OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sarah Miriam Peale

Sarah Miriam Peale (Filadèlfia, 1800 - 1885) va ser una pintora nord-americana. Era filla del pintor nord-americà James Peale, que va ser el seu primer mestre; també va estudiar amb el seu cosí, el també pintor Rembrandt Peale. Va pintar a l'oli. Els temes que va conrear van ser la natura morta, la miniatura i, sobretot, els retrats. Juntament amb la seva germana Anna Claypoole Peale van ser les primeres dones a entrar en l'Acadèmia de Belles arts de Pennsilvània. En la col·lecció permanent del Museu Nacional de Dones Artistes, a Washington, DC, es conserven Isaac Avery i Susan Avery, retrats pintats a l'oli sobre llenç que daten els dos de 1821.

## Referències

* ↑ Ogden, Kate. «The Peale Family of Painters». Rutgers University: Encyclopedia of Greater Philadelphia, 2016.
# Cornella de Tasmània

La cornella de Tasmània (Corvus tasmanicus) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, vegetació costanera, platges i sabana de Tasmània ii tambe localment al sud-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Cornella de Tasmània». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2023(català)
# Isotiocianat de metil

Isocianat de metil, en anglès: Methyl isothiocyanate, és un compost d'organosofre amb la fórmula química CH₃N=C=S. És un agent lacrimogen potent. És precursor de molts compostos bioactius i és l'isotiocianat més important en la indústria.

## Síntesi

Es prepara industrialment per dues rutes:
    CH₃S-C≡N → CH₃N=C=S
També es prepara per a la reacció de la metilamina amb disulfur de carboni.
El MITC es forma de manera natural per la degradació enzimàtica de la glucocaparina, un sucre modificat que es troba a la tàpera.

## Reaccions

Una reacció característica és amb amines per a donar metil tiurea:
    CH₃NCS + R₂NH → R₂NC(S)NHCH₃

## Aplicacions

Les solucions de MITC, per exemple el Dazomet, es fan servir en agricultura com a fumigants, dels sòls, especialment com a protecció contra fongs i nematodes Amb MITC es fan alguns herbicides. També es fan alguns productes farmacèutics com Zantac i Tagamet.

## Seguretat

El MITC és un perillós productor de llàgrimes (lachrymator) a més de ser verinós.

## Referències

* 1 2 Romanowski, F.; Klenk, H.. Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (en anglès). Weinheim, Alemanya: Wiley-VCH, 2005. DOI 10.1002/14356007.a26_749. «Thiocyanates and Isothiocyanates, Organic»
* ↑ Moore, M. L.; Crossley, F. S. (1941). "Methyl Isothiocyanate". Org. Synth. 21: 81; Coll. Vol. 3: 599.
# Uperoleia russelli

Uperoleia russelli és una espècie de granota que viu a Austràlia.

## Referències

* Hero, J.-M. & Roberts, D. 2004. Uperoleia russelli. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 22 d'abril del 2008.
# Zumpango (municipi)

Zumpango (del nàhuatl, que vol dir Lloc del mur de cranis) és un municipi metropolità de l'estat de Mèxic, que forma part de l'àrea metropolitana de la ciutat de Mèxic. Zumpango de Ocampo és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat.
Aquest municipi es troba a la part nord-central de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Tequixquiac i Hueypoxtla, al sud amb Jaltenco, Tecamac i Nextlalpan, a l'oest amb Huehuetoca, Teoloyucan i Melchor Ocampo i a l'est amb Tizayuca (Estat d'Hidalgo). Dista de la capital de l'estat uns trenta-vuit quilòmetres

## Toponímia

* 'tzompantli' = mur de cranis
* co = lloc
* Tzompanco= (Lloc del mur de cranis)

## Demografia
### Localitats

| Localitats | Població |
| Total Municipi | 127 988 |
| Zumpango de Ocampo | |
| San Juan Zitlaltepec | |
| San Bartolo Cuautlalpan | |

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Notes i referències

* ↑ [«Monografia municipal de Zumpango (castellà)». Arxivat de l'original el 2007-06-01. [Consulta: 20 febrer 2010]. Monografia municipal de Zumpango (castellà)]

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Turó de Sant Gregori

El Turó de Sant Gregori és una muntanya de 587 metres que es troba al municipi de Copons, a la comarca de l'Anoia.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Apogon kallopterus

