OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Casademont i Perafita

Jaume Casademont i Perafita (Bescanó, Gironès, 27 d'agost de 1931 - Sant Gregori, 1 de desembre de 2005) fou un empresari i polític català.

## Trajectòria

Es llicencià en peritatge mercantil el 1956, i amb la seva esposa, Teresa Ruhí amb qui van tenir 6 filles: Iona, Esther, Teresa, Tina, Nuri i Adriana. Finalment, després de tenir 15 nets, fundà un petit negoci de producció i venda d'embotits, que el 1967 construí una factoria a Constantins, i es transformà en Indústries Càrnies Casademont, actualment una de les empreses del sector més importants de Catalunya. També fou president dels empresaris carnis de Girona i el 1978 fou un dels fundadors del Banc de la Petita i la Mitjana Empresa.
Fou un dels principals promotors de CDC a les comarques gironines, i fou escollit senador per la província de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1979 i de 1986, i diputat al Congrés a les eleccions generals espanyoles de 1982. Entre 1979 i 1982 formà part del Grup Parlamentari de Senadors Bascs, del que en fou portaveu adjunt. De 1986 a 1989 fou Secretari Segon de la Comissió d'Economia i Hisenda del Senat d'Espanya.
Des del 1989 es dedicà novament a tasques empresarials i filantròpiques. En 1998 va rebre la Medalla Francesc Macià com a reconeixement a la seva dedicació, constància i el seu esperit d'iniciativa en el treball. La seva empresa va patrocinar el Casademont Girona el 1999-2004, i entre 1992 i 2002 fou el primer president del Consell Econòmic i Social de la Universitat de Girona.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat, I Legislatura
* ↑ Fitxa del Senat, III Legislatura
* ↑ Obituari a El Mundo

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2015-02-11 a Wayback Machine. a la Fundació Jaume Casademont
# José Rossi

José Rossi (Ajaccio, Còrsega del Sud, 18 de juny de 1944), és un polític cors. President del Consell general de la Còrsega del Sud de 1985 a 1998, fou ministre d'Indústria durant la segona cohabitation en el govern d'Édouard Balladur. Ha estat president l'Assemblea de Còrsega de 1998 a 2004, i durant aquest període fou un dels iniciadors del "procés de Matignon".
Diputat de Còrsega del Sud (1988-2002), ha estat president de Democràcia Liberal a l'Assemblea Nacional Francesa de 1998 a 2000.
Ha estat candidat a les eleccions municipals de març de 2008, contra Simon Renucci.

## Enllaços externs

* Pàgina web de José Rossi Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
| Precedit per: Jean-Paul de Rocca-Serra | President de l'Assemblea de Còrsega 1998 - 2004 | Succeït per: Camille de Rocca Serra |
# Jesús Raga i Ros

Jesús Raga i Ros (Bonrepòs i Mirambell, l'Horta Nord, 1976) és un polític valencià, militant del PSPV-PSOE i batlle del seu municipi de 2010 a 2011.
Va ser nomenat el 17 d'abril del 2010 alcalde de Bonrepòs i Mirambell, en substitució de l'anterior alcaldessa que va morir uns tres mesos abans, convertint-se així en el primer alcalde tetraplègic de l'Estat espanyol. Va perdre les eleccions de 2011 i va mantindres com a portaveu del PSPV a l'oposició.
Jesús Raga va patir als 15 anys un accident de trànsit que va fer que des d'aleshores no pogués moure cames ni braços, estant en una cadira de rodes i es val amb els moviments que pot fer amb la boca.
| Precedit per: Vicenta Bosch Palanca | Alcalde de Bonrepòs i Mirambell 2010 - 2011 | Succeït per: Fernando Traver Sanchis |

## Referències

* ↑ «Jesús Raga ya es alcalde» (en espanyol). Levante-EMV, 17-04-2010. [Consulta: 22 març 2012].
* ↑ «Jesús Raga pierde la alcaldía de Bonrepós y Mirambell» (en espanyol). El periódico de aquí, 22-05-2011. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 22 març 2012].
# John Norreys

