OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ernst Barlach

Ernst Barlach (Wedel, Slesvig-Holstein, 2 de gener de 1870 – Rostock, 24 d'octubre de 1938) va ser un escultor, impressor i escriptor expressionista alemany. Encara que va donar suport a la guerra durant els primers anys de la primera Guerra Mundial, la seva participació en la guerra va anar canviant de posició, fins a acabar sent molt conegut per les seves escultures de protesta contra la guerra. Aquestes obres crearen molts conflictes davant del Partit Nazi els quals gran part d'elles les confiscaren com a art degenerat.

## Obres

* 1894 Die Krautpflückerin
* 1908 Sitzendes Weib (Dona asseguda), Nürnberg
* 1914 Der Rächer
* 1917 Der tote Tag (El dia de la mort Dead Day, obra)
* 1919 Der arme Vetter (El pobre cosí Cousin, play)
* 1920 Die Wandlungen Gottes: Der Gotliche Bettler (Transfiguració de Déu: Tercer Dia)
* 1921 Die echten Sedemunds
* 1924 Die Sintflut (La inundació, obra)
* 1926 Der blaue Boll
* 1927 Güstrower Ehrenmal (cenotafi de Güstrow), Güstrow
* 1927 Der schwebende Engel
* 1928 Der singende Mann (L'home cantant, Nürnberg
* 1928 Der Geistkämpfer (El fantasma lluitador), Kiel
* 1929 Magdeburger Ehrenmal (cenotafi de Magdeburg), Catedral de Magdeburg, Magdeburg
* 1930 Bettler auf Krücken
* 1931 Hamburger Ehrenmal (cenotafi d'Hamburg), Hamburg
* 1936 Der Buchleser (El llibre lector), Schwerin

## Museu

Casa Ernst Barlach al parc Jenisch a Othmarschen (Hamburg)

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.50. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 12 novembre 2014].
# Aymat Catafau

Aymat Catafau (Mens, 1956) és Maitre de Conférences d'Història medieval a la Universitat de Perpinyà.
Les seves recerques s'han centrat en l'estudi de la societat en l'època feudal i s'ha especialitzat en la història del Rosselló. La seva tesi de doctorat a la Universitat de Tolosa sobre les celleres (o sagreres) del bisbat d'Elna representà una notable aportació a l'estudi de la morfologia i de la gènesi dels pobles catalans, d'una manera especials dels de les comarques de la Catalunya del Nord «una de les grans aportacions a l'estudi de l'origen dels pobles eclesials catalans». Concretament establí les característiques i l'evolució dels pobles de sagrera o de cellera. És secretari de la revista científica Domitia.

## Obres destacades

Per una bibliografia completa de les publicacions científiques vegeu «Obra de Aymat Catafau» a Dialnet.
* Les celleres et la naissance du village en Roussillon (Xe-XVe siècles) (1998)
* Història dels Llupià (1088-1771) i dels seus llinatges incorporats: Icard, Roger i Vallseca (2006)

## Referències

* ↑ «Aymat Catafau» (en francès). Babelio. [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ Bolòs i Masclans, Jordi. Els orígens medievals del paisatge català: l'arqueologia del paisatge com a font per a conèixer la història de Catalunya. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2004, p. 186-187. ISBN 9788472837454.
* ↑ «Aymat CATAFAU» (en francès). Comité des travaux historiques et scientifiques. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon (Xe-XVe siècles) (en francès). 1. éd. Canet (Catalunya): Llibres del Trabucaire - Presse Universitaire de Perpignan, 1998, p. 717. ISBN 2905828978.
* ↑ Aymat Catafau, J. Fernández Trabal, Núria Sales, P. Gifre, M. Pérez Latre, A. Castan i Ramon Sarobe. Història dels Llupià (1088-1771) i dels seus llinatges incorporats : Icard, Roger i Vallseca. [Perpinyà]: Edicions Trabucaire, 2006. ISBN 9782849740453.

