OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sukhoi Log (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Sukhoi Log».
Sukhoi Log - Сухой Лог (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 84 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Eleccions presidencials del Senegal de 2012

El 26 de febrer de 2012 es van celebrar les eleccions presidencials en Senegal en mig de polèmica i crítiques sobre la presentació en les eleccions del fins ara president Abdoulaye Wade per possibles infraccions constitucionals. Les va guanyar el seu opositor Macky Sall en la segona volta el dia 26 de març del mateix any ja que ningú va guanyar la primera volta.

## Controvèrsies

Abans de les eleccions, Wade havia intentat impedir, a través del Consell Constitucional de Senegal, que un dels seus principals opositors, Macky Sall i va prohibir al cantant Youssou N'Dour a que poguessin presentar-se. Això va generar protestes, vandalisme i enfrontaments amb la policia. Va arribar a un acord amb Sall i es va unir a la seva candidatura.
Paral·lelament, també va haver controversia sobre si Wade es podia tornar presentar-se a un tercer mandat. L'any 2000, quan Wade va ser elegit president per primer cop, va decidir limitar constitucionalment els mandats presidencials a dos mandats. Després de guanyar les eleccions de 2012 i de 2017, hi va haver crítiques de la constitucionalitat de presentar-se a un tercer mandat. El Consell Constitucional va pronunciar que el primer mandat (2000-2007) no comptava per la nova Constitució.

## Referències

* ↑ «Macky Sall pren possessió com a president del Senegal». [Consulta: 25 juny 2020].
* ↑ «UPDATE 2-Poll ruling sparks street clashes in Senegal» (en anglès). Reuters, 27-01-2012. Arxivat de l'original el 2020-08-21 [Consulta: 25 juny 2020]. Arxivat 2020-08-21 a Wayback Machine.
# Olodiames occidentals

Els olodiames occidentals són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat d'Edo. Els olodiames occidentals, que tenen el mateix origen que els olodiames orientals prenen el seu nom d'Igbedigbolo (àlies Olodi o Olode), que fou el fill gran d'Ijo que va abandonar la regió de Benin City.
Els olodiames occidentals parlen el dialecte olodiama oest de la llengua izon.
El clan dels olodiames occidentals fou establert posteriorment al segle xiv.

## Història
### Orígens

Els olodiames occidentals tenen un origen comú amb els olodiames occidentals.

### Olodiames occidentals

Els olodiames occidentals se separaren del grup principal dels olodiames orientals quan Neimana, un descendent d'Olodi va tornar a Ikoro. A allà veure que la ciutat havia estat ocupada per edos i ho va explicar als altres olodiames. Va decidir, juntament amb el seu fill Pereowi i altres olodiames de tornar-hi per a lluitar contra els edos. Això va vulnerar la pau i els olodiames van ser convocats per l'Oba del regne de Benín, que va obligar que els ijaws i els edos firmessin un tractat de pau. Els olodiames occidentals, és el grup dels olodiames que van retornar des del centre del delta del Níger cap a la seva antiga ciutat d'Ikoro. Algunes de les ciutats que van fundar són Ikusangha, Geleglegbene, Oboro i Inikorogha.

## Referències

* 1 2 3 4 5 olodiames a ijawland.info
* ↑ izon a l'ethnologue

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Lemberg (Canadà)

Lemberg és una vila a la província de Saskatchewan, Canadà, fundada per immigrants provinents de Lviv (Àustria-Hongria, avui dia Ucraïna), la qual rep en alemany el nom Lemberg.

## Referències

* ↑ David McLennan. «Lemberg». Encyclopedia of Saskatchewan. Canadian Plains Research Center. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2017. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Roniel Campos

Roniel Campos (Nirgua, 27 de juliol de 1993) és un ciclista veneçolà, professional des del 2014. En el seu palmarès destaquen tres edicions de la Volta al Táchira, el 2020, 2021 i 2022.