Sir John Norreys, freqüentment citat com John Norris (1547? – 3 de juliol de 1597), va ser un dels més destacats soldats anglesos de la seva època. Nascut a una família aristocràtica de Berkshire, va ser fill de Henry Norris, 1è Baró Norreys i amic de llarga data de la reina Elisabet I. Va participar de totes les campanyes militars de l'època elisabetiana: en les guerres de religió a França, a Flandes durant la Guerra dels vuitanta anys, d'alliberació holandesa d'Espanya, en la Guerra angloespayola i, per damunt de tot, en la reconquesta Tudor d'Irlanda, on és considerat infame per la massacre de dones i nens en l'illa de Rathlin, el 1575.

## Referències

* ↑ Nolan, John S. Sir John Norreys and the Elizabethan Military World. Presses Université Laval, 1997, p. 30. ISBN 0859895483. «The following morning Norreys's men scoured the island for fugitives, massacring another 300-400 "found hidden in caves and in the cliffs of the sea". The English did not hesitate to slaughter women and children(...)»

## Vegeu també

* Armada anglesa

## Enllaços externs

* Sir John Norreys (anglès)
# John Mack

John Mack (Nova Jersey, 30 d'octubre de 1927 - Cleveland, 23 de juliol de 2006) va ser un oboista estatunidenc.
Mack va assistir a la "Juilliard School of Music", estudiant oboè amb Harold Gomberg i Bruno Labate i després al Curtis Institute of Music amb Marcel Tabuteau, l'oboè principal de l'Orquestra de Filadèlfia durant molt de temps .
La seva primera experiència professional va ser amb la gira americana del "Sadler Wells Ballet" entre 1951 i 1952. Després va ser nomenat oboista principal de la Simfònica de Nova Orleans, va ensenyar breument a la Universitat Estatal de Louisiana, i després va tocar amb lOrquestra Simfònica Nacional de 1963-1965. També va ser oboista principal en els Festival de Prada de Conflent i Perpinyà, França.
Mack va ser nomenat per George Szell com a principal oboista de l'Orquestra de Cleveland el 1965, succeint Marc Lifschey, i va romandre allà tocant sota les ordres de Szell i els seus successors Lorin Maazel i Christoph von Dohnanyi fins al 2001, quan es va retirar.
"L'ensenyament", va dir Mack una vegada, "està a prop d'un deure sagrat." Va ser president "d'Oboe Studies" a l'Institut de Música de Cleveland i va servir a la facultat de la "Juilliard School of Music de Nova York" i a la "Hartt School de Hartford". També va ensenyar al "John Mack Oboe Camp", un esdeveniment anual d'estiu establert per l'estudiant de Mack i antic oboè principal de la Filharmònica de Nova York, Joseph Robinson, a "Little Switzerland", Carolina del Nord.
Ellen Taaffe Zwilich's Oboe Concerto va ser encarregat per l'Orquestra de Cleveland en honor del seu 25è aniversari amb l'orquestra i va interpretar l'estrena mundial.
John Mack va morir a Cleveland, Ohio, de càncer de cervell a l'edat de 78 anys.

## El campament d'oboè de John Mack

Mack va començar el Campament d'Oboè John Mack (JMOC) el 1976 per donar a més gent accés a una excel·lent docència i tutoria d'oboè; se celebra cada any a principis d'estiu a Wildacres a "Little Switzerland", Carolina del Nord, en el "Blue Ridge Parkway". El llegat docent que Mack va inspirar i inculcar és una tradició estiuenca a Wildacres Retreat. Institució de llarga durada per a molts oboistes, el camp ha vist des de 1976 el "qui és qui" dels oboistes.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20021212141309/http://www.cim.edu/colFaculty.php?div=3
* https://web.archive.org/web/20070221011920/http://www.cleveland.com/weblogs/entertainment/index.ssf?%2Fmtlogs%2Fcleve_entertainment%2Farchives%2F2006_07.html#164586
* https://www.nytimes.com/2006/07/26/arts/music/26mack.html?_r=1&ref=music&oref=slogin
* https://web.archive.org/web/20061001184512/http://artofthestates.org/cgi-bin/performer.pl?perf=374%2F%2F rapsodies de Deux (1901) de Charles Martin Loeffler
# Juli Avit

