OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Servi Sulpici Rufus (cònsol)

Servi Sulpici Ruf (o Rufus; llatí: Servius Sulpicius Rufus), de la tribu Lemònia, va ser un orador i jurista romà de rang eqüestre, amic de Ciceró i d'edat similar (Ciceró va néixer el 106 aC). Formava part de la gens Sulpícia.
Va estudiar amb Ciceró al que va acompanyar a Rodes (78 aC) i Quint Muci Escèvola el gran jurista, el va encoratjar. Es va dedicar a la jurisprudència, matèria en la qual va sobrepassar als seus mestres Luci Balb i Aquil·li Gal. Com a orador es considera que només era inferior a Ciceró.
Va ser qüestor al districte d'Òstia l'any 74 aC, edil curul el 69 aC, pretor el 65 aC i candidat al consolat l'any 63 aC. En l'elecció a cònsol no va ser elegit i va denunciar per suborn a Murena al qual van defensar Ciceró, Hortensi i Marc Cras. L'any 52 aC va ser interrex i va nomenar cònsol únic a Gneu Pompeu Magne. El 51 aC va ser cònsol junt amb Marc Claudi Marcel. A la Segona guerra civil va ser partidari de Cèsar, i després de la batalla de Farsàlia el van nomenar procònsol d'Acaia (46 aC o 45 aC). Durant el seu govern el seu antic col·lega Marcel va ser assassinat al Pireu.
L'any 43 aC el senat romà el va enviar, junt amb Luci Marci Filip i Luci Calpurni Pisó, en una missió davant Marc Antoni que estava assetjant a Dècim Juni Brut a Mutina. Sulpici Ruf, que estava delicat de salut, va morir al campament de Marc Antoni. Ciceró va llegir el seu panegíric al senat romà i se li va decretar funeral públic i l'erecció d'una estàtua de bronze a la rostra.
Estava casat amb una dona anomenada Postúmia i va deixar un fill també de nom Servi Sulpici Ruf.
Va deixar alguns escrits jurídics entre els quals probablement un comentari sobre les lleis de les dotze taules, Ad Edictum, Notae ad Mucium, De Dotibus i diversos llibres de De Sacris Detestandis, entre d'altres dels quals les notícies són fragmentàries. Quintilià parla d'alguns discursos (Orationes). Ciceró diu que va escriure també alguna poesia eròtica.

## Referències

* ↑ Joan Alberich; Montserrat Ros. La transcripció dels noms propis grecs i llatins. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 8477392250. §158.
* ↑ «Servi Sulpici Rufus (cònsol)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 946.
# Ain Kansra

Ain Kansra (en àrab عين قنصرة, ʿAyn Qanṣra; en amazic ⵄⵉⵏ ⵇⵏⵚⵕⴰ) és una comuna rural de la província de Moulay Yaâcoub, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 12.291 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Matangapatta

Matangapatta és una branca de l'hinduisme fundada al segle xiv per Kishan Bhat (que seria el que es feia dir Krishnabhatta), assistent espiritual del rajà de Paithan (que governava ver la meitat del segle XIV) i desenvolupada entre les castes mahars i mangs; aquesta secta estava centrada en Krixna i en la seva reencarnació.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908. , article Ritpur
# Lloret ratpenat vernal

El lloret ratpenat vernal (Loriculus vernalis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses de l'Índia, el Nepal, Bangladesh, Myanmar, Indoxina i les illes Andaman i Nicobar.
# Museu Balzekas de Cultura Lituana

El Museu Balzekas de Cultura Lituana, originalment en anglès Balzekas Museum of Lithuanian Culture i en lituà Balzeko lietuvių kultūros Muziejus és un museu sobre cultura de Lituània que es troba al número 6500 S. de Pulaski Rd, a Chicago, dins del barri de West Lawn, a prop de l'Aeroport Internacional Midway de Chicago.