## Palmarès

* 2011
** Campionat de Veneçuela junior
* 2016
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Táchira
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Trujillo
* 2020
** 1r a la Volta al Táchira
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Veneçuela
* 2021
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor de 3 etapes
** 1r a la Volta a Bramón i vencedor d'una etapa
* 2022
** 1r a la Volta al Táchira i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bramón

## Referències

* ↑ «Roniel Campos». First Cycling. [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Romero, Gisela. «Roniel Campos se proclama Tricampeón de la Vuelta al Táchira 2022» (en castellà), 23-01-2022. [Consulta: 24 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# Roger I de Montgommery

Roger I de Montgommery (o Montgomery o Montgoméri) (abans de 1048), va ser un senyor normand del segle xi.

## Biografia

D'ascendència escandinava, Roger I de Montgommery fou un senyor amb possessions al centre de Normandia. Forma part del clan de joves nobles que gravitaven cap a 1026 al voltant del comte d'Hiémois, Robert. Aquest últim va esdevenir duc de Normandia el 1027, a la mort del seu germà Ricard III. Anomena llavors Roger vescomte d'Hiémois (o d'Exmes).
Com el seu duc Robert el Magnífic, Roger de Montgommery es va enriquir desposseint l'església. Intentà per exemple destruir la vila que els monjos de Jumièges tenien a Vimoutiers per reemplaçar-la per una diferent que va instal·lar a les seves terres, a Montgommery (avui Saint-Germain-de-Montgommery i Sainte-Foy-de-Montgommery. El duc tancà els ulls però després va reaccionar sota la pressió de l'abat de Jumièges i de l'arquebisbe de Rouen, Robert el Danès. Al principi, Robert el Magnífic va destruir el mercat de Montgommery i va restaurar el dels monjos. Després, acabà autoritzant la creació d'un segon mercat a les terres de Roger.
És el fundador d'una de col·legial a Troarn. Més tard, el 1059, el seu fill Roger II de Montgommery farà fora els seus ocupants (12 canonges dels quals la disciplina deixava a desitjar) i hi instal·larà una comunitat de monjos, formant així l'Abadia de Sant Martí de Troarn.
Després de la mort de Robert el Magnífic el 1035, Roger no sembla haver estat ja més afavorit. Guillem de Jumièges explica que fou exiliat a la cort del rei de França Enric I, «a causa de la seva perfídia». Se suposa que s'hauria rebel·lat contra l'autoritat del nou i molt jove duc, Guillem el Bastard (futur Guillem el Conqueridor).
Els seus cinc fills, que es van quedar a Normandia, es lliuraren a diferents crims. L'un d'ells, Guillem, va assassinar Osbern, el senescal del duc, cap al 1040. Un altre, Roger, s'acabà unint a Guillem el Bastard i mantindrà la fama de la família.

## Genealogia

Es va casar amb Joscelina, filla de Sensfrida que era germana de la duquessa Gunnor de Normandia. Els seus fills foren (segon Guillem de Jumièges:
* Hug de Montgommery
* Robert de Montgommery
* Roger II de Montgommery, company del duc de Normandia Guillaume el Conqueridor
* Guillem de Montgommery, assassí del seneschal Osbern de Crépon, i ell mateix assassinat pel prebost Barnon de Glos
* Gilbert de Montgommery

## Notes

* ↑ . M. Fauroux, Recueil des actes des ducs de Normandie, 1961, n° 74, pàg. 216
* ↑ . Orderic Vital Història eclesiàstica, llibre 3, pàg. 19, edició Guizot, 1825
* ↑ Guillaume de Jumièges, Gesta Normannorum Ducum, pàg. 168, edició Guizot, 1826
* ↑ . Chronica Albrici Monachi Trium Fontium (1116), MGH SS XXIII, pàg. 821.

### Bibliografia

* MUSSET (L.), « Les fiefs de deux familles vicomtales au XIe siècle : les Goz et les Montgommery », Revue Historique de droit français et étranger, tome XLVIII, 1970, pàgs. 342-343.
# The recruit

The Recruit és una sèrie de televisió d'aventures i espies nord-americana creada per Alexi Hawley per a Netflix. La sèrie segueix a Owen Hendricks (Noah Centineo), un advocat de la CIA que es veu involucrat en conflictes internacionals massius. La sèrie es va estrenar a Netflix el 16 de desembre de 2022. Ha estat subtitulada al català.