Juli Avit (en llatí Julius Avitus) va ser un noble roma de rang consular casat amb Júlia Mesa, cunyat de Júlia Domna i de Septimi Sever, oncle per matrimoni de Caracal·la, pare de Júlia Soèmies i Júlia Mamea, i avi matern d'Elagàbal i Alexandre Sever.
Segons Dió Cassi va governar amb encert Àsia, Mesopotàmia i Xipre. Elagàbal portava per Juli Avit el nom d'Avitus, nom pel qual els historiadors antics anomenaven a aquell emperador.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/450?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AvitusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 435. ]
# Juli Bas (metge)

Juli Bas (llatí: Julius Bassus) va ser un metge romà del segle i dC, autor de botànica i medicina en grec. També és anomenat Tul·li Bas, però es tracta d'un error. Era amic de Sexti Níger, també metge i escriptor.
Segons Plini, Juli Bas va escriure una obra en grec. Galè va dedicar el llibre De Libris Propriis a cert personatge de nom Bas, però per qüestions cronològiques es tracta d'una altra persona. També en fan referència Dioscòrides Pedaci i Epifani, pels seus escrits sobre botànica. Algunes de les seves fórmules mèdiques van ser recollides i preservades per Aeci, Marcel, Joan Actuari i altres metges.

## Referències

* ↑ «Iulius.122». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 471.
Viccionari
# John Quincy Adams

John Quincy Adams (Braintree, actualment Quincy, Massachusetts, 11 de juliol de 1767 - Washington DC, 23 de febrer de 1848), fou president dels Estats Units del 1825 al 1829.

## Biografia

Era fill del president John Adams. Es graduà en lleis per la Universitat Harvard el 1790. L'any següent va entrar al col·legi d'advocats i va començar a treballar a Boston. Posteriorment s'especialitzà en la carrera diplomàtica i fou ambaixador a la Haia i a Berlín fins al 1800, senador (1803-08) i ambaixador a Sant Petersburg (1809-11) i a Londres (1815-17). El president James Monroe el nomenà secretari d'estat (1817-25) i esdevingué el teòric de la seva famosa doctrina internacional (doctrina Monroe, sota el lema Amèrica per als americans).
L'adquisició de Florida pel Tractat Adams-Onís amb Espanya (1819) i de Louisiana i ensems el reconeixement de la independència de les antigues colònies espanyoles (aconseguida el 1822) foren els fruits del seu intransigent panamericanisme. El Democratic Party el portà a la presidència dels EUA del 1825 al 1829. Durant tota la seva gestió política fou un decidit abolicionista partidari del retorn dels afroamericans cap a l'Àfrica. El senat se li oposà, i ell es retirà a les seves terres el 1829, bé que del 1831 fins a la seva mort ocupà sempre un lloc a la cambra de representants.

## Àrees protegides

* Parc Històric Nacional dels Adams

## Vegeu també

* Abdulrahman Ibrahim Ibn Sori

## Referències

* ↑ NPS: Adams
# José Manuel Rey

José Manuel Rey (Caracas, 20 de maig de 1975) és un futbolista veneçolà de la dècada de 2000.
Fou 115 cops internacional amb la selecció de Veneçuela.
Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Caracas FC i Pontevedra CF.
Trajectòria com a entrenador:
* 2015–2016: Veneçuela (assistent)
* 2016–2017: ACD Lara (director esportiu)
* 2017: Zamora CF (assistent)
* 2017–2018: Aragua
* 2018–avui: Monagas

