OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saint-Éman

Saint-Éman és un municipi francès, situat al departament de l'Eure i Loir, dins la regió del Centre - Vall del Loira. L'any 1999 tenia 143 habitants.

## Situació

Saint-Éman es troba al centre-oest del departament de l'Eure i Loir.

## Administració

L'alcalde del municipi és Céline Robinet (2001-2008).

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 78 | 82 | 97 | 107 | 125 | 137 | 155 | 148 | 147 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 123 | 121 | 122 | 108 | 106 | 108 | 103 | 102 | 96 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 100 | 102 | 93 | 99 | 86 | 78 | 76 | 99 | 87 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 59 | 47 | 41 | 92 | 126 | 143 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Vegeu també

* Llista de municipis de l'Eure i Loir

## Enllaços externs

* Saint-Éman al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Saint-Éman a WikiMapia
# Roc Punxut

El Roc Punxut, o Roca Punxuda, és una muntanya de 1.389,7 metres d'altitud del terme comunal de Conat, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És a la zona sud-oest del terme de Conat, dins de la Reserva Natural de Conat. És al nord-est del Roc del Crest, al nord del Crest.
Com altres rocs de la zona, és un aflorament de roca calcària que contrasta amb la resta de l'obaga on està situada.

## Referències

* ↑ El Roc Punxut en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «La Reserva Natural de Conat a Reserves naturals catalanes». Arxivat de l'original el 2018-03-30. [Consulta: 5 abril 2018].
# Robert Tornabell

Robert Tornabell Carrio és un doctor català. Llicenciat en ciències polítiques, econòmiques i empresarials per la Universitat de Barcelona. Doctorat en Management Sciences per ESADE. Treballa com a professor de Banca Internacional i finances a l'Escola de Negocis ESADE. Ha publicat articles al The Guardian. Fou degà d'ESADE.

## Publicacions destacades

* Tornabell, R. (2002). Un modelo de desarrollo sostenible para el Camp de Tarragona. Tarragona: [s.n.].
* Mendoza, X., Sureda, J. & Tornabell, R. (2002). Trajectòries d'internacionalització de lempresa catalana. [S.I.]: ESADE; Consorci de Promoció Comercial de Catalunya (COPCA).
* Fainé Casas, Isidro & Tornabell, R. (2001). Luces y sombras del márketing relacional. El caso del sector bancario. Harvard Deusto Márketing & Ventas, pp. 26–30
* Fainé Casas, Isidro & Tornabell, R. (2001). Pasión por la banca. Bilbao: Deusto.
* Simón, S. & Tornabell, R. (1999). The Spanish experience: Argentaria privatisation. In Ruozi, R. & Anderloni, L. (Eds.), Banking privatisation in Europe: the process and the consequences on strategies and organisational structures (pp. 121–138). Berlin: Springer.

## Referències

* ↑ Perfil al The Guardian
* ↑ «Robert Tornabell a l'entrevista del 324». TV3, 27-10-2011 [Consulta: 10 juliol 2014].
* ↑ Pasión por la banca
* ↑ CV a ESADE
# Robert Thomas Bakker

Robert Thomas Bakker (nascut el 24 de març de l'any 1945 a Bergen County, Nova Jersey) és un paleontòleg estatunidenc.
Bakker va ajudar a donar forma a les teories modernes sobre els dinosaures, en particular donant suport a la teoria que afirma que alguns dinosaures eren endotèrmics (de sang calenta). Amb el seu mestre John Ostrom, Bakker fou responsable d'iniciar la «renaixença dels dinosaures» en els estudis paleontològics, començant amb l'article de Bakker "Dinosaur Renaissance" a Scientific American, l'abril de 1975.
La seva especialitat és el context ecològic i comportament dels dinosaures.