## Història

Fundat el 1966, el Museu Balzekas es dedica a la preservació i perpetuació de la cultura lituana i és el museu més gran dels Estats Units dedicat als temes de Lituània, el lituà, la Història de Lituània, la cultura i la política, així com a la relació lituano-americana. El museu alberga esdeveniments, programes i tallers, com el tradicional lituà Užgavėnės, les màscares vėlykaičiai o la decoració d'ous de pasqua margučiai.
El Museu és una destinació popular per als turistes i les escoles, tractant d'aprendre sobre la història de Lituània, la cultura i la immigració. Promou l'estudi i valoració de la diversitat del patrimoni cultural i ètnic dels Estats Units i busca fomentar una major entesa entre tots els pobles. Va ser fundat per Stanley Balzekas, Jr, que continua servint com a President del Museu. La comunitat lituana de Chicago té més lituans i persones d'origen lituà que arreu del món fora de Lituània.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-07-28 a Wayback Machine.
# Kol·li Malai

Kol·li Malai tàmil கொல்லி மலை (Kol·li Malai) és una serralada de muntanyes derivades dels Ghats Orientals, principalment al districte de Salem al Tamil Nadu ocupant una superfície de 466 km² i amb uns 10.965 habitants el 1881. a la Gaseta Imperial de l'Índia de 1881 apareix en anglès com a Kollamallai, modernament Kolli Malai.

## Descripció

La seva altura oscila entre 800 i 1100 metres tenint el cim més alt una altura de 1445 metres. El nom vol dir "Muntanyes de la Mort" perquè la llegenda diu que hi vivia l'esperit d'una dona de gran bellesa que atrapava als caminants i els matava. Aquesta dona del mite s'ha identificat amb deïtat local Kol·lippavai, també coneguda com a Ettukkai Amman.
La població està formada per "malayalis" o muntanyesos. Els kotes de les muntanyes Nilgiris tenen la tradició que les muntanyes Kol·limalai són el lloc d'origen de la seva raça. La principal ciutat és Semmedu. El temple d'Arapaleeswarar és el punt principal de peregrinació. Antigament tenia reputació com a zona malsana però avui és un centre turístic per amants de la natura.

## Galeria

* Cascades Agaya Gangai
* Llacuna
* Vista
* Pebre

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Son Riera

Son Riera, també conegut com a Son Banya, és una barriada del districte de Llevant de la ciutat de Palma. Està rodejat pels barris de Son Ferriol i el Coll d'en Rabassa. Es tracta d'un barri de cases d'autoconstrucció, i es creà l'any 1968 gràcies a uns terrenys cedits a l'associació Pro Integració dels Gitanos de Mallorca (INGIMA). Es varen construir 124 habitatges on es van allotjar gitanos provinents dels poblats de barraques que hi havia al Molinar i Son Pardo. S'hi arribaren a aplegar més de mig miler de persones, però actualment (2018) només hi viuen 353 habitants.

## Serveis

S'hi construí una escola de primària que va clausurar l'any 1983. Tan sols l'1% dels habitants de Son Banya ha completat l'educació primària i actualment no hi ha cap mena de servei bàsic, només autobusos urbans (línia 18 de la EMT).

## Referències

* ↑ «Districtes i barris de Palma». Arxivat de l'original el 2017-02-13. [Consulta: 24 agost 2019].
* 1 2 «Son Banya». GEC. [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «Gestió de la Diversitat Cultural de Palma». Arxivat de l'original el 2019-08-07. [Consulta: 24 agost 2019].

## Enllaços externs

* Projecte escolar de Son Riera
* http://www.rtve.es/alacarta/videos/espana-directo/espana-directo-son-banya-lugar-prohibido/757452/
* http://possessionsdepalma.net/index.php?option=com_content&view=article&id=366
# Ain Lahsan

Ain Lahsan (en àrab عين الحصن, ʿAyn al-Ḥaṣan; en amazic ⵄⵉⵏ ⵍⵃⵙⵏ) és una comuna rural de la província de Tetuan, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.742 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Marcgraviat de Brandenburg

