OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Codi penal

Un codi penal és una font de dret formada per un conjunt unitari i sistematitzat de les normes jurídiques punitives d'un estat, és a dir, un compendi ordenat de la legislació aplicable en matèria penal, que busca l'eliminació de redundàncies, l'absència de llacunes i la universalitat: és a dir, que no existeixin normes penals vigents fora del compendi. Els codis penals, en cert sentit, busquen plasmar el ius puniendi de l'estat en un única obra.

## Codificació penal

El primer codi penal que va recollir els requisits que, a partir de la Il·lustració, van ser establint-se sobre la forma d'un cos legislatiu modern, fou el Codi Penal francès, de l'època napoleònica (per això també és denominat codi penal napoleònic), promulgat amb la finalitat de donar coherència a un sistema jurídic gairebé indesxifrable per la multitud de normes disperses que existien. La idea jurídica de l'existència de codis és típicament burgesa i liberal, atès que afavoreix els intercanvis comercials i la seguretat jurídica. A més, en el cas del codi penal, permet als ciutadans un major coneixement dels delictes, i no ser enjudiciats per actes delictius que podien desconèixer. Més endavant la codificació penal es va anar estenent per Europa (sobretot pels països de dret continental) i per tots els territoris sota els quals aquests estats europeus tenien influència.

## Avantatges de la codificació

La codificació de totes les normes penals en un sol codi té dos avantatges fonamentals:
* D'una banda, permet facilitar el coneixement del dret penal al ciutadà. Això té una gran importància, atès que és el dret penal el que limita més greument els drets i llibertats dels ciutadans i el qual pot imposar les sancions més greus: les penes.
* Per una altra, facilita la pràctica jurídica, i dota d'una major coherència al conjunt de normes que componen el dret penal vigent.
No obstant això cal assenyalar que no és fàcil la codificació, i que necessita una tècnica jurídica molt avançada i curosa que permeti sistematitzar totes les normes i impedir conflictes i llacunes. Per això, en molts casos és habitual que comencin a aparèixer normes específiques amb les seves pròpies normes penals incloses dintre de cada llei. Si bé la doctrina ho critica de forma gairebé unànime, i més tenint en compte que la llei pot limitar-se a establir disposicions que modifiquin el Codi, és una pràctica que dista molt d'estar erradicada completament de la pràctica legislativa.
No és freqüent que la totalitat de legislació penal d'un país es trobi en el codi penal, sent el més freqüent haver de remetre a lleis penals especials o a altres lleis, no penals, que tenen també contingut penal. I fins i tot en els països, com seria el cas d'Espanya, que pretenen tenir la totalitat de la legislació penal en un sol codi penal, la utilització de la tècnica legislativa coneguda com "llei penal en blanc" obliguen a complementar la legislació penal amb extrapenal.

## Vegeu també

* Codi penal espanyol
* Codi d'Hammurabi
* Codi civil
* Codi civil de Catalunya
# Pseudoeurycea aquatica

Pseudoeurycea aquatica és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
Els seus hàbitats naturals inclouen montans humits i rius. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Gunnhild Øyehaug

Gunnhild Øyehaug (Volda, 9 de gener de 1975) és una escriptora, poeta i acadèmica noruega que debutà amb Slaven av blåbæret al 1998; ha publicat en diversos gèneres com la novel·la, conte, poesia i assaig. El 2009 rebé el Premi Dobloug de l'Acadèmia Sueca.

## Obres

* Slaven av blåbæret – poemes (1998). ISBN 8252150861
* Knutar – contes (2004). ISBN 8202239966
* Stol og ekstase – assaig i històries curtes (2006). ISBN 9788202258962
* Vente, blinke: eit perfekt bilete av eit personleg indre – assaig (2008). ISBN 9788205385726
* Undis Brekke – novel·la (2014). ISBN 9788205457713
* ↑ «Gunnhild Øyehaug» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ «Doblougska priset» (en noruego). Svenska Akademiens, 26-05-2009. [Consulta: 2 abril 2016].
# Mas Pujol

El Mas Pujol és una masia del segle xiv modernitzada en els anys 1950-60 al municipi de Sallent (Bages). Tot i les reforme modernes encara conserva l'estructura i la distribució antiga de la genuïna masia. La part més interessant és la inferior, semisoterrani, que feia funcions de celler i que actualment és un corral; aquí cal destacar els arcs gòtics d'una gran bellesa i esveltesa. Té dos pisos i unes golfes. Les obertures són modernes.