## Abreviatura

L'abreviatura Bakker es fa servir per indicar Robert Thomas Bakker com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.
# Robert Tomasulo

Robert Marc Tomasulo (31 d'octubre de 1934 - 3 abril 2008) fou un científic de la computació. Va inventar el 1967 l'algorisme de Tomasulo.
Va fer els estudis segundaris a la Regis High School de Nova York i després a la Universitat de Manhattan. Va participar en el disseny de l'IBM 360 per al qual va desenvolupar una tècnica per accelerar les operacions de coma flotant. Avui en dia gairebé tots els processador porten incorporada alguna variant d'aquest algorisme.
Tomasulo va ser guardonat el 1997 amb el Premi Eckert-Mauchly «Per l'enginyós algorisme de Tomasulo, que va permetre la implementació de processadors capaços d'executar instruccions fora d'ordre».
El 30 de gener de 2008, Tomasulo va parlar a la Facultat d'Enginyeria de la Universitat de Michigan sobre la seva carrera i la història i el desenvolupament de les instruccions fora d'ordre. Aquest seminari va ser la seva última aparició pública.

## Referències

* 1 2 «Multimedia Gallery: The Tomasulo Algorithm» (en anglès). The Centennial Celebration. Regis High School. [Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «Robert Tomasulo |» (en anglès). IEEE Computer Society. [Consulta: 29 setembre 2022].
* ↑ «Robert Tomasulo Lecture» (vídeo) (en anglès). Universitat de Michigan, 30-01-2008. [Consulta: 29 setembre 2022].
# Rodney Nuckey

Rodney Nuckey va ser un pilot de curses automobilístiques anglès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Nuckey va néixer el 26 de juny del 1926 a Wood Green, Londres, Anglaterra i va morir el 29 de juny del 2000 a Manila, Filipines.

## A la F1

Va debutar a la setena cursa de la quarta temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1953, disputant el 2 d'agost el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Rodney Nuckey va participar en dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en diferents temporades, les de 1953 i 1954.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1953 | Rodney Nuckey | Cooper | Bristol | ARG | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | ALE 11 | SUI | ITA | - | 0 |
| 1954 | Ecurie Richmond | Cooper | Bristol | ARG | 500 | BEL | FRA | GBR NVS | ALE | SUI | ITA | ESP | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Sant Medir (Sant Cugat del Vallès)

Sant Medir és un nucli de població disseminat del municipi de Sant Cugat del Vallès, al Vallès Occidental. S'hi troba l'ermita de Sant Medir. El primer esment de l'aleshores parròquia independent data del 1046, dins del terme dels monestir de Sant Cugat. La festa major se celebra el 3 de març.

## Referències

* 1 2 «Sant Medir (Sant Cugat del Vallès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Medir Festa local de lleure i gastronomia dedicada al co-patró de Sant Cugat». Tot Sant Cugat, 17-02-2012.
# Sant Medir de Romanyà

Sant Mer i Sant Celdoni o Sant Medir de Romanyà és l'església parroquial de Romanyà d'Empordà veïnat del municipi de Pontós (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

L'església de Sant Medir és un temple d'una sola nau amb absis semicircular. La façana és coberta d'arrebossat, la porta rectangular és dels segles XVII-XVIII i més amunt hi ha una obertura circular. A la dreta de la façana s'hi adossa una construcció rectangular que alberga l'escala d'accés al terrabastall.
En una de les cantonades hi ha un carreu amb decoració esculpida, romànica. Al mur lateral hi ha dues finestres de doble esqueixada i arcs de mig punt, monolítics. La més occidental és decorada amb boles o semiesferes en relleu. A la part superior hi ha una cornisa incurvada. Al damunt s'alça un campanar de cadireta, de dos arcs.
L'absis té, al centre, una finestra de doble esqueixada i arcs de punt rodó. A l'exterior els arcs són dobles en degradació. L'interior del temple és totalment recobert en calç. Al presbiteri, la cornisa romànica, incorbada, ressegueix l'arc de la finestra.
Destaca de l'interior de l'església un capitell romànic que es col·locà sobre una columna de fusta que sosté el cor. En cada una de les seves cares hi ha restes humans amb trets deformes, en els angles hi ha caps de llop, i a la part inferior hi ha decoració vegetal.