## Referències

* ↑ José Manuel Rey: “El orden táctico fue vital” (José Manuel Rey: “The tactical order was vital”) Arxivat 23 February 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; at Fútbol es Todo (castellà)
* ↑ 2–2. Dos goles de Rey permitien al Caracas igualar con el Marítimo de Portugal (2–2. Two Rey goals allow Caracas to draw with Marítimo from Portugal); Soitu, 28 juliol 2008 (castellà)
* ↑ Venezuela - Record International Players RSSSF
* ↑ Venezuela – Record International Players Arxivat 30 March 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.; at RSSSF
* ↑ José Manuel Rey Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ José Manuel Rey a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ José Manuel Rey a BDFutbol
* ↑ José Manuel Rey, Fitxa a Soccerway
# José Caro

José Caro és el nom dels següents personatges:
* José María Caro Martínez (1830–1916), alcalde de Pichilemu, Xile
* José María Caro Rodríguez (1866–1958), el seu fill, cardenal xilè
* José Armando Caro (1910–1985), polític argentí
* José Antonio Caro Martínez, futbolista espanyol, que juga de defensa
* José Antonio Caro Díaz, futbolista espanyol, que juga de porter
# José Carmona Requena

José Carmona Requena (1911-1979) a ser un polític i obrer espanyol.

## Biografia

Nascut en Còrdova en 1911, era camperol. En 1930 va ingressar en el Partit Comunista d'Espanya (PCE), arribant a ser secretari del partit a la comarca de Montemayor. Després de l'esclat de la Guerra civil va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República. Exerciria com a comissari de la 226a Brigada Mixta, durant la batalla de l'Ebre. Al final de la contesa es va exiliar en la Unió Soviètica, on treballaria com a obrer i s'afiliaria al PCUS, en 1965.
Ja jubilat, va morir al desembre de 1979.

## Referències

* 1 2 3 4 Encinas Moral, 2008, p. 231.
* ↑ Engel, 1999, p. 154.

## Bibliografia

* Encinas Moral, Ángel Luis. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española a la U.R.S.S. (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
# Juan de la Mata Zorita

Juan de la Mata Zorita fou un advocat i polític espanyol, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica
Membre del Partit Liberal Fusionista, el 1878 fou elegit diputat pel districte de Morella en substitució de Marcelo Azcárraga Palmero, escollit a les eleccions generals espanyoles de 1876. Va repetir l'escó a les eleccions generals espanyoles de 1879 i de 1881. Formà part de l'estructura caciquista castellonenca, anomenada cossi. Posteriorment fou nomenat governador civil de la província de Valladolid.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.360. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Karjiang

Karjiang és una muntanya que es troba al Tibet, prop de la frontera amb el Bhutan. El cim més elevat del grup Karjiang és el Karjiang I o Karjiang Sud, que s'eleva fins als 7.221 msnm i és la muntanya número 100 més alta de la Terra. El 2020 continuava sense ser escalada, sent d'aquesta manera una de les muntanyes més altes encara no escalades. Altres cims del grup són el Karjiang Nord (7.196 m), Karjiang II/Central (7.045 m), Karjiang III o Taptol Kangri (6.820 m) i la part superior de l'espatlla nord-est (6.400 m). A menys de 3 km al sud-sud-oest hi ha el cim oriental de Kula Kangri.

## Ascensions

El 1986 una expedició japonesa, dirigida per N. Shigo, va pujar a Karjiang II (Central).
El Karjiang I continua sense ser escalat. Una expedició neerlandesa va intentar pujar el Karjiang entre setembre i octubre del 2001 sense èxit. El grup estava format per Haroen Schijf, Rudolf van Aken, Pepijn Bink, Court Haegens, Willem Horstmann i Rein-Jan Koolwijk. El grup va pujar el Karjiang III. Segons Schijf, el Karjiang I semblava molt costerut i difícil de pujar, i el mal temps feia un intent massa perillós.
El 2010, Joe Puryear i David Gottlieb van guanyar el premi Shipton-Tilman per intentar escalar el Karjiang. Amb tot, no van rebre el permís necessari i van intentar pujar el Labuche Kang, 420 quilòmetres cap a l'oest, durant el qual va morir Puryear.

