2 | 2022-23, 2023-24 | — |
| Corteva Cocos Rugby | 0 | 2 | 2 | — | 2022-23, 2023-24 |

## Referències

* ↑ «La I Supercopa Iberdrola femenina se presentó en Aranda de Duero» (en castellà). Marca, 22-09-2022. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «CR Majadahonda, campeón de la I Supercopa Iberdrola tras batir a las Cocos (12-36)» (en castellà). FERugby, 24-09-2022. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «12-36: El Majadohonda, campeón de la primera Supercopa femenina» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-09-2022. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «Silicius Majadahonda campeón de la Supercopa de España 2023». Diario de Majadahonda, 21-01-2024. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Teoloyucan

Teoloyucan és un municipi de l'estat de Mèxic. Teoloyucan és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Cuautitlán i Coyotepec, al sud amb Tultitlán, a l'oest amb Tultepec i a l'est amb Nextlalpan.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Teoloyucan Arxivat 2018-02-14 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Teomnest (veterinari)

Teomnest (Theomnestus, Θεόμνηστος) fou un escriptor i veterinari grec, probablement del segle iv o del segle v.
No es conserva cap de les obres de veterinària que va escriure però alguns fragments són reproduïts a la col·lecció d'escriptors de veterinària publicats per Ruellius en llatí (París 1530) i en grec per Grynaeus (Basilea 1537).

## Referències

* ↑ Theomnestus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1079
# The Phoenix Tree

The Phoenix Tree és el tercer EP del grup japonès de post-rock Mono. Es va posar a la venda el 18 d'abril de 2007, com a part de la col·lecció Travels in Constants de la discogràfica Temporary Residence Ltd.
The Phoenix Tree («l'arbre fènix», en català), fa referència al ginkgo que va sobreviure després de l'atac atòmic a Hiroshima.
Giovanna Cacciola, cantant del grup Uzeda, posa veu a «Black Rain». Va ser la primera vegada que Mono fa servir la veu en un dels seus temes.

## Referències

* ↑ «Mono – The Phoenix Tree (Travels In Constants Volume Twenty-Two) (2007, CD)» (en anglès). [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Luís, Cláudia. «Pós-rock japonês é banda sonora para Hiroshima» (en portuguès). Jornal de Notícias, 28-07-2007. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Gonzales, Joseph. «Rays Of Darkness Is MONO's First Disappointing Album» (en anglès americà), 20-10-2014. Arxivat de l'original el 2021-07-30. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ Edwards, D. M. «Mono: Gone, PopMatters» (en anglès americà). PopMatters, 25-11-2007. [Consulta: 30 juliol 2021].
# Tetérino

Tetérino (en rus: Тетерино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 6 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.