## Història

Apareix documentada en un precepte del rei Carles el Simple del 14 de juny de l'any 899: "...villa quae dicitur Romagnano cum suis finibus et adjacentiis, et ecclesia ibidem sita in honore sancti Amaterii".
L'any 1017 passa a mans del monestir de Sant Pere de Camprodon, segons una butlla del papa Benet VIII a favor d'aquest cenobi.
Posteriorment, l'església apareix mencionada l'any 1280 en el Rationes decimarum. En el fogatjament de l'any 1358 apareix com a parròquia, així com en les relacions diocesanes del 1362 i de finals del segle xiv, i també en les publicades al segle xvii (1606 i 1691), sempre dins l'ardiaconat de Besalú.
Fins a la guerra Civil Espanyola, l'església comptava amb un retaule major dedicat als màrtirs Celdoni i Ermenter. L'advocació de sant Celdoni es feu en una època indeterminada.
L'any 1987, l'església estava en plena campanya de restauració per part dels serveis de la diputació de Girona.

## Referències

* ↑ Núm. 37827, Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Medir de Romanyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Sant Menna

* Aquest article tracta sobre l'església de Sentmenat. Si cerqueu el sant, vegeu «Menna d'Egipte».
Sant Menna és l'església parroquial de la vila de Sentmenat (el Vallès Occidental). Es tracta d'un edifici d'època moderna. A tocar del temple actual de Sant Menna hi ha l'antic campanar romànic de l'antiga església, avui desapareguda. Tant l'església actual com el campanar estan catalogats a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Hom ha constatat la presència d'un temple primigeni anterior al temple que acompanyava el campanar actual.

## Església

És una església de planta basilical, que manté la seva tipologia estructural quant a les distribucions actuals, amb la nau central més ampla i alta que les laterals. El seu frontis de murs estucats està bastant deteriorat i les diferents reformes, han afectat l'entrada principal i la part superior.
L'aspecte dels laterals deixa entreveure, en el mur de la planta superior (nau central) uns contraforts i unes obertures intercalades que descansen en l'inici de la teulada, a un sol aiguavés i que cobreix la nau lateral. Pràcticament podria semblar una arquitectura cega, degut a les poques entrades de llum que en general, té actualment el conjunt arquitectònic. La teulada que cobreix la nau central és a dos aiguavessos. El frontis està coronat per un petit campanar d'espadanya.
La dedicació a Sant Menna la confirmen pergamins dels anys 972-992 que consignen la forma llatinitzada "Sancti Miniatti", de la qual deriva el nom de la vila.
L'església actual està separada del lloc on hi havia estat l'antiga per una placeta i va ser bastida l'any 1744, si bé l'absis no va ser edificat fins a la primera meitat del segle xx. Dins l'església, hi ha una pica baptismal gòtica procedent possiblement de l'església anterior. La dedicació del temple va tenir lloc el dia 11 de febrer de 1745.

## Notes

* ↑ Coll i Riera, Joan-Manuel; Molina Vallmitjana, Josep-A.; Roig i Buxó, Jordi «L'església vella de Sant Menna (Sentmenat, Vallès Occidental): Fase I» ( PDF). Annals de l'Institut d'Estudis Gironins [Girona], Vol. XXXVIII, 1996 - 97, p. 1331-1335 [Consulta: 11 novembre 2016].
* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Menna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Rufino d'Assis (franciscà)

Rufino d'Assis (Assís, c. 1470 - Verona, 1539) va ser un franciscà i compositor italià.
Va néixer cap al 1490, potser a Assís, d'aquí el seu nom. Membre de l'Orde Franciscà, està documentat a Pàdua, on va ser mestre de cor a la catedral entre 1510 i 1520. Després va ser ocupat a la basílica de Sant Antoni de Pàdua fins al 1525 quan va servir a la catedral de Vicenza. Després va tornar al sant de Pàdua el 1531 durant almenys un any. Entre 1537 i 1539 va ser custodi del Sagrat Convent d'Assis.