## Notes

* ↑ «Mas el Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# London '66–'67

London '66–'67 és un EP i una pel·lícula de musical de Pink Floyd, que conté 2 pistes "perdudes" —una versió ampliada de "Interstellar Overdrive" i una cançó mai editada fins al moment "Nick's Boogie". Aquestes pistes van ser enregistrades originalment per a la pel·lícula de Peter Lorrimer Whitehead Tonite Lets All Make Love in London de 1967, i prèviament va aparèixer editada en forma de banda sonora. Editat completament el 1990 en una reedició de la banda sonora al Regne Unit de See for Miles Records, són els primers enregistraments de Pink Floyd disponibles comercialment.
L'EP va ser editat originalment el 1995, posteriorment reeditat per Snapper Music (SMACD924X, 2005) el 13 de setembre de 2005, com un CD remasteritzat i un DVD amb tota la pel·lícula a més d'extractes de la pel·lícula original. L'EP es considera un exemple primerenc del gènere del jazz fusió, incorporant improvisació provinent de les inflències jazzístiques en les seves composicions psicodèliques.

## DVD

* London '66–'67, la pel·lícula original amb el vídeo ciomplet de "Interstellar Overdrive" i "Nick's Boogie".
* Metratge de l'entrevista de la dècada de 1960 a Mick Jagger, David Hockney, Michael Caine i Julie Christie.
* Vídeo captura de l'escena de Londres a finals dels anys seixanta.
* Descripció general del director Peter Whitehead.

## Crèdits
### Pink Floyd

* Syd Barrett - guitarra elèctrica
* Roger Waters – baix elèctric
* Richard Wright – orgue farfisa
* Nick Mason – bateria, percussió

### Producció

* Joe Boyd – productor
* John Wood - enginyer de so

## Referències

* ↑ Eder, Bruce. «London '66-'67 [See for Miles] - Pink Floyd | AllMusic». allmusic.com, 2011. [Consulta: 9 juliol 2011].
* 1 2 3 Chapman, Rob. «Distorted View – See Through Baby Blue». A: Syd Barrett: A Very Irregular Head. Paperback. Londres: Faber, 2010, p. 123. ISBN 978-0-571-23855-2 [Consulta: 18 agost 2012].
# Lamprologus symoensi

Lamprologus symoensi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: República Democràtica del Congo.

## Referències

* 1 2 «Lamprologus symoensi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Maréchal, C. i M. Poll, 1991. Lamprologus. p. 218-225. A J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (editors) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# 21 hores a Munic

21 hores a Múnic (títol original: 21 Hours at Munich) és un telefilm americà dirigit per William A. Graham difós el 1976 als Estats Units, a continuació estrenada en les sales de cinema de Suècia, Finlàndia, Àustria, i l'ex-Alemanya de l'Oest entre 1976 i 1978. El telefilm segueix els esdeveniments relatius a la presa d'ostages d'atletes israelians per un grup de palestins en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 a Múnic.Ha estat doblada al català.

## Argument

En plena nit, el 5 de setembre de 1972 quan els jocs olímpics estan en el seu apogeu, un grup de vuit palestins s'introdueix en un edifici de la vila olímpica que acull els atletes de la delegació israeliana. Segresten un grup d'israelians i abaten dos fugitius al principi. A continuació mor el seu entranador. Queden llavors vuit homes a mans dels palestins. Aquests últims volen l'alliberament dels seus germans retinguts en les presons israelianes a canvi dels seus ostatges. Però les negociacions van molt a poc a poc i no acaben en res.

## Repartiment

* William Holden: Manfred Schreiber
* Shirley Knight: Anneliese
* Franco Nero: Issa
* Anthony Quayle: Zamir
* Richard Basehart: Willy Brandt
* Noel Willman: Merk
* Georg Marischka: Genscher
* Else Quecke: Golda Meir
* Michael Degen: Mohammed Khadif
* Djamchid Soheili: Touny
* Walter Kohut: Feldhaus
* Jan Niklas: ajudant de Schreiber
* Ernest Lenart: Ben Horin

## Referències

* ↑ esadir.cat. 21 hores a Munic. esadir.cat.
* ↑ «21 hours at Munich». The New York Times.
# Marxisme llibertari