Apogon kallopterus és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins a Sud-àfrica, les Illes Marqueses, el sud del Japó, les Illes Hawaii, Nova Zelanda i l'Illa de Pasqua.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1856. Beschrijvingen van nieuwe of weinig bekende vischsoorten van Manado en Makassar, grootendeels verzameld op eene reis naar den Molukschen Archipel in het gevolg van den Gouverneur Generaal Duymaer van Twist. Acta Soc. Sci. Indo-Neerl. v. 1: 1-80.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Mòcheni

Els Mòcheni són un grup ètnic petit (hi ha censats 2.278 parlants de mòcheni el 2001), situats al vessant oriental de la Vall dels Mocheni, a la província de Trento, als municipis de Fierozzo/Vlarotz, Frassilongo/Garait i Palù del Fersina/Palai en Bersntol. El terme deriva de la variant de pronunciació del verb alemany machen, "fer", caracteritzant als mocheni com a poble de treballadors, i més específicament la frase mache ich "jo faig" que en dialecte esdevé mòchen i.

## Història

L'origen dels Mocheni sembla que es remunta a una immigració de colons alemanys, cridats pels senyors feudals de Pergine, a finals del segle xiii, amb la finalitat de fer productiva una zona feréstega. Aquesta immigració no representà un fet aïllat, trobant correspondència en fenòmens anàlegs documentats a Valsugana i a tot el Trentino oriental.

## Llengua

A la vall s'hi parla el mòcheno una variant d'alemany que sembla una derivació directa de l'alt alemany antic, portat a la zona durant l'edat mitjana. Durant l'època feixista es va prohibir l'ús de la parla alemanya, i després del desinterès dels anys seixanta, s'ha revaloritzat de la mateixa manera que altres minories de la província de Trento.

## Notes

* ↑ «Bernstol: La situazione attuale - dati censimento linguistico effettuato dalla Provincia autonoma di Trento nel 2001». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 10 març 2009].

## Enllaços externs

* Web de la Vall dels Mocheni (Bernstol)
# Santa Llúcia de Mur (església)

Santa Llúcia de Mur és l'església romànica del poble homònim: Santa Llúcia de Mur. Pertany a l'antic terme de Mur, integrat actualment en el municipi de Castell de Mur, del Pallars Jussà.
Es troba a la part més baixa del poble de Santa Llúcia de Mur, prop del barranc de la Fonteta i de la Font de la Moixa.
Es tracta d'una església documentada des d'antic (1094), quan els comtes de Pallars Jussà Ramon V i Valença, juntament amb els seus fills, nets del mític Arnau Mir de Tost, donaren aquesta església i d'altres dels entorns de Mur al monestir de Lavaix. Tornà més tard a mans dels Mur, i la canònica de santa Maria hi tingué un priorat. Amb el temps passà a ser església parroquial, i actualment és una capella de la parròquia de Guàrdia.
Exterior de Santa Llúcia de Mur :
| Façana de ponent, amb la porta d'entrada | Façana nord, amb restes del basament primitiu |
És d'una sola nau, molt transformada amb el pas del temps, coberta amb volta de canó semicircular, que té un arc toral de reforç. Sembla correspondre, la part que es conserva de l'obra original, a una construcció romànica tardana, del segle xiii.
Aquesta església tenia dues petites taules amb pintures romàniques, actualment conservades al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Totes dues estan dedicades a la santa patrona de l'església.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya

## Bibliografia

* ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Llúcia de Mur", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Cuentos para mayores

Cuentos para mayores va ser la segona pel·lícula del director veneçolà Román Chalbaud. Va ser estrenada en 1963 i va ser la seva primera col·laboració amb José Ignacio Cabrujas. També va ser el seu últim llargmetratge fins a mitjan anys 1970, temps en el qual es va dedicar a la televisió i el teatre, escrivint obres com La quema de Judas i El pez que fuma, que posteriorment portaria al cinema.

## La pel·lícula

Cuentos para mayores és una pel·lícula antològica, un gènere popular al voltant dels anys 1960 i que consisteix de diverses seccions que poden o no estar relacionades entre elles per un tema o personatge. Els segments d'aquestes pel·lícules podien estar dirigides per autors diferents i servien com a plataforma per a aquells que no tenien l'experiència o recursos necessaris per a aconseguir el finançament d'un llargmetratge en solitari. En el cas d'antològics amb un solo director, aquests podien ser una decisió artística o una manera d'exposar en una sola exhibició diversos curtmetratges que d'una altra manera no arribarien al gran públic.
En el cas de Cuentos para mayores, la pel·lícula es divideix en tres parts titulades La historia del hombre bravo, Los ángeles del ritmo i La falsa oficina del Supernumerario, en les quals Chalbaud experimenta amb diferents fils narratius, atmosferes i estils.