## Bibliografia

* Paolo Veronese, Bartolucci, Rufino, al Diccionari biogràfic dels italians, Roma, Institut de l'Enciclopèdia Italiana. Recuperat l'1 d'abril de 2021.
# Safareig de la vinya de l'Almeda

El Safareig de la vinya de l'Almeda és una obra de la Selva de Mar (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situats al sud del nucli urbà de la Selva de mar, pel camí que puja en direcció al mas de l'Estela des de la població. Un cop passat el coll del Molí, la vinya de l'Almeda està situada a ponent, a tocar el camí i la riera de la Selva, a l'indret conegut com les Planes.
Es tracta d'un conjunt format per un pou cobert, que té adossat un safareig a la banda nord. El pou és de planta circular i presenta un brocal de força alçada, amb coberta a un sol vessant, bastida amb maons disposats a pla. L'obertura és a migdia, amb una gran llosa de pissarra a manera de llinda. Es conserven restes de la portella que tancava l'obertura. A l'interior, per la banda est, hi ha encastat un bassi de pedra, des del qual es pot omplir d'aigua el safareig, per mitjà d'un orifici al mur i d'una conducció exterior, a manera de pilar bastit amb maons. El safareig és de planta rectangular i de dimensions petites, i actualment està cobert de vegetació. Tant el pou com el safareig són construïts amb rebles lligats amb morter de calç, i conserven restes d'una gruixuda capa d'arrebossat que els revestia.

## Referències

* 1 2 «Safareig de la vinya de l'Almeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Sanhac

Sanhac (en francès Sagnat) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa. La seva població al cens de 1999 era de 188 habitants. Està integrada a la Communauté de communes du Pays Dunois.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 301 | 268 | 233 | 203 | 188 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Brigand | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Saint-Ouen

«Saint-Ouen» té aquests significats:
* Saint-Ouen (Charente Marítim), municipi al departament de Charente Marítim
* Saint-Ouen (Loir i Cher), municipi al departament de Loir i Cher
* Saint-Ouen (Sena Saint-Denis), municipi al departament de Sena Saint-Denis
* Saint-Ouen (Somme), municipi al departament del Somme
* Saint-Ouen-d'Attez, municipi al departament de l'Eure
* Saint-Ouen-d'Aunis, municipi al departament del Charente Marítim
* Saint-Ouen-de-la-Cour, municipi al departament de l'Orne
* Saint-Ouen-de-Mimbré, municipi al departament del Marne
* Saint-Ouen-de-Pontcheuil, municipi al departament de l'Eure
* Saint-Ouen-de-Sécherouvre, municipi al departament de l'Orne
* Saint-Ouen-de-Thouberville, municipi al departament de l'Eure
* Saint-Ouen-des-Alleux, municipi al departament d'Ille i Villaine (regió de Bretanya)
* Saint-Ouen-des-Besaces, municipi al departament de Calvados
* Saint-Ouen-des-Champs, municipi al departament de l'Eure
* Saint-Ouen-Domprot, municipi al departament del Marne
* Saint-Ouen-du-Breuil, municipi al departament del Sena Marítim
* Saint-Ouen-du-Mesnil-Oger, municipi al departament de Calvados
* Saint-Ouen-du-Tilleul, municipi al departament de l'Eure
* Saint-Ouen-en-Belin, municipi al departament del Sarthe
* Saint-Ouen-en-Brie, municipi al departament de Sena i Marne
* Saint-Ouen-en-Champagne, municipi al departament del Sarthe
* Saint-Ouen-l'Aumône, municipi al departament de Val-d'Oise
* Saint-Ouen-la-Rouërie, municipi al departament d'Ille i Villaine (regió de Bretanya)
* Saint-Ouen-le-Brisoult, municipi al departament de l'Orne
* Saint-Ouen-le-Houx, municipi al departament de Calvados
* Saint-Ouen-le-Mauger, municipi al departament del Sena Marítim
* Saint-Ouen-le-Pin, municipi al departament de Calvados
* Saint-Ouen-lès-Parey, municipi al departament dels Vosges
* Saint-Ouen-les-Vignes, municipi al departament de l'Indre i Loira
* Saint-Ouen-Marchefroy, municipi al departament de l'Eure i Loir
* Saint-Ouen-sous-Bailly, municipi al departament del Sena Marítim
* Saint-Ouen-sur-Gartempe, municipi al departament de l'Alta Viena (regió del Llemosí)
* Saint-Ouen-sur-Iton, municipi al departament de l'Orne
* Saint-Ouen-sur-Loire, municipi al departament de Nièvre (regió de Borgonya)
* Saint-Ouen-sur-Maire, municipi al departament de l'Orne
* Saint-Ouen-sur-Morin, municipi al departament de Sena i Marne
* Bettencourt-Saint-Ouen, municipi al departament del Somme
* Bois-Jérôme-Saint-Ouen, municipi al departament de l'Eure
* Bertreville-Saint-Ouen, municipi al departament del Sena Marítim
* La Chapelle-Saint-Ouen, municipi al departament del Sena Marítim
* Lacroix-Saint-Ouen, municipi al departament de l'Oise
* Cantó de Saint-Ouen, cantó francès al departament de Sena Saint-Denis
* Cantó de Saint-Ouen-l'Aumône, cantó francès al departament de Val-d'Oise (regió Illa de França)
# Santa Bàrbara de Sensui