## Producció

Es va anunciar que Netflix va adquirir un drama d'espionatge sense nom el 28 d'abril de 2021, amb Entertainment One donant suport a la producció. Anomenat com a Graymail, el projecte va ser creat per Alexi Hawley, productor executiu de diverses sèries de drama de procediments populars, com Castle, The Rookie i el seu spin-off. El projecte es va establir com una sèrie de televisió de vuit parts d'una hora. El 28 de setembre de 2022 es va donar a conèixer que Alexi Hawley, George Ghanem, Amelia Roper, Hadi Deeb, Niceole Levy i Maya Goldsmith van ser els guionistes de la sèrie; Mentrestant, Doug Liman, Alex Kalymnios, Emmanuel Osei-Kuffour Jr. i Julian Holmes van dirigir els episodis.

## Crítica

El lloc web de ressenyes Rotten Tomatoes va informar d'una puntuació d'aprovació del 76% amb una valoració mitjana de 7,5/10, basada en 17 crítiques. Metacritic, que utilitza una mitjana ponderada, va assignar una puntuació de 60 sobre 100 basada en 12 crítics, indicant "crítiques mixtes o mitjanes".

## Referències

* 1 2 Fleming, Mike Jr. «Noah Centineo To Star In Netflix CIA Series From Alexi Hawley, Doug Liman & eOne» (en anglès americà), 28-04-2021. [Consulta: 3 octubre 2022].
* 1 2 3 Zorrilla, Mónica Marie. «Noah Centineo to Headline Netflix Espionage Series from ‘The Rookie’ Creator Alexi Hawley» (en anglès americà), 28-04-2021. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «El nuevo empleado». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 desembre 2022].
* ↑ Andreeva, Nellie. «Alexi Hawley Inks Big New TV & Film Deal With eOne» (en anglès americà), 23-05-2022. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Production Weekly - Issue 1268 - Thursday, October 14, 2021 / 139 Listings - 32 Pages» (en anglès americà), 14-10-2021. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Graymail» (en anglès americà). Film & Television Industry Alliance, 13-09-2021. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ Oganesyan, Natalie. «Noah Centineo Is a Spy in The Recruit Images for Netflix Series» (en anglès americà), 28-09-2022. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «Breaking News - Netflix's "The Recruit" - Official First Look Debut | TheFutonCritic.com». [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ «The Recruit». Rotten Tomatoes. [Consulta: 16 desembre 2022].
* ↑ «The Recruit». Metacritic. [Consulta: 16 desembre 2022].
# Eleccions presidencials del Tadjikistan de 2013

El 6 de novembre de 2013 es van celebrar eleccions presidencials al Tadjikistan. El president en funcions, Emomalí Rahmon, va ser reelegit amb un 84% dels vots i una participació del 86,6%.
En el poder des de 1992, Rahmon buscava un nou mandat, i s'esperava àmpliament que fos reelegit. Cap dels seus cinc oponents, que eren «pràcticament desconeguts fins i tot dins del país», li va criticar públicament, mentre que a Oynihol Bobonazarova, una activista dels drets humans considerada generalment com l'única candidata real de l'oposició, se li va impedir presentar-se, perquè no va aconseguir per poc les signatures suficients per a registrar-se com a candidata. El seu Partit del Renaixement Islàmic va culpar a les autoritats locals d'assetjar als activistes del partit que intentaven recollir signatures.

## Sistema electoral

El president del Tadjikistan és escollit per a un mandat de set anys mitjançant el sistema de dues voltes; si cap candidat obté més del 50% dels vots emesos, se celebra una segona volta entre 15 i 31 dies després entre els dos candidats que hagin obtingut més vots. Perquè el resultat sigui validat, la participació dels votants ha de superar el 50%; si cau per sota del llindar, se celebren noves eleccions.
Els candidats han de reunir i presentar signatures del 5% dels votants registrats (unes 210.000 signatures) per a poder presentar-se a les eleccions.
Els centres de votació van tancar a les 22.00 hores i els primers resultats oficials estaven prevists per a les primeres hores de l'endemà.