## Enllaços externs

* Royo, Vicent. «Paisatge i territori: Entrevista a Aymat Catafau» (vídeo). Harca – Medievalistes Valencians.
# Piura (ciutat)

Piura és una ciutat del nord-oest del Perú. És la capital de la Regió de Piura i de la Província de Piura. La seva població és de 450.363 (2007) essent la cinquena ciutat més poblada del Perú. Compta amb un aeroport internacional i tres universitats (de Piura, Nacional de Piura i César Vallejo)
Va ser fundada pel conqueridor espanyol Francisco Pizarro l'any 1532 i va ser la tercera ciutat fundada pels espanyols a Amèrica del Sud i la primera del Perú. Originàriament va rebre el nom de San Miguel de Piura.

## Història

Els habitants originaris eren els tallanes i els yungas la cultura Muchik va acabar prenent el control i de la mescla en sortí la cultura Vicús. Segles més tard Piura va ser governada per Tupac Inca Yupanqui durant uns 40 anys abans que arribessin els espanyols.
Amb l'arribada dels espanyols a partir de 1532, es va establir l'actual cultura mestissa i criolla. Aquesta cultura va rebre les diverses influències dels pobladors d'Andalusia, Extremadura de Madagascar (esclaus), de la Xina (treballadors immigrats per treballar en l'arròs) i també de gitanos arribats en la recerca de perles.
La paraula quítxua pirhua, significa abundància.

## Clima

El sobrenom de Pirua és el de la “ciutat de l'eterna calor” donat que les seves temperatures varien molt poc al llarg de l'any i sempre són càlides. El gener (estiu austral) té una mitjana de 27 °C i el juliol (hivern austral) de 22,5 °C El clima. com el de la resta de la costa peruana i més enllà, és desèrtic la pluviometria anual és de només 64 litres.
Dades climàtiques a Piura :
| Mes | gen | febr | març | abr | maig | juny | jul | ag | set | oct | nov | des | anual |
| Màxima rècord °C (°F) | 38.9 (102) | 38.3 (100.9) | 39.4 (102.9) | 38.3 (100.9) | 37.2 (99) | 34.4 (93.9) | 36.1 (97) | 32.8 (91) | 37.2 (99) | 33.9 (93) | 33.9 (93) | 36.7 (98.1) | 39.4 (102.9) |
| Màxima mitjana °C (°F) | 33.4 (92.1) | 34.3 (93.7) | 34.5 (94.1) | 33.4 (92.1) | 31.2 (88.2) | 28.9 (84) | 28.1 (82.6) | 28.6 (83.5) | 29.3 (84.7) | 29.8 (85.6) | 30.4 (86.7) | 32.0 (89.6) | 31.2 (88.2) |
| Mínima mitjana °C (°F) | 20.1 (68.2) | 21.1 (70) | 21.0 (69.8) | 19.6 (67.3) | 17.1 (62.8) | 16.4 (61.5) | 15.5 (59.9) | 15.4 (59.7) | 15.5 (59.9) | 15.8 (60.4) | 16.6 (61.9) | 18.0 (64.4) | 17.7 (63.9) |
| Mínima rècord °C (°F) | 14.4 (57.9) | 17.8 (64) | 18.3 (64.9) | 16.1 (61) | 13.3 (55.9) | 13.3 (55.9) | 11.1 (52) | 11.7 (53.1) | 13.3 (55.9) | 12.8 (55) | 11.7 (53.1) | 11.7 (53.1) | 11.1 (52) |
| Precipitació mitjana mm (polzades) | 5.4 (0.213) | 8.3 (0.327) | 18.1 (0.713) | 4.1 (0.161) | 0.1 (0.004) | 0.0 (0) | 0.7 (0.028) | 0.0 (0) | 0.0 (0) | 1.7 (0.067) | 1.1 (0.043) | 0.6 (0.024) | 40.1 (1.579) |
| Font: World Meteorological Organization ||||||||||||||