Santa Bàrbara de Sensui és l'església romànica del poble de Sensui, pertanyent al terme municipal de Salàs de Pallars, de la comarca del Pallars Jussà. Era sufragània de la parròquia de Sant Martí de Rivert. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'una sola nau cobert amb volta de canó apuntada reforçada per un arc toral i capçada a llevant per un absis semicircular que connecta amb la nau mitjançant un arc presbiteral. L'absis està flanquejat per dues absidioles de planta rectangular formant com un transepte. Hi ha dues finestres, una de doble esqueixada, a la façana sud de l'absidiola i l'altra d'una sola esqueixada, a la façana oest. Presenta un campanar d'espadanya de dos ulls. Les façanes són llises, amb motllura al ràfec de l'absis central. La porta està a la façana sud. L'aparell és de carreu irregular amb filades uniformes.

## Història

La vila de Sensui és documentada des de l'any 840 quan fou venuda al monestir de Sant Genís de Bellera. La vila i l'església de Sensui estigueren vinculades a aquest monestir fins a la seva incorporació al monestir de Santa Maria de Lavaix.
En la visita pastoral del 1758, sota l'advocació de Santa Bàrbara, l'església era sufragània de Sant Martí de Rivert. El 1904 Sensui formava part de la parròquia de Sant Adrià de la diocesi de Lleida, de la qual fou segregada i annexada de nou a la parròquia de Rivert, del bisbat d'Urgell. Actualment depèn de la parròquia de Salàs de Pallars.
Molt possiblement santa Bàrbara no és l'advocació original, sinó que ho era santa Maria. Tanmateix, el 1043 ja consta el patronatge de santa Bàrbara, tot i que el 1204 torna a sortir com dedicada a santa Maria. En les visites pastorals de l'edat moderna surt sempre sota el nom de santa Bàrbara.

## Galeria d'imatges

* L'absis
* La porta, adovellada
* Façana de ponent

## Referències

* 1 2 3 «Santa Bàrbara de Sensui». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Bàrbara de Sensui (abans Santa Maria)". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Sensui". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
# Sollube

Sollube és una muntanya de 683,80 metres d'altitud pertanyent a les Muntanyes Basques. Se situa en la localitat biscaïna de Bermeo (País Basc) al marge esquerre de la ria de Mundaka, i constitueix un dels límits de la Reserva de la Biosfera d'Urdaibai. S'estén per terreny dels municipis de Bermeo, Meñaka, Arrieta i Busturia. El cim se situa a Arrieta.
La seva estratègica situació geogràfica i la seva altitud, estant prop de la riba del mar és relativament alt, li ha condemnat a ser un centre important de telecomunicacions, per això el seu cim està estarrufat d'antenes de telefonia, televisió i ràdio. És un, el primer, dels cinc Montes Bocineros d'on es convocava a Juntes Generals i es donaven diferents avisos mitjançant toc de botzines i banyes i l'encesa de fogueres en el seu cim. En el seu cim hi ha dos vèrtexs geodèsics de primer nivell.