El marxisme llibertari és un conjunt de moviments o teories que combinen les aportacions de Marx i Friedrich Engels i diferents corrents del marxisme amb idees i plantejaments de l'anarquisme i el moviment llibertari. També es relaciona amb el comunisme d'esquerra i l'anarcocomunisme. Distanciant-se del leninisme presenten un rebuig al centralisme, li donen menys èmfasi o rebutgen el partit com a eix de l'organització traspassant-lo a les organitzacions obreres i socials; a més mostren una obertura als drets humans i a la democràcia deliberativa. Inclouen interpretacions alternatives del materialisme dialèctic, la inclusió de teories postmodernes, la crítica cultural, etc.
Expressament es distancien dels elements considerats autoritaris de certes tradicions marxistes com el leninisme, ressaltant l'antiestatisme, el consellisme, la crítica a les avantguardes, el dirigisme, el substituïsme i les organitzacións partidàries.
A partir de maig del 68 hom pot considerar l'eclosió d'aquesta corrent.
Entre d'altres Daniel Guerin ha estat un dels seus destacats difussors. El grup francès Socialisme ou Barbarie de Castoriadis i el primer Debord es pot considerar baix aquest concepte, així com les aportacions teòriques del darrer (La societat de l'espectacle) i el situacionisme. També l'autonomisme. L'historiador britànic E.P. Thompson reivindica el concepte en les seves obres (La misèria de la teoria). Hom pot considerar certa influència en el municipalisme llibertari o el zapatisme.
Juntament amb l'anarquisme, el marxisme llibertari pertany al més ampli socialisme llibertari.

## Referències

* ↑ «Las referencias a la idea de "comunismo libertario" son una constante en los escritos de Thompson. Véase, por ejemplo, "A Communist Salute" en el último número de The Reasoner (primavera de 1960), como reimpresión en D. Widgery op.cit. pags. 90 a 91; su autorreferencia como un "historiador dentro de una tradición marxista libertaria" en E. P. Thompson, Writing by Candelight, (London, 1980), pag. 166 y su renovada discusión de "comunismo libertario" en Miseria de la Teoría. Por lo general este término se usa indistintamente con el de "humanismo socialista"». A David McNally. E.P. Thompson: lucha de clases y materialismo histórico (consulta 27 d'agost de 2012)

## Vegeu també

* Luxemburguisme
* Nova esquerra
* Assemblearisme
* Autogestió
* Capitalisme d'Estat
* Comunisme de consells
* Freudomarxisme

## Enllaços externs

* Daniel Guerin Marxists Internet Archive (castellà)
* DanielGuerin.info
* Notas sobre marxismo libertario y comunismo ultraizquierdista, La Haine (castellà)
# Colla del Mamut de Viladecans

La Colla del Mamut de Viladecans té la missió de promoure la cultura popular i crear cohesió social envers la Festa Major de Viladecans. La Colla del Mamut de Viladecans reflecteix la voluntat d'un grup de ciutadans per fer créixer a l'entorn de la bèstia del Mamut la participació popular, la relació entre les persones de totes les edats i condicions i el sentit identitari de la ciutat.

## Història

Arran de la trobada arqueològica de restes fòssils de mamuts de Can Guardiola es va triar com a símbol de la unió d'aquestes entitats i de la Festa Major, el Mamut. La primera vegada que va aparèixer el logo del Mamut a les Festes de Viladecans va ser a una pancarta a la Torre Modolell al setembre de 2009. En aquelles festes es van promocionar, també, per primera vegada, els famosos mocadors del mamut. Però la figura física del Mamut no va aparèixer fins al pregó de la Festa Major de setembre de 2010. I, així, l'endemà es va celebrar la primera Mamullada, un correaiguafestiu.
A partir d'aquest moment la Colla del Mamut treballa en activitats de promoció del municipi de Viladecans, no tan sols a la Festa Major, sinó també La Nit del Mamut, el Fest'Hivern: l'Escalfat al Carrer i el joc de ‘Coneixes Viladecans?' i la Festa del Joc i l'Aigua.
L'entitat ha aconseguit diversos premis:
* VII Premi Pau Bertran i Bros de Cultura Popular del Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat;
* Premi al millor projecte estratègic a la “Mamullada”, atorgat al Festivitas Bestiarium de l‘Agrupació del Bestiari Popular i Festiu de Catalunya.
* Un accèssit al Premis de Cohesió Social i Compromís Cívic del Aula García Nieto del Baix Llobregat.