## Argument
### La historia del hombre bravo

Similar a Caín adolescente, és la història d'una parella humil d'un barri de Caracas que no pot comprar medicines per la seva filla malalta. Ple d'impotència, el pare decideix autolesionar-se a la feina per a demanar compensació laboral, però després de tornar a casa descobreix que la seva filla ha mort.

### Los ángeles del ritmo

Un grup de joves músics que porten una vida marginal i cometen actes delictius menors, tracten d'aconseguir treball com a banda a pesar que no tenen els instruments adequats. En aconseguir un contracte, algú els presta els instruments però són arrestats abans de presentar-se quan decideixen donar una serenata a la xicota del líder del grup, a qui els seus pares han prohibit veure.

### La falsa oficina del supernumerario

Un oficinista del Congrés és confós amb un congressista i s'aprofita econòmicament de la seva posició al mateix temps que atén les peticions del poble. L'oficinista fuig en ser descobert i s'adona que la seva aventura és celebrada pels que li envolten.

## Referències

* ↑ King, John. Magical reels : a history of cinema in Latin America. Verso, 2000, p. 217. ISBN 1-85984-233-X. OCLC 45161953 [Consulta: 20 maig 2008].
* ↑ Barnard, Tim. South American cinema : a critical filmography, 1915-1994. Garland Pub, 1996, p. 312. ISBN 0-8240-4574-2. OCLC 33898131 [Consulta: 20 maig 2008].
* Aquesta obra incorpora material d'una entrada de la Venciclopedia, publicada en espanyol pels seus editors sota la llicència GFDL i la Llicencia Creative Commons Atribució-CompartirIgual 4.0 International

## Enllaços externs

* Segment “Los ángeles del ritmo” a YouTube
# Isothrix pagurus

Isothrix pagurus és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates espinoses. Viu a la conca del riu Amazones, al Brasil. El seu hàbitat natural són les zones de terra firme situades al llarg de rius d'aigües negres. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Patton, J.; Bonvicino, C. Isothrix pagurus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 21 febrer 2015.
# Utena (ciutat)

Utena ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat al nord-est de Lituània. És la capital del districte municipal d'Utena i del comtat d'Utena. És un dels assentaments més antics de Lituània. El nom de la ciutat probablement deriva del nom del riu Utenėlė; El nom d'Utena es va esmentar per primera vegada el 1261, en un text del rei de Lituània Mindaugas.
Utena és una ciutat industrial. És coneguda per la seva roba, menjar i fàbriques de begudes. En anys recents, tanmateix, carrers, places públiques i grans àrees de parcs de la ciutat van ser reconstruïdes. El 2007, Utena va guanyar un Premi de Plata en la categoria B –municipis amb una població de 10.001 a 50 00 habitants– als Premis Internacionals de Comunitats Habitables, celebrats a Londres.
L'aniversari d'Utena se celebra l'últim cap de setmana de setembre de cada any.

## Geografia

Utena està localitzada al nord-est de Lituània. Cobreix 15.1 km² i és la 8a ciutat de major mida de Lituània. Quatre rius creuen el territori:Vyžuona, Krašuona, Vieša y Utenėlė. Hi ha dos llacs: Dauniškis i Vyžuonaitis.
La temperatura més baixa anotada a Lituània pertany a Utena (-42.9 °C l'1 de febrer de 1956).

### Barris

La ciutat està dividida en 10 barris:
* Aukštakalnis
* Ąžuolija
* Centras (Centre)
* Dauniškis
* Pramonės rajonas (Barri industrial)
* Rašė
* Vyturiai
* Šilinė
* Grybeliai
* Krašuona

### Parcs i jardins

* Jardí de la ciutat
* Parc Vyžuona
* Parc Dauniškis
* Parc Krašuona
* Bosc Aukštakalnis
* Parc Rašė
* Parc Utenėlė
* Parc Vieša
* Parc Monkey
| Jardí de la ciutat | Parc Dauniškis | Parc Krašuona |