## Història

Durant la Guerra Civil Espanyola es va lliurar en els seus vessants la Batalla de Sollube en la qual les tropes italianes, que recolzaven als insurrectes contra el legítim govern de la República, es van enfrontar a les defenses republicanes produint-se un gran nombre de baixes. Aquesta batalla, perduda per les forces lleials a la república, va ser una de les més importants en la presa de Biscaia.

## Rutes d'ascens

L'estratègica posició geogràfica del Sollube ha fet del mateix un punt principal per a la ubicació d'antenes de telecomunicacions. Això ha fet que l'accés al seu cim s'hi hagi, condicionat, des de fa temps, per permetre l'arribada en vehicles de motor. Des del port de l'Alt de Sollube (384m), situat en la carretera BI-631 que uneix Bermeo amb Mungia, surt una pista asfaltada que arriba fins al cim. Així i tot hi ha moltes rutes per accedir a peu.

### Des de l'Alt de Sollube

Seguint la pista asfaltada i deixant a l'esquerra la muntanya Truende de 422 metres d'altitud per arribar fins al serral d'Arranotegui d'on, deixant a mà dreta la muntanya Atxagane podem ascendir fins al cim del Sollube.

### Des de la desembocadura de l'Oka

Des de la mateixa vora de la ria del Gernika, bé de Sukarrieta, bé de Mundaka, es pot realitzar l'ascens al Sollube. Per a això cal arribar al serral d'Urkiobe, a 250 metres d'altitud, envoltant la muntanya Katillotxu. D'allí s'accedeix a la cresteria del Larrazabal (520 m) deixant al sud la profunda vall del riu Sollube, aquí encara rierol. Seguint la cresta es llega al petit colat que la uneix amb el Sollube d'on aconseguim la cresta nord i per ella arribem a l'avantcimera que ja es troba a 652 metres d'altitud. i d'allí al cim.

### Des de l'alt de Parisi

Entre Forua i Arrieta es pot començar la pujada al Sollube des del pas de l'alt de Parisi a 399 metres d'altitud.
Tiemps d'accessos
* Urkiobe (1h 15 m).
* Alto Sollube (1h)
* Pedernales (2h 30 m)
* Mundaka (2h 30m).

## Referències

* ↑ Mendikat

## Enllaços externs

* Mendikat Arxivat 2012-08-24 a Wayback Machine.
* Les muntanys mendiak.net
# Sebastián Fernández Reyes

Sebastián Fernández Reyes, més conegut com a Basti (Màlaga, 21 de juny de 1974) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de davanter.

## Trajectòria

Format al planter de l'antic CD Málaga, va arribar a debutar amb el quadre andalús a la Segona Divisió, la campanya 91/92, marcant fins i tot un gol. Després del descens administratiu i la refundació en Màlaga CF, Basti va ser una de les peces clau que van retornar a l'equip a l'elit del futbol estatal espanyol, retornant a la categoria d'argent el 1998 i un any després a primera divisió.
Però, tot i la destacada aportació del davanter en Tercera i Segona B, deixa de comptar per als tècnics del Málaga una vegada arriben a categories superiors, i de fet, tan sols juga 8 partits en any i mig a Primera, amb una cessió a l'Albacete Balompié inclosa (1999).
L'estiu del 2001 retorna a l'Albacete. Al quadre manxec recupera la titularitat, però la seua trajectòria va de més a menys, fins només aparèixer 14 partits (la majoria suplent) la temporada 03/04, amb l'Albacete de nou a la màxima categoria. Posteriorment passaria sense massa èxit pel Xerez CD, AD Ceuta i de nou l'Albacete.
La temporada 06/07 recala al modest CD San Fernando i any després s'incorpora al CD El Palo.

## Enllaços externs

* Fitxa de Basti