El Marcgraviat de Brandenburg - Markgrafschaft Brandenburg (alemany)- va ser un dels principals principats del Sacre Imperi Romanogermànic des de 1157 fins a 1806. També conegut com a Marca de Brandenburg -Mark Brandenburg (alemany)-, va exercir un paper fonamental en la història d'Alemanya i d'Europa Central.
Brandenburg es va desenvolupar a partir de la Nordmark (Marca del Nord) fundada en el territori dels wends eslaus. El marcgravi de Brandenburg exercia la funció de príncep elector, la qual cosa li permetia elegir l'emperador del Sacre Imperi Romà. Per aquesta raó, l'Estat va ser conegut com a Brandenburg Electoral o Electorat de Brandenburg (Brandenburg Kurfürstentumo Kurbrandenburg).
La Dinastia dels Hohenzollern va arribar al tron de Brandenburg el 1415. Sota el lideratge Hohenzollern, Brandenburg va augmentar el seu poder durant el segle xvii i va heretar el Ducat de Prússia, cosa que va donar com a resultat l'Estat de Brandenburg-Prússia, precursor del Regne de Prússia, que es va convertir en un important Estat alemany durant el segle xviii.
El Margraviat de Brandenburg va desaparèixer amb la dissolució del Sacre Imperi Romanogermànic el 1806, i va ser substituït per la Província de Brandenburg del Regne de Prússia el 1815. El "Mark Brandeburg" encara s'utilitza avui en dia informalment per referir-se a l'Estat federat de Brandenburg, a la República Federal d'Alemanya.

## Uns marcgravis

* Joan I de Brandenburg (±1213-1266)
* Otó III de Brandenburg
* Albert III Aquil·les
# Mankovce

Mankovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1345.

## Referències

* ↑ «Zlaté Moravce (District, Nitriansky kraj, Slovakia) - Population Statistics, Charts, Map and Location». [Consulta: 23 febrer 2019].
# Dictamen

Un dictamen de la Unió Europea és una norma jurídica del dret comunitari europeu de caràcter no vinculant respecte als estats o a la ciutadania de la Unió Europea. Es diferencien de les recomanacions que solen suggerir als destinataris un comportament determinat, i els dictàmens que solen servir per avaluar situacions existents o fets concrets. No tenen efecte jurídic directe, sinó més aviat polític i moral. De totes maneres, poden tenir efecte jurídic indirecte quan estableixin condicions per a posteriors actes jurídics vinculants.

## Referències

* ↑ «La configuració de la Unió Europea». Arxivat de l'original el 2010-06-15. [Consulta: 7 gener 2010].
Viccionari
# Julian Adams

Julian Calhoun Adams II, conegut com a Julian Adams, és un actor de cinema estatunidenc. Va néixer a Columbia, Carolina del Sud, i es va graduar a The University of the South. El 2007 produïa, escrivia, i feia de protagonista en el llargmetratge, de Thinkfilm The Last Confederate: The Story of Robert Adams (conegut com a Strike the Tent) en el circuit dels festivals, és la història dels seu avi, Robert Adams II, i Eveline McCord Adams. També protagonitzen la pel·lícula Amy Redford, Mickey Rooney, i Tippi Hedren. Coprodueix i actua a The Last Full Measure, des de Trilogy Entertainment i Newline Cinema, escrita i dirigida per Todd Robinson, i que protagonitzen Bruce Willis, Robert Duvall, Morgan Freeman, Andy García, i Laurence Fishburne.

## Referències

* ↑ video ,Julian Adams, title = The Last Confederate: The Story of Robert Adams, DVD, ThinkFilm, 2007
* ↑ 'The Last Confederate' - Ressenya de cinema - Los Angeles Times - calendarlive.com

## Enllaços externs

* The Last Confederate: La Història de Robert Adams Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.
* ThinkFilm
* Los Angeles Times review of "The Last Confederate"
* Monsters and Critics review of "The Last Confederate" Arxivat 2013-01-04 at Archive.is
# Catedral Sant Joan Baptista de Torí

La catedral Sant Joan Baptista de Torí (en italià : Cattedrale di San Giovanni Battista) és la principal església de Torí, a Itàlia. ha estat igualment anomenada església Metropolitana de Sant Joan de Torí.