## Referències

* ↑ Ramesh Chandra Bisht. International Encyclopaedia Of Himalayas (5 Vols.). Mittal Publications, 1 gener 2008, p. 34. ISBN 978-81-8324-265-3 [Consulta: 26 gener 2013].
* 1 2 Lindsay Griffin. «Noted American killed in Tibet». British Mountaineering Council (BMC), 28-10-2010. [Consulta: 26 gener 2012].
* ↑ «Karjiang - Peakbagger.com». [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ The Himalayan Club Newsletter. Himalayan Club, 1985, p. 27 [Consulta: 26 gener 2013].
* 1 2 «Climbs and Expeditions: Tibet - Karjiang attempt, Taptol Kangri and Kangmi Kangri first ascents». American Alpine Journal. American Alpine Club, 01-09-2002, pàg. 433–434 [Consulta: 26 gener 2012].
* ↑ «Nederlandse Karjiang expeditie 2001». Pionieren.org. Arxivat de l'original el 2013-02-03. [Consulta: 16 gener 2012].
# Karkha

Karkha o Kerkha és un riu del Luristan i Khuzistan a l'Iran. Fou el clàssic Choaspes afluent del Tigris per l'esquerra. A vegades fou anomenat riu de Susiana. Neix a la regió de Nihawand de la unió de diversos rierols i porta el nom inicialment de Gamasab o Gamasiyab (també Garasiyab) i després de córrer al nord-oest baixa al sud-oest agafant el nom de Karkha; passa per la regió de Bisutun i rep el Shadju (que acaba de rebre el Kangarshah), el Kara Su i el Ab-i Karind; més al sud, es desvia a l'est (sud-est) i agafa el nom d'Ab-i Saymere rebent al Kashgan (el primer afluent important de l'esquerra) i per la dreta el Laylum i el Ab-i Zal, agafant altre cop el nom de Karkha i corre al sud formant una mena de delta amb el Kharin i l'Ab-i Diz, passant prop de la ruïnes de Susa i finalment acaba poc després de rebre al Shatt al-Djamuz, però un braç rebutjat pels al·luvions del Karun corre al nord-oest fins a la regió de Susangerd i les maresmes.

## Vegeu també

* Seymareh

## Bibliografia

* Chapot, Victor. La frontière de l'Euphrate de Pompée à la conqête arabe (en francès). A. Fontemoing, 1907.
* Schwarz, P.; Miquel, A. " Kark̲h̲a". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 7 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/karkha-SIM_3935>
* Geology of Iraq. Editat per Saad Z. Jassim,Jeremy C. Goff
# Josep Albareda

Josep Albareda (Vic, segle xix – Barcelona, 1871) fou músic i fundador i director d'una de les primeres corals que amb el nom de “El Ausonense” actuà en totes les manifestacions que a Vic es succeïren en aquell temps. Pels seus èxits fou anomenat el “Clavé Vigatà”. El Cercle Literari regalà a l'entitat Coral una senyera amb la qual es va presentar al gran festival dels Cors d'Espanya. És un autor de la música de la sarsuela històrica Elisenda de Monral. Intendent militar a Barcelona (1868).

## Bibliografia

* Miquel dels Sants Salarich i Torrents, Miquel S. Ylla-Català i Genís «Vigatans Il·lustres». Publicacions del Patronat d'Estudis Ausonencs Vic. Núm. 5-6
# Katarzyna Kulczak

Katarzyna Maria Kulczak (Bydgoszcz, 25 de setembre de 1954) és una esportista polonesa que va competir en piragüisme en la modalitat d'aigües tranquil·les. Va guanyar una medalla de bronze al Campionat Mundial de Piragüisme de 1975 celebrats a Belgrad a la prova de K2 500 m. i participà en els Jocs Olímpics de Mont-real (1976), on va finalitzar sisena a la competició de K2 500 m.