## Referències

* ↑ "Departamento de Piura" Arxivat 2017-11-17 a Wayback Machine., travelsradiate.com, accessed March 25th, 2011.
* ↑ Box, Ben. The South American Handbook. 80a ed.. Footprint Travel Guides, 2004, p. 1132. ISBN 9781903471708.
* ↑ «World Weather Information Service - Piura». World Meteorological Organization. [Consulta: 11 novembre 2013]. Retrieved on November 24, 2011.
# Cris Pink

Cris Pink (Coblença, Alemanya, 10 de juliol de 1956) Pintora, dissenyadora i estilista alemanya instal·lada a Mallorca des de 1984.
Realitzà estudis de disseny a la Universitat d'Hamburg (Alemanya) i de Belles Arts a la Universitat de Mainz. Gràcies a una beca que li atorgà el govern alemany amplia la seva formació a Espanya. Coneixerà el Mediterrani i fixarà la seva residència a Mallorca en el 1984.
Les seves primeres obres són figuratives amb una marcada influència de l'expressionime alemany amb un especial interès per la figura humana. Però poc a poc la evoluciona cap a l'informalisme abstracte. Sovint utilitzant esprais i dripings rebutja qualsevol tipus de representació. Ha exposat la seva obra en un grapat d'exposicions individuals i col·lectives a Mallorca, Madrid, Alemanya, València, França i Estats Units. Al 1994 fou una de les fundadores de l'escola de disseny Blau.

## Premis

* 1985 XXIV Premi Internacional de dibuix Joan Miró Barcelona
* 1r premi de Dibuix al certamen Cercle San Lluc, Barcelona
* 1988 1r Premi i Premi d'Honor, XLVII Saló de Tardor, Palma
* 1990 Premi Internacional de Pontevedra
* 1992 Menció Honorífica Premi Ciutat Palma, Mallorca

## Referències

* ↑ Qui és qui a Mallorca. Palma: Promomallorca, p. 416.
* ↑ Gran Enciclopèdia de la Pintura i l'escultura a les Balears. 4, 1996. ISBN 8486617391.

## Enllaços externs

* Cris Pink - Lloc web oficial
# Pintura mural de l'Absis de Sant Miquel d'Engolasters

La Pintura Mural de l'Absis de Sant Miquel d'Engolasters és una pintura andorrana atrubuïda al Mestre de Santa Coloma i pròpia de l'església de Sant Miquel d'Engolasters, a la vila d'Engolasters —pertanyent a la parròquia d'Escaldes-Engordany (Andorra).
L'obra està dedicada a Sant Miquel, el qual es mostra presidit per la visió del senyor en majestat. Està datada de mitjans del segle xii i l'original es preserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Guia del Museu. 1. ed. Barcelona: Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2004, p. 60-61. ISBN 84-8043-136-9.
* ↑ Guia art romànic. 1. ed. Barcelona: Museu Nacional d'Art de Catalunya, 1997, p. 132-133. ISBN 84-8043-032-X.
# Anocràcia

L'anocràcia és una forma de govern o règim polític caracteritzat per la mestria d'una elit en la qual el líder canvia, que no és ni plenament una democràcia ni totalment una autocràcia, essent sovint subjecte a la inestabilitat política. "Una anocràcia de cada dues pateix, en efecte, un canvi de règim major menys de cinc anys després d'haver estat instituïda"
No és una oligarquia (puix que a cada moment mana un sol individu) però tampoc una autocràcia (per la inestabilitat del líder i el poder a l'ombra dels rivals).
El terme anocràcia s'utilitza sovint per als règims de transició. Sobretot després de la caiguda d'un règim o d'una revolució, com el Regnat del Terror, després de la Revolució Francesa, o el període d'inestabilitat després de la Primavera àrab a Tunísia.
Politicòlegs de països anglosaxons parlen d'anocràcia oberta (més a prop d'una democràcia) i d'anocràcia tancada (més a prop d'una dictadura).
També és la política pròpia dels països amb uns senyors de la guerra poderosos, que competeixen entre si pel domini del territori amb l'ajut dels seus clans i aliats. Els països anocràtics acostumen a estar en un estat de forta violència permanent i sovint en transició entre diversos règims polítics. La violència es produeix tant en el passatge d'un líder a un altre (guerra) com en la repressió exercida quan una facció assoleix la dominació.
Un exemple de país en anocràcia és Somàlia.