## Campanya

Oynihol Bobonazarova, del Partit del Renaixement Islàmic, va retirar la seva candidatura l'11 d'octubre de 2013 després d'haver recollit només 202.000 de les 210.000 necessàries. El partit va al·legar que això es devia a l'assetjament de les autoritats locals durant la campanya de recollida de signatures i que no participaria en les eleccions.
El Partit Socialdemòcrata també va boicotejar les eleccions a causa del que va dir eren «violacions de la constitució, falsificacions organitzades i falta de democràcia i transparència».

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tajikistan holds presidential election» (en anglès). Al Jazeera, 06-11-2013. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Tajik President Rakhmon set to win another term BBC News, 6 November 2013
* 1 2 Presidential candidate must collect 210 thousand signatures Asia Plus, 2 September 2013
* ↑ Elections in Tajikistan: November 6 Presidential Elections: Frequently Asked Questions Arxivat 2020-12-06 a Wayback Machine. IFES
* ↑ «Zayirov Calls on His Supporters to Rally around Aynihal Babanazarova». Asia-Plus, 12-09-2013.
# Olodumare

Olodumare (ioruba: O-lo-dù-ma-rè) També conegut com a Olorun (Totpoderós) és el nom donat a una de les tres manifestacions del Déu Suprem o Ser Suprem en el panteó ioruba: Olodumare, el Creador; Olorun, governant dels cels; i Olofi, qui és el conduït entre Orún (Cel) i Ayé (Terra).
Els iorubes creuen que Olodumare és omnipotent i que és, també, el responsable de la creació de tota vida. És tradicional dir que tot és en mans de Déu (Olodumare) quan se'n van a dormir per la nit.
El nom Olodumare simbolitza una entitat divina que no té pare ni mare ni es troba lligada per l'espai. També creuen que ha creat totes les demès forces de l'univers per tal que ajudin a continuar l'evolució d'aquest.
Històricament, els iorubes no han adorat Olodumare, no hi ha cap capella específica dedicada a ell ni se lo solen dedicar sacrificis. Se'l considera l'origen de la virtut i la mortalitat. Es creu que atorga el coneixement de totes les coses a totes les persones en el moment del seu naixement. Els iorubes l'invoquen quan altres deïtats es mostren poc disposades a ajudar, o bé semblen incapaces de fer-ho.

## Referències

* ↑ Cynthia Duncan,Ph.D. About Santeria
* 1 2 DAYO, CHIEF. «YORUBA BELIEVE IN ONLY ONE GOD CALLED OLODUMARE.», 14-02-2016. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2019. [Consulta: 14 d’octubre 2019].
* 1 2 «Brown Williams». [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ R.,, Prothero, Stephen. God is not one : the eight rival religions that run the world. First HarperCollins paperback. ISBN 9780061571282. OCLC 726921148.
# Bandera de Vilaplana

La bandera oficial de Vilaplana té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, tricolor horitzontal blanc, vermell i verd fosc.
Va ser aprovada el 16 de novembre de 2010 i publicada en el DOGC el 30 de novembre del mateix any amb el número 5766.
La faixa blanca i la verda es corresponen amb els esmalts del camper de l'escut heràldic municipal oficialitzat i la faixa vermella representa la vila present en aquest.

## Referències

* 1 2 «RESOLUCIÓ GAP/3808/2010, de 16 de novembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilaplana.» (pdf). DOGC num. 5766, 30-11-2010. [Consulta: 8 desembre 2010].
# Lemay

Lemay és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2007 tenia 16.854 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lemay tenia 17.215 habitants, 7.186 habitatges, i 4.390 famílies. La densitat de població era de 1.528 habitants per km².
Dels 7.186 habitatges en un 26,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,6% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 20,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.559 $ i la renda mediana per família de 41.128 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.886 $ mentre que les dones 25.388 $. La renda per capita de la població era de 18.730 $. Entorn del 7,1% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lemay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lemay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Robbie Kruse

Robbie Thomas Kruse (nascut el 5 d'octubre 1988) és un futbolista australià que juga com a davanter per al club de la Bundesliga del Bayer Leverkusen i l'equip nacional d'Austràlia. Va començar la seva carrera amb els equips de la Lliga-A Brisbane Roar i el Melbourne Victory abans de traslladar-se a Alemanya el 2011 per jugar a la Bundesliga, en primer lloc amb el Fortuna Düsseldorf, i en l'actualitat amb el Bayer Leverkusen.
# Orquestra Filharmònica d'Estrasburg