## Història

L'església va ser construïda en el lloc d'un teatre de l'antiga ciutat romana El primer edifici cristià consistia en tres esglésies, dedicades al Sant Salvador, a Santa Maria de Dompno, i la principal a Sant Joan Baptista Segons certes fonts, aquesta última va ser consagrada per Agilulf, rei de Lombardia de 591 a 613
En aquesta església l'any 662 va ser assassinat Garibald, Duc de Torí, per un partidari de Godepert.
Les tres esglésies primitives van ser destruïdes entre 1490 i 1492. El campanile erigit l'any 1470 va ser tanmateix conservat, i resta visible avui. La nova catedral, encara dedicada a Sant Joan Baptista, va ser construïda entre 1491 i 1498 sobre els plànols de Amedeo de Francisco di Settignano, igualment conegut amb el nom de Meo del Caprino, que la va acabar en set anys.
El papa Lleó X la va confirmar oficialment com seu metropolitana l'any 1515.
Algunes modificacions hi van ser aportades per Filippo Juvarra al segle XVII.
Un projecte d'ampliació de la catedral per donar un racó més luxós al Sant Sudari es va proposar l'any 1649, quan Bernardino Quadri va arribar de Roma com cortesà del duc Carles Manuel II de Savoia. El pla proposat per Quadri era basat en un projecte anterior de Carlo di Castellamonte, amb una capella oval posada darrere del cor.
La cúpula, l'edificació de la qual va durar 28 anys, va ser acabada l'any 1694 sota la direcció de Maria Joana de Savoia, vídua de Carles Manuel II.
La capella del Sant Sudari, on és conservat el Sant Sudari de Torí en una urna d'alta tecnologia, va ser afegit a la construcció entre 1668 i 1694 per Camillo-Guarino Guarini.
La cúpula i la capella del Sant Sudari van ser destrossats per un incendi la nit de l'11 al 12 d'abril de 1997. Després de 20 anys de treballs, la capella ha reobert al públic el setembre de 2018.

## Referències

* ↑ Giuseppe Colli. Storia di Torino, il Punto, Turin, 2002
* ↑ La cathédrale de Turin incendiée Le Saint-Suaire a été préservé
# Societat Internacional de Genealogia Genètica

La Societat Internacional de Genealogia Genètica (ISOGG) és una organització de genealogistes genètics sense ànim de lucre, independent, dirigida per voluntaris. Va ser fundada per un grup d'Administradors del projecte d'ADN el 2005 per promoure les proves d'ADN en l'àmbit de la genealogia. Defensa l'ús de la genètica en la recerca genealògica, proporciona recursos educatius per als genealogistes interessats en les proves d'ADN i facilita el treball en xarxa entre genealogistes genètics. A partir de juny de 2013, inclou més de 8.000 membres en 70 països. A partir de juliol de 2013, les reunions regionals estan coordinades per 20 coordinadors regionals voluntaris situats als Estats Units, Austràlia, Brasil, Canadà, Anglaterra, Egipte, Irlanda i Rússia.

## Referències

* ↑ Riart i Vendrell, Joan «Reflexions sobre la genealogia genètica». Paratge, 31, 2018, pàg. 17. ISSN: 1130-3395 [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ King, Turi E.; Jobling, Mark A «What's in a name? Y chromosomes, surnames and the genetic genealogy revolution». Trends in Genetics, 25, 8, 01-08-2009, pàg. 351–360. DOI: 10.1016/j.tig.2009.06.003. PMID: 19665817.
# Albert II d'Habsburg

«Albert II d'Habsburg» té aquests significats:
* Albert II d'Àustria (1298–1358), conegut com el Savi o el Coix, fou duc d'Àustria i Estíria i després duc de Caríntia i marcgravi de Carniola.
* Albert II d'Alemanya, (1397-1439) arxiduc d'Àustria, com a Albert V d'Àustria.
# Mau

Mau (hindi मऊ, urdú مئو maū), antigament Maunath Bhanjan o Mau Nath Bhanjan (Hindi: मऊनाथ भंजन, Urdú: امئو نات بنجن), és una ciutat i municipi d'Uttar Pradesh, capital del districte de Mau, situada a 90 km de Varanasi a la vora del Ghaghra (Saryu) i a la riba del Tamasa o Tons. Mau derivaria del turc "mau" que vol dir "quarter" (hindi padav o chavani). Al cens del 2001 consta amb una població de 210.071 habitants. La població el 1901 era de 17.696 habitants.