## Referències

* 1 2 3 «Blog de la Colla del Mamut de Viladecans». Colla del Mamut de Viladecans, 03-06-2016. [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «Correaigua». Viladecans TV, 11-07-2016. Arxivat de l'original el 2017-06-23. [Consulta: 11 juliol 2016].
* ↑ «La Colla del Mamut rep el Premi de Cultura Popular del Baix Llobregat». Ajuntament de Viladecans, 13-12-2011. Arxivat de l'original el 2016-06-10. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «‘El mamut de Viladecans' guardonat a la IV edició dels premis "Cohesió Social i Compromís Cívic" de CCOO del Baix Llobregat». Fundació Ciutat Viladecans, 05-05-2010. Arxivat de l'original el 2016-11-16. [Consulta: 20 maig 2016].

## Enllaços externs

* Blog oficial
# Pseudoeurycea boneti

Pseudoeurycea boneti és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els montans humits. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Haripani

Haripani (o Hatatia) és un riu de l'Índia, al nord del districte de Goalpara, a l'estat d'Assam. El riu neix a les muntanyes Salmara i desaigua al riu Brahmaputra a l'altre costat de la ciutat de Goalpara.
Només pot ser navegat per vaixells de menys de dos tones durant la temporada de pluges.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Lluís Armadans i Marfà

Lluís Armadans i Marfà (Moià, 1925 - Barcelona, 24 de setembre de 2009) va ser un humanista català, promotor del vegetarianisme, el naturisme i l'esperanto.
Des d'un profund ideal humanista, Lluís Armadans va ser durant tota la seva vida un gran promotor d'aquesta eina de confraternitat universal. Lluís Armadans distribuïa clandestinament la revista d'aquesta organització, Naturista Vivo, editada a San Francisco. Al morir, va llegar el seu arxiu personal a la Biblioteca-Arxiu Petro Nuez de l'Associació Catalana d'Esperanto, a Sabadell, que honora la memòria de Pere Nuez Pérez.

## Obres

* "Nia konstante varianta mondo". El Popola Ĉinio, 1998

## Referències

* ↑ Armadans i Gil, Lluís «Esperanto, la lengua universal» (en castellà). Revista Integral, 7, 01-12-1979. Arxivat de l'original el 2014-10-23 [Consulta: 23 octubre 2014].
* ↑ Roselló, Josep Maria «Más de cien años de vegetarianismo naturista. Sus cinco etapas (1890--20003)». Vegetus. Revista de la Unión Vegetariana Española, Núm. 18, 01-12-2011, pàg. 28-37. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 30 setembre 2017].
* ↑ «Biblioteca-Arxiu Petro Nuez». Associació Catalana d'Esperanto / Kataluna Esperanto-Asocio. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Guillaume Lekeu

Guillaume Lekeu (Heusy, 20 de gener de 1870 - Angers, 21 de gener de 1894) va ser un compositor belga de música clàssica.

## Vida

Va néixer a Heusy, prop de Verviers a Bèlgica. Va rebre les primeres classes de música al conservatori de la ciutat. El 1879 es va mudar a Poitiers, on va continuar els seus estudis de música de forma autodidacta. El 1888 la seva família es va instal·lar a París, on va rebre classes de César Franck fins a la seva mort el 1890. Després de la mort de Franck, va rebre classes de Vincent d'Indy.
El 1891 va rebre un Segon Premi de Roma per la seva cantata Andromède compartit amb Carl Smulders.
El famós virtuós del violí Eugène Ysaÿe li va encarregar el seu treball més conegut, la sonata per a violí i piano, que va ser interpretada el març de 1893. Al cap de poc temps va emmalaltir de febres tifoidees i va morir a Angers l'endemà del seu vint-i-quatrè aniversari.

## Obra

Moltes de les seves obres de música de cambra foren estrenades a París per Armand Parent amb el seu Quartet Parent. Tot i la seva joventut, la seva obra té un caràcter molt distintiu, tot i que no va poder arribar a desenvolupar tot el seu talent per causa de la seva mort prematura. La seva obra té influències de Franck, Wagner i Beethoven, tot i que no n'és una imitació. Fa servir la forma cíclica de Franck amb originalitat en les seves obres.
* Obres per a orquestra
** Première étude symphonique
** Deuxième étude symphonique
** Adagio pour quartet d'orchestre
** Fantasia sobre dos temes populars d'Angers
** Introducció i Adagio
* Música vocal
** Adnromède, poème lyrique et symphonique per solistes, cor i orquestra
** Chant lyrique, per cor i orquestra
** cançons per veu i piano
* Música de Cambra
** Quartet de corda en sol major
** Sonata per a cello i piano en fa menor
** Trio per a piano en do menor
** Sonata per a piano en sol menor
** Sonata per a violí i piano en sol major
** Quartet per a piano en si menor