L'Orquestra Filharmònica d'Estrasburg (en francès, Orchestre Philharmonique de Strasbourg) és una orquestra francessa amb seu a Estrasburg. És una de les dues orquestres permanents de l'Òpera nacional del Rin. El local principal actual de l'orquestra és el Palau de la música i de congressos «Pierre Pflimlin» ("PMC Pierre-Pflimlin", o "PMC").
L'orquestra va ser fundada en 1855. Entre 1871 i 1918, i 1940 i 1944, l'orquestra ha estat alemanya, com a resultat dels conflictes entre França i Alemanya sobre la regió d'Alsàcia. En 1997, l'orquestra va adquirir el títol oficial de "Orquestra filharmònica d'Estrasburg - orquestra nacional" (Orchestre philharmonique de Strasbourg – orchestre national). L'orquestra actualment té 110 músics permanents. El francès Jean-Louis Agobet va ser compositor resident des de 2001 fins a 2004.
Entre els directors musicals i d'orquestra en el passat figuren Hans Pfitzner, George Szell, Hans Rosbaud, Ernest Bour, Charles Bruck i Alain Lombard. Marc Albrecht es va convertir en assessor artístic de l'orquestra en 2005, i director musical en 2008. Albrecht i l'orquestra han gravat comercialment per al segell Pentatone, incloent lieder orquestrals de Alban Berg, i concerts per a piano de Robert Schumann i Antonín Dvořák. Albrecht va concloure el seu càrrec en 2011. El gener de 2011, l'orquestra va anunciar el nomenament de Marko Letonja com el seu proper director musical, efectiu amb la temporada 2012-2013.

## Directors

L'orquestra ha tingut els següents directors:
* 1871–1907: Franz Stockhausen
* 1907–1914: Hans Pfitzner (1r cop)
* 1914–1917: Otto Klemperer (assistent de Pfitzner)
* 1918–1919: Hans Pfitzner (1r cop)
* 1918-1924: George Szell
* 1919–1929: Guy Ropartz
* 1929–1940: Paul Paray
* 1940–1945: Hans Rosbaud
* 1945–1950: Paul Bastide
* 1950–1964: Ernest Bour
* 1964–1971: Alceo Galliera
* 1971–1983: Alain Lombard
* 1983–1997: Theodor Guschlbauer
* 1997–2003: Jan Latham Koenig
* 2004–2011: Marc Albrecht
* desde sept. 2012: Marko Letonja

## Referències

* ↑ Andrew Clements «Schumann: Piano Concerto; Dvorák: Piano Concerto: Helmchen/Strasbourg PO/Albrecht». The Guardian, 4 diciembre 2009 [Consulta: 6 diciembre 2009].
* ↑ Danièle Leonard «Marko Letonja, nouveau directeur musical de l'OPS Arxivat 2012-03-31 a Wayback Machine.». France3 TV (Alsace), 20 enero 2011 [Consulta: 10 setembre 2011].
* ↑ For conductors from 1855 to 1987: Van Boer Jnr, BH, Fast, ML. Strasbourg Philharmonic Orchestra. En: Symphony Orchestras of the World, ed Craven RR. Greenword Press, Nueva York, 1987.
# Notoclinus fenestratus

Notoclinus fenestratus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 18,2 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja crustacis i peixets.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 0-15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Paulin, C. i C. Roberts, 1992. The rockpool fishes of New Zealand (Te ika aaria o Aotearoa). Museum of New Zealand (Te Papa Tongarewa). 177 p.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.
* ↑ Roberts, C.D., 1991. Fishes of the Chatham Islands, New Zealand: a trawl survey and summary of the ichthyofauna. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 25(1):1-19.
* ↑ Taylor, R.B. i T.J. Willis, 1998. Relationships amongst length, weight and growth of north-eastern New Zealand reef fishes. Mar. Freshwat. Res. 49:255-260.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand, (William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda, 1982) ISBN 0-00-216987-8.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.