## Història

Va rebre els favors de Sher Shah Suri, i després de la caiguda de la seva dinastia fou visitada per Akbar sota el que fou capçalera d'un mahal o pargana. Sota Shah Jahan fou cedida per aquest a la seva filla Jahanara Begum que hi va construir un serrall. Es diu que en aquest temps tenia 360 mesquites. Quan s'hi va construir un camp militar mogols, nombrosos treballadors afganesos i turcs s'hi van establir. Quan va passar als britànics el 1856 estava en mans com a jagir d'una begum 'd'Oudh però havia entrat en forta decadència. Fou part del districte d'Azamgarh. Part de la població eren julahes, i sagnants disturbis interreligiosos van tenir lloc el 1893. Fou administrada sota l'acta XX de 1856 i no fou municipalitat fins al segle xx. El 19 de novembre de 1988 va ser declarada capital del nou districte de Mau.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Manlaibaatar Damdinsüren

Manlaibaatar Damdinsüren (13 de març de 1871 - Ulaanbaatar, 27 de gener de 1921) (mongol: Манлайбаатар Дамдинсүрэн; tibetà: རྟ་མགྲིན་སྲུང་།), nascut Jamsrangiin Damdinsüren (Жамсрангийн Дамдинсүрэн), va ser un comandant militar, panmongolista i diplomàtic que va dirigir la lluita de Mongòlia per la independència el 1911.
D'ètnia barga, Damdinsüren va néixer el 13 de març de 1871 a Hulunbuir, Mongòlia Interior. Als set anys va començar a aprendre l'escriptura manxú i mongol. El 1908 va heretar oficialment el rang Zhang del seu pare. Mentre visitava la cort imperial, a Pequín, es va reunir amb el príncep Mijiddorjiin Khanddorj, amb qui va abordar per primera vegada la idea d'enderrocar la dominació manxú de la Mongòlia Exterior.
El 1911, junt a d'altres lames budistes i nobles mongols va participar en un congrés secret a Ikh Khüree convocat pel líder religiós de Mongòlia, el Jebtsundamba Khutuktu, per formular una declaració d'independència del domini xinès manxú. Un cop emesa la declaració, Damdinsüren va ajudar a mobilitzar milers de soldats, es va apoderar de la ciutat d'Hailar, al nord de Mongolia Interior, i va oferir la seva lleialtat al Bogd Khan. Sota el govern de Bogd Khan va servir com a conseller del ministeri de defensa i després com a viceministre d'Afers Exteriors. L'agost de 1912 les seves forces es van unir amb les de Khatanbaatar Magsarjav i Ja Lama per alliberar la ciutat de Khovd, a l'oest de Mongòlia de l'ocupació xinesa, per la qual cosa va rebre el títol honorífic de Manlaibaatar («millor heroi») i el títol principesc «beyle».
El 2 de febrer de 1913 va ser un dels signants del Tractat d'amistat i aliança entre el govern de Mongòlia i el Tibet, en el qual els dos països es van declarar el reconeixement i la lleialtat mutus. Aquell mateix mes va comandar tropes en una sèrie de batalles contra les forces xineses a Mongòlia Interior, al voltant de la frontera sud-est de Mongòlia, que van culminar amb un assalt, sense èxit, de la ciutat de Hohhot.
Des de setembre de 1914 fins a juny de 1915 va representar els interessos de Mongòlia Interior en les negociacions russo-sino-mongoles que van donar lloc al Tractat de Kyakhta que esbossava, entre altres qüestions, l'estatus geopolític de Mongòlia.
El 1919 va iniciar un acostament cap els revolucionaris mongols. Damdinsuren va dir «Puc defensar Mongòlia de la Xina i la Rússia Roja» després de l'ocupació xinesa de 1919. Va ser arrestat per les autoritats d'ocupació xineses la tardor de 1920. A la presó va ser torturat durant 107 dies, on va morir al gener de 1921.

## Referències

* ↑ Sanders, Alan J. K.. Historical Dictionary of Mongolia. Lanham: Scarecrow Press, 1996, p. 49. ISBN 0-8108-3077-9.
* 1 2 Sanders 1996, p. 49
* ↑ Baabar. History of Mongolia. Cambridge: Monsudar Publishing, 1999, p. 138. ISBN 9992900385.
* ↑ Udo B. Barkmann, Geschichte der Mongolei, Bonn 1999, p.119-122,380f
* 1 2 Baabar 1999, p. 164
# Diodor d'Antioquia