## Referències

* ↑ Sonneck, O. G. «Guillaume Lekeu (1870-1894)». The Musical Quarterly. Oxford University Press, Vol. 5, Núm. 1, 01-01-1919, pàg. 109-147 [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ Hinson, Maurice; Roberts, Wesley. Guide to the Pianist's Repertoire, Fourth Edition. Indiana University Press, 3 de desembre de 2013, p. 599. ISBN 978-0-253-01023-0.
* ↑ «Guillaume LEKEU (Heusy, 20th January 1870 - Angers, 21st January 1894)». Composers. CeBeDeM (Centre Belge de Documentation Musicale). Arxivat de l'original el 1 d’abril 2017. [Consulta: 1r abril 2017].

## Enllaços externs

* * Guillaume LEKEU a Chihiro.net
# Marshall (Minnesota)

Marshall és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 12.735 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Marshall tenia 12.735 habitants, 4.914 habitatges, i 2.914 famílies. La densitat de població era de 593,1 habitants per km².
Dels 4.914 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 40,7% no eren unitats familiars. En el 30,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,04.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,9% tenia menys de 18 anys, un 19,1% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 12,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.950 $ i la renda mediana per família de 52.284 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.478 $ mentre que les dones 21.640 $. La renda per capita de la població era de 18.588 $. Entorn del 7,8% de les famílies i el 12,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Marshall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Marshall». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Lluís Armangué i Ferrer

Lluís Armangué i Ferrer (Barcelona, 4 d'agost de 1895 - Barcelona, 30 d'abril de 1976) fou un pilot d'automobilisme i empresari català. Era cosí de Josep Maria i Frederic Armangué Feliu, dos pioners d'aquest esport al país, amb els quals participà en la fundació de l'empresa fabricant d'autocicles David. Fou vicesecretari segon de la junta directiva de la Penya Rhin. El 4 de juny de 1916 guanyà amb un dels seus autocicles la cursa Barcelona-Madrid-Barcelona, organitzada pel Reial Moto Club de Catalunya, amb un temps total de 28 hores, 28 minuts i 24 segons. Corregué la cursa fent equip amb el seu cosí Frederic i amb un David dissenyat pel seu cosí Josep Maria.

## Referències

* 1 2 «Lluís Armangué i Ferrer». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «La Volta a Catalunya». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 24-25. ISBN 84-320-6249-9.
# Les Turoneres

Les Turoneres és una muntanya de 586 metres que es troba al municipi de Riner, a la comarca catalana del Solsonès. El seu cim està situat a 1,5 km. al sud de la presa del pantà de Sant Ponç.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# 2 aC

El 2 aC és un any comú anomenat així des de la implantació del calendari gregorià que equival l'any 752 ab urbe condita

## Esdeveniments

* August és anomenat pare de la pàtria.
* Júlia és exiliada a l'illa de Pandatària per delictes contra la moral.
* Construcció de l'Aqua Alsietina, un dels aqüeductes de Roma
* L'assumpció de la toga viril per part de Luci Agripa és acompanyada de regals de cereals per al poble romà
* Aprovació de la Furia Caninia, que limita el nombre d'esclaus romans d'un mateix propietari que poden assolir la llibertat
* Consagració del Fòrum d'August

## Naixements

* Quint Asconi Pedià, escriptor romà

## Necrològiques

* Jul·lus Antoni - fill de Marc Antoni i cònsol l'any 10 aC.
* Fraates IV de Pàrtia - rei de l'Imperi Part des de 37 aC.

## Referències

* ↑ Louis-Sébastien Le Nain de Tillemont, Histoire des empereurs et des autres princes qui ont régné durant les six premiers siècles de l'Église, vol. 1, Paris, Charles Robustel, 1700
# Mario Sergio Ortiz Vallejos

Mario Ortíz (28 de gener de 1936 - 2 de maig de 2006) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1962.

## Referències

* ↑ «Falleció Mario Ortiz, ex mundialista chileno del '62». El Mercurio, 02-05-2006. [Consulta: 31 març 2009].
* ↑ Mario Ortiz Fitxa i estadístiques a la FIFA