## Referències

* ↑ «Conflict, Governance, and State Fragility» ( PDF) (en anglès). Center for Systemic Peace.
* ↑ Legault, Albert; Fortmann, Michel; Hervouet, Gérard. Les conflits dans le monde. Rapport annuel sur les conflits internationaux (en francès), 2006. ISBN 978-2-7637-8286-7.
* ↑ Haski, Pierre. «L'évolution politique du monde en un siècle» (en francès). L'Obs, 21-11-2016. [Consulta: 27 octubre 2022].
* ↑ Vernon, Phil; Baksh, Deborrah «Working with the Grain to Change the Grain: Moving Beyond the Millennium Development Goals» (en anglès). International Alert [Londres], 01-09-2010, pàg. 29.
# Aymen Abdennour

Aymen Abdennour (Sousse, 6 d'agost de 1989) és un futbolista professional tunisià que juga per l'Olympique de Marsella, cedit pel València CF.

## Carrera esportiva

L'any 2010 va jugar cedit al Werder Bremen.
L'any 2015 es fa oficial al seua contractació pel club de Mestalla.

## Referències

* ↑ «Werder Bremen leiht Abdennour aus - Kaufoption besteht» (en (alemany)). transfermarkt.de, 15-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-02-18. [Consulta: 27 gener 2010].
* ↑ «Valencia sign Aymen Abdennour from Monaco», 29-08-2015.

## Enllaços externs

* «Perfil i estadistiques d'Abdennour» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 20 maig 2011].
# Plaça Prat de la Riba (Castellterçol)

La Plaça Prat de la Riba és una plaça pública de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es troba al centre urbà de la vila. Enllaça la plaça del Doctor Fargas amb el carrer del Recó. S'ha aixecat edificis a només una de les bandes, la qual cosa ha suposat, junt amb el fet que la plaça estigui damunt el turó que ocupa el poble, que sigui com una gran balconada des de la qual es domina el poble.

## Història

El nom li ve donat pel fet que a una de les cases que hi ha aixecades en aquesta plaça hi nasqué, el 1870, Enric Prat de la Riba.
La font que hi ha a la plaça va ser construïda el 1960, en el mateix punt on 50 anys enrere es col·locà la primera pedra del monument a Prat de la Riba i que mai n es va arribar a aixecar.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça Prat de la Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Epiteli escatós estratificat

Un epiteli escatós estratificat és un epiteli amb cèl·lules epitelials escatoses (aplanades) disposades en capes sobre una membrana basal. Només una capa està en contacte amb la membrana basal; les altres capes s'adhereixen entre elles per mantenir la integritat estructural. Tot i que aquest epiteli es coneix com escatós, moltes cèl·lules de les capes poden no estar aplanades; això es deu a la convenció de nomenar epitelis segons el tipus de cèl·lula de la superfície. A les capes més profundes, les cèl·lules poden ser columnars o cúbiques. No hi ha espais intercel·lulars. Aquest tipus d'epiteli s'adapta bé a les zones del cos sotmeses a una abrasió constant, ja que les capes més gruixudes es poden separar seqüencialment i substituir-les abans d'exposar la membrana basal. Forma la capa més externa de la pell i el revestiment intern de la boca, l'esòfag i la vagina.