## Referències

* ↑ Katarzyna Kulczak a CanoeResults.eu (en anglès).
* ↑ Llista de medallistes olímpics i mundials en piragüisme (1936-2007): part 1, part 2.
* ↑ Katarzyna Kulczak Arxivat 2011-08-21 a Wayback Machine. a Sports-Reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
# José Moscardó e Ituarte

José Moscardó e Ituarte (Madrid, 26 d'octubre de 1878 - ibídem, 12 d'abril de 1956) fou un militar espanyol. S'uní al cop d'estat del 1936 contra el govern de la Segona República que conduiria a la Guerra Civil. Des de Toledo, on era director de l'Escola d'Educació Física, protagonitzà la captura i defensa de l'Alcàsser. Com a reconeixement, Franco el nomenà general i acabada la guerra li concedí diversos càrrecs militars i civils, com per exemple el nomenament com a comte del l'Alcázar de Toledo. Fou cap de la Casa Militar del Cap d'Estat (1939), cap de milícies de Falange Española Tradicionalista y de las JONS (1941), capità general de regions militars d'Andalusia i Catalunya i president del Comitè Olímpic Espanyol (1941 - 1956).

## Referències

* ↑ «José Moscardó e Ituarte | Real Academia de la Historia». [Consulta: 18 octubre 2020].
# Khrenovita

La khrenovita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'al·luaudita. Rep el nom en honor a Anatoly Petrovich Khrenov (12 d'octubre de 1946 - 5 de gener de 2016), vulcanòleg i geòleg.

## Característiques

La khrenovita és un arsenat de fórmula química Na₃Fe$^{3+}$₂(AsO₄)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5028/1.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.AC: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran» juntament amb els següents minerals: howardevansita, al·luaudita, arseniopleïta, caryinita, ferroal·luaudita, hagendorfita, johil·lerita, maghagendorfita, nickenichita, varulita, ferrohagendorfita, bradaczekita, yazganita, groatita, bobfergusonita, ferrowyl·lieïta, qingheiïta, rosemaryita, wyl·lieïta, ferrorosemaryita, qingheiïta-(Fe2+), manitobaïta, marićita, berzeliïta, manganberzeliïta, palenzonaïta, schäferita, brianita, vitusita-(Ce), olgita, barioolgita, whitlockita, estronciowhitlockita, merrillita, tuïta, ferromerrillita, bobdownsita, chladniïta, fil·lowita, johnsomervilleïta, galileiïta, stornesita-(Y), xenofil·lita, harrisonita, kosnarita, panethita, stanfieldita, ronneburgita, tillmannsita i filatovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la fumarola Arsenàtnaia, situada al volcà Tolbàtxik, al krai de Kamtxatka (Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Khrenovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Hålenius, U.; Hatert, F.; Pasero, M.; Mills, S. J. «New minerals and nomenclature modifications approved in 2018». Mineralogical Magazine, 82, 2, 01-04-2018, pàg. 445–451. DOI: DOI:10.1180/mgm.2018.71 [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ Pekov, Igor V.; Koshlyakova, Natalia N.; Belakovskiy, Dmitry I.; Vigasina, Marina F.; Zubkova, Natalia V.; Agakhanov, Atali A.; Britvin, Sergey N.; Sidorov, Evgeny G.; Pushcharovsky, Dmitry Yu «New arsenate minerals from the Arsenatnaya fumarole, Tolbachik volcano, Kamchatka, Russia. XVIII. Khrenovite, Na3Fe3+2(AsO4)3, the member with the highest sodium in the alluaudite supergroup». Mineralogical Magazine, 86, 6, 01-12-2022, pàg. 897–902. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.64 [Consulta: 29 març 2023].
# Khriasxuvate

Khriasxuvate (ucraïnès: Хрящувате, rus: Хрящеватое) és un poble del districte de Luhansk de la província de Luhansk d'Ucraïna. Es troba sota el control de l'autoproclamada República Popular de Luhansk.
És el centre administratiu del consell rural de Khriasxuvate.

## Referències

* ↑ «ДНР и ЛНР опубликовали проект закона Украины о местных выборах на Донбассе». ДНР - ДОНЕЦКАЯ НАРОДНАЯ РЕСПУБЛИКА, НОВОСТИ ДНР, САЙТ ДНР. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 12 octubre 2015].