Diodor d'Antioquia (Diodorus, Διόδωρος) fou un escriptor eclesiàstic grec que va viure a la segona meitat del segle iv. Pertanyé a una família noble, i fou per un temps prevere i arximandrita a Antioquia i va mirar d'introduir entre els monjos una millor disciplina. Quan durant el regnat de Valent el bisbe Meleci d'Antioquia fou enviat a l'exili, Diodor el va acompanyar; el 378 Meleci va poder tornar a la seva seu i un dels seus primera actes fou nomenar Diodor bisbe de Tars. El 381 va anar al Primer Concili de Constantinoble i fou nomenat superintendent general de les esglésies orientals juntament amb Pelagi de Laodicea. No se sap quant de temps fou bisbe a Tars ni quan va morir, però en tots cas ja era mort el 394 doncs el seu successor Falereu va ser present al concili de Constantinoble aquest any. En un dels seus escrits afavoreix opinions que després foren condemnades en ser exposades per Nestori.

## Obres

Va deixar una sèrie d'obres que s'han perdut en versió original (alguns existeixen en siríac), entre elles:
* Κατὰ εἱμαρμένης (8 llibres contra les teories dels astròlegs, herètics, Bardesanes i altres)
* Una obra contra Foci, Malquió, Sabel·li, Marcel i Ancirà (Photinus, Malchion, Sabellius, Marcellus, i Ancyranus).
* Un llibre contra els pagans i els seus ídols probablement el mateix que Κατὰ Πλάτωνος περὶ Δεοῦ καὶ Δεῶν.
* Χρονικὸν διορθούμενον τὸ σφάλμα Εὐσεβίου τοῦ Παμφίλον περὶ τῶν χρόνων, sobre error de cronologia a Eusebi
* Περὶ τοῦ εἷς Θεὸς ἐν Τριάδι, contra els arrians o eunomians
* Πρὸς Γρατιανὸν κεφάλαια
* Περὶ τῆς Ἱππάρχου σφαίρας.
* Περὶ προνοίας, sobre la Divina providència
* Πρὸς Εὐφρόνιον φιλόσοφον
* Κατὰ Μανιχαίων, 24 llibres
* Περὶ τοῦ ἁγίου πνεύματος.
* Πρὸς τοὺς Συνονσιαστάς, contra els apol·linaristes
* Comentari sobre els llibres del nou i vell Testament

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Mètode Lely

El mètode Lely, també conegut com a procés Lely o tècnica Lely, és una tecnologia de creixement de cristalls utilitzada per produir cristalls de carbur de silici per a la indústria dels semiconductors. La patent d'aquest mètode es va presentar als Països Baixos el 1954 i als Estats Units el 1955 per Jan Anthony Lely de Philips Electronics. La patent es va concedir posteriorment el 30 de setembre de 1958 i va ser refinada per DR Hamilton et al. el 1960, i pel VP Novikov i VI Ionov el 1968.
El mètode Lely produeix cristalls de carbur de silici a granel mitjançant el procés de sublimació. La pols de carbur de silici es carrega en un gresol de grafit, que es purga amb gas argó i s'escalfa a aproximadament 2,500 °C (4.530°F). El carbur de silici prop de les parets exteriors del gresol es sublim i es diposita sobre una vareta de grafit prop del centre del gresol, que es troba a una temperatura més baixa.
Existeixen diverses versions modificades del procés Lely, el més habitual és que el carbur de silici s'escalfa des de l'extrem inferior en lloc de les parets del gresol, i es diposita a la tapa. Altres modificacions inclouen variar la temperatura, el gradient de temperatura, la pressió d'argó i la geometria del sistema. Normalment, s'utilitza un forn d'inducció per aconseguir les temperatures requerides d' 1,800–2,600 °C (3.270–4.710 °F).

## Referències

* ↑ Lely, Jan Anthony, "Sublimation process for manufacturing silicon carbide crystals", US 2854364, publicada 1958-09-30, assignada a North American Philips Co., Inc.
* 1 2 3 Byrappa, Kullaiah. Crystal Growth Technology (en anglès). https://books.google.com.+ Springer Science & Business Media, 2003. ISBN 9783540003670.
* ↑ Dhanaraj, G.; Huang, X. R.; Dudley, M.; Prasad, V.; Ma, R. -H. 6 - Silicon Carbide Crystals — Part I: Growth and Characterization (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+ Norwich, NY: William Andrew Publishing, 2003, p. 181–232. ISBN 978-0-8155-1453-4.

## Vegeu també

* Mètode sandvitx de sublimació
* Procés Czochralski