## Referències

* ↑ Tortora, Gerard J.; Derrickson, Bryan. Introduction to the Human Body. The Essentials of Anatomy and Physiology. 9th. John Wiley & Sons, Inc., 22 novembre 2011, p. 84. ISBN 978-0470-59892-4. «[referring to stratified squamous epithelium] Description: Two or more layers of cells; cells in apical layer and several layers deep to it are squamous; those in the deep layers vary in shape from cuboidal to columnar.»
* ↑ Human Anatomy Laboratory Manual with Cat Dissections 7th Edition. Pearson, p. 58. ISBN 978-0-321-88418-3.
# Crèdit Felanitxer

El Crèdit Felanitxer va ser una entitat financera creada a Felanitx l'any 1888. Es va fundar sota la forma d'una societat anònima de crèdit en 18 de març de 1888. En la seva constitució hi participaren 86 accionistes que aportaren un capital d'1.863.500 pessetes.
L'aparició del Crèdit Felanitxer com la del Banc de Felanitx va estar molt vinculada a la bona conjuntura econòmica d'aquells anys, que en el cas de Felanitx es veieren marcats per l'expansió del vinyet i els seus bons resultats en l'exportació vitícola a Espanya i França. El Crèdit Felanitxer va tenir una funció important en fer possible cobrir les necessitats de finançament de les empreses i famílies.

## Referències

* ↑ «Crèdit Felanitxer». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 190. ISBN 84-8661702-2.
# Costa Cirera

Costa Cirera és una costa de muntanya del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra.
Està situada a llevant del poble d'Espluga de Serra, al vessant occidental de la carena que separa les conques de les dues Nogueres: a llevant la Pallaresa i a ponent la Ribagorçana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Daud I ibn Mahmud

Dawud, Davud o Daud I ibn Mahmud fou un sultà seljúcida, fill de Mahmud II ibn Muhàmmad ibn Màlik-Xah. Va succeir al seu pare quan aquest va morir el 1131 i va regnar breument al Jibal i l'Azerbaidjan iranià enfrontat als seus oncles Massud ibn Muhàmmad i Toghrul II. Aquest darrer el va enderrocar al cap de pocs mesos.

## Bibliografia

* C. E. Bosworth: The Political and Dynastic History of the Iranian World (A.D. 1000 – 1217). W: The Cambridge history of Iran. The Saljuq and Mongol Periods. Cambridge: Cambridge University Press, 1968. ISBN 0-521-06936-X.
# Portada/efemèride maig 13

Jordi Sànchez
« 12 de maig · 13 de maig · 14 de maig »
# Grammatostomias dentatus

Grammatostomias dentatus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 3.786 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest de Cap Verd, l'Atlàntic nord (entre 20°N i 38°N) i el sud-oest de l'Atlàntic (entre 20°S i 30°S).

## Referències

* ↑ Goode, G. B. & T. H. Bean, 1896. Oceanic ichthyology, a treatise on the deep-sea and pelagic fishes of the world, based chiefly upon the collections made by the steamers Blake, Albatross, and Fish Hawk in the northwestern Atlantic, with an atlas containing 417 figures. Spec. Bull. U. S. Natl. Museum Núm. 2: Text: i-xxxv + 1-26 + 1-553, Atlas: i-xxiii, 1-26, 123 pls.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Grammatostomias dentatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Reiner, F., 1996. Catálogo dos peixes do Arquipélago de Cabo Verde. Publicações avulsas do IPIMAR Núm. 2. 339 p.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# BWC

BWC té els següents significats:
* Convenció sobre Armes Biològiques (del seu nom en anglès Biological Weapons Convention), tractat internacional de desarmament que prohibeix les armes biològiques
* Centre Mundial Bahá'í (del seu nom en anglès Bahá'í World Centre), centre administratiu i espiritual de la Fe bahà'í a Haifa (Israel)
* Copa del Món de Bajas (del seu nom en anglès Bajas World Cup), torneig internacional de ral·li raid
* Copa del Món de Beisbol (del seu nom en anglès Baseball World Cup), torneig internacional de beisbol
* Babcock & Wilcox Company, empresa multinacional del sector de l'energia elèctrica dels Estats Units
* bwc també és el codi ISO 639-3 del bwile, llengua parlada a Zàmbia i al Congo
# Plaça Ricard Vinyes