## Ciutats agermanades

* Chełm, Polònia
* Kòvel, Ucraïna
* Lidköping, Suècia
* Pontínia, Itàlia
* Preiļi, Letònia
* Třeboň, República Txeca

## Referències

* 1 2 «Utenos Enciklopedija» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Arxivat 2017-03-24 a Wayback Machine.
# Turó de Sant Ermengol

El Turó de Sant Ermengol és una muntanya de 396 metres que es troba al municipi dels Plans de Sió, a la comarca catalana de la Segarra.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Anisocòria

L'anisocòria és la diferència del diàmetre de les pupil·les de mides desiguals. En un ull la pupil·la es contrau (miosi) i en l’altre es dilata (midriasi).
Una de cada cinc persones sanes tenen una diferència entre 0,5 mm fins a 1 mm i no es patològic, però, una diferència del diàmetre de més d’1 mm i que les pupil·les no tornin a la seva mida normal, pot ser un signe de malaltia ocular, cerebral, vascular o neuronal. Aquest trastorn pot aparèixer per causes externes (gotes oculars o efectes secundaris de medicació) o per causes internes fisiològiques (aneurisma, tumors cerebrals, augment de la pressió intracranial o migranya).
Generalment les persones amb anisocòria no tenen símptomes, però si la causa és per un problema a l’ull, els símptomes poden incloure: ptosi, problemes per moure l’ull, dolor, febre, cefalea.

## Referències

* ↑ «Anisocoria: MedlinePlus enciclopedia médica» (en castellà). Medline Plus. [Consulta: 22 desembre 2019].
* ↑ «Anisocoria: Diagnostica y Tratamiento» (en anglès). American Academy of ophthalmology, 10-07-2019. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Santa Llúcia de Perves

Santa Llúcia de Perves és una església de Perves al municipi de Pont de Suert (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella d'una nau, encastada al desnivell topogràfic.
Té una senzilla porta d'accés amb dues espitlleres laterals i un òcul a sobre. La coberta és a dues vessants.
Es troba al costat de la carretera del port de Perves.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Llúcia de Perves». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Creu de terme de la Capelleta

La Creu de terme de la Capelleta és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme situada a la banda oest de la carretera comarcal de Ulldecona-Tortosa, junt a la capella que anuncia l'ermita de la Verge de la Pietat. Està formada per una graonada de maçoneria arrebossada i emblanquinada, amb fust de pedra de perfil vuitavat a sobre, que, a la vegada, sosté una creu superior de pedra. El fust té a la part superior un capitell esculturat, i, tot i que avui resta força esborrada, es pot identificar en dos del seus costats una mena d'escuts a base de registres de rectangles amb un cercle al mig. La creu és recent, però malgrat no estar esculturada el seu perfil vol imitar la forma de les creus gòtiques.

## Referències

* ↑ «Creu de terme de la Capelleta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Ishgum-Addu

Ishgum-Addu (Išgum-Addu) o potser Išqun-Dagan va ser un governant de la ciutat de Mari, a l'antiga Mesopotàmia, una ciutat dedicada al comerç situada al curs mitjà de l'Eufrates. El seu càrrec tenia el nom de shakkanakku o governador militar.
Va governar durant vuit anys, quan ja havia caigut l'Imperi Accadi. Va tenir un fill, de nom Apilkin que va governar després d'ell. El nom d'Ishgum-Addu consta a les llistes dels shakkanakku de Mari després d'Ishtub-El, però no hi ha constància d'ell en cap altra inscripció.

## Notes

* ↑ La paraula shakkanakku definia un títol propi del regne de Mari, i significava governador militar i van aparèixer després de la caiguda de Mari en mans de Sargon d'Accad. També portaven de vegades el títol de lugal.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Síria-Palestina. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 86. ISBN 9788446019497.
# Utekáč

Utekáč és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1536.
# Ànim de lucre

En Dret, es denomina ànim de lucre, a la intenció d'una persona d'incrementar el seu patrimoni mitjançant un acte jurídic legal o il·legal. L'ànim de lucre té importància en moltes esferes del dret, ressaltant l'esfera del dret de contractes i la del dret penal.

## Dret de contractes

* L'ànim de lucre, en tots els contractes onerosos és la causa o element fonamental del contracte, que motiva, almenys a una de les parts, a contractar (normalment, la que rep el muntant del contracte).