La plaça Ricard Vinyes és una de les principals places de Lleida i centre de la vida social de la ciutat. Es troba a la confluència de l'Avinguda Rovira Roure, l'Avinguda Prat de la Riba, l'Avinguda de Balmes, l'Avinguda del Doctor Fleming i el carrer del Bisbe Ruano.

## Descripció

La plaça té un disseny innovador en planta en forma de trapezi que manté la forma de laberint, en el qual s’integren les dues sortides de vianants del pàrquing subterrani i on es creen diferents espais per potenciar els diferents usos ciutadans. També es diferencia la pavimentació als diferents llocs de pas i d’estada per crear un espai de caràcter més domèstic. La plaça compta amb un aparcament subterrani de 466 places i un parc infantil. A la plaça s'hi troben quatre tòtems enllaçats amb unes estructures d’acer que serveixen de suport a la il·luminació de la plaça. Tres se situen sobre la Plaça Ricard Vinyes, un al centre i dos als extrems, un quart està situat a la rotonda. Té una superfície de 9200 metres quadrats.
La major part de la plaça és només per a vianants, i s'hi troben multitud de bars i restaurants amb les seves respectives terrasses. La plaça està situada a l'anomenada "Zona Alta", una important zona comercial, i a tocar de la zona d'oci nocturn dels Vins, pel que el tràfec de gent és constant i habitual. Sovint anomenada "Ricardo", és un popular centre de trobada pels joves de la ciutat. A la plaça s'hi trobava la històrica cafeteria "Nelson".
Pel que fa a la xarxa viària, actualment només es pot accedir a la plaça per les Avingudes Rovira Roure, Prat de la Riba i Balmes, que conflueixen en una rotonda. L'accés a l'aparcament subterrani es fa des de l'Avinguda de Balmes.
Amb transport públic, s'hi pot accedir a través de les línies 1, 4, 6, 7 i 8 de la xarxa d'Autobusos de Lleida. La plaça també és travessada pel principal carril bici de la ciutat, que ressegueix l'eix transversal al riu Segre, des del barri de Ciutat Jardí fins al de La Bordeta.

## Història

L'any 2010 es va inaugurar la reforma de la plaça Ricard Vinyes, dissenyada per l'arquitecta Benedetta Tagliabue, de l'estudi EMBT. La base de la proposta era construir una gran zona verda entre tot el moviment de vehicles i vianants que la rodegen. L'anterior disseny datava de l'any 1971, i principalment era un gran creuament viari, amb multitud de semàfors i poc espai per al vianant. Amb la reforma, es van tancar l'Avinguda del Doctor Fleming i el Carrer del Bisbe Ruano al trànsit, convertint-ho en àrees per a vianants.
Durant les obres d'excavació del pàrquing subterrani van aparèixer les restes del monestir de Sant Francesc, del segle xiii.
La plaça està dedicada al pianista lleidatà Ricard Viñes i Roda.

## Referències

* 1 2 «Multitudinària inauguració de la plaça Ricard Viñes».
* 1 2 «Reurbanización Plaza Ricard Vinyes / EMBT».
* ↑ «Adéu a la mítica cafeteria «Nelson» de Lleida».
* ↑ «Reurbanización de la Plaza Ricard Vinyes».
* ↑ «Lleida estrena la nova plaça Ricard Vinyes dissenyada amb una forma trencadora per Benedetta Tagliablue».
* ↑ «Les obres de la plaça Ricard Vinyes de Lleida deixen al descobert restes del monestir de Sant Francesc, del segle xiii».