## Dret penal

* L'ànim de lucre és un element necessari en molts delictes, principalment aquells delictes patrimonials.
* L'existència d'aquest ànim de lucre serveix per a indicar l'exigència d'una intencionalitat en fer l'acte il·lícit per l'afany egoista per part d'algú per a enriquir el seu patrimoni a costa del de la seva víctima.

## Vegeu també

* Benefici econòmic
* Economia social
* Llei de beneficis inversos
* Lucre cessant
* Organització sense ànim de lucre
# Antonio Vela Herranz

Antonio Vela Herranz (Pardos, província de Guadalajara, 17 de gener de 1865 - Madrid, 8 de juny de 1927) fou un físic i astrònom espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Va estudiar inicialment a Guadalajara i es llicencià en ciències físiques i exactes a la Universitat Central de Madrid pensionat per la Diputació Provincial de Guadalajara. En 1884 va obtenir una plaça d'astrònom a l'Observatori Astronòmic de Madrid i el 1889 el títol d'astrònom. Entre 1900 i 1905 va prendre part en expedicions oficials a Burgos i Plasència per determinar les coordenades geogràfiques necessàries en l'observació d'eclipsis de sol. De 1919 a 1927 va ser cap de l'Observatori Astronòmic de Madrid.
Simultàniament, en 1890 fou nomenat professor auxiliar de la Facultat de Ciències de la Universitat Central de Madrid, en la que el 1908 va obtenir la càtedra d'astronomia física. De 1895 a 1898 fou Conseller d'Instrucció Pública. Membre de la Reial Societat Espanyola de Física i Química, fellow de la Royal Astronomical Society de Londres i soci corresponent de l'Institut de Coïmbra. El 1919 fou escollit acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la que va ingressar l'any següent amb el discurs Magnitudes estelares.

## Obres

* Estudio del teodolito y del anteojo de pasos de Salmoiraghy
* Determinación de la latitud y de la hora en las estaciones de Plasencia y Burgos
* Observaciones de cometas
* Límites del espectro solar
* Problemas y métodos astronómicos

## Referències

* ↑ Antonio VELA y HERRANZ a aache.com
* ↑ Biografia Arxivat 2016-08-08 a Wayback Machine. al web de la RAC
# Nigel Mansell

Nigel Mansell OBE, pilot britànic de Fórmula 1 nascut a Upton-on-Serven, Anglaterra, el 8 d'agost de 1953. Va debutar al Gran Premi d'Àustria de l'any 1980. Va començar a córrer regularment a l'escuderia Lotus a l'any següent.
Va obtenir la seva primera victòria al Gran Premi d'Europa del 1985 amb un Williams - Honda. Fou subcampió la temporada 1986, la de l'any següent (1987) i l'any 1991.L'any 1992 va ser el campió guanyant 9 curses (cinc d'elles en forma consecutiva a l'inici de la temporada, el que encara és un rècord vigent) i aconseguint 14 pole positions (rècord encara vigent).
L'any 1993 fou el guanyador de la IndyCar als Estats Units a la seva primera temporada, essent el primer "Rookie" que ho assolia.
Després d'un breu retorn l'any 1994 amb l'escuderia McLaren a la fórmula 1, es va retirar l'any 1995, després de només 2 curses.
Pels seus mèrits l'any 2005 va ingressar al Saló Internacional de la Fama dels Esports Motoritzats.

## Palmarès

* Campionats del món : 1
* Curses : 185
* Victòries : 31
* Pòdiums : 59
* Poles : 32
* Voltes ràpides : 30

## Referències

* 1 2 3 4 5 «STATS F1: Nigel Mansell» (en anglès). [Consulta: 5 juny 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada al pilot anglès (anglès)
| Precedit per: Ayrton Senna | Campió del món de Fórmula 1 1992 | Succeït per: Alain Prost |
# Santiago Santiveri i Margarit

Santiago Santiveri i Margarit (la Marina del Prat Vermell, 16 de febrer de 1913 - 20 de juliol de 2014) fou un farmacèutic i empresari català.
Era fill de Jaume Santiveri i Piniés, fundador de la Casa Santiveri, una empresa familiar pionera a l'estat espanyol en el ram de l'alimentació dietètica, i el succeí com a president, mantenint-se en actiu com a president honorari gairebé fins a la seva mort, als 101 anys.

## Referències

* 1 2 «Víctor M. Amela, Santiago Santiveri, empresario naturista». La Vanguardia, 15-02-2013. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Santiago Santiveri rep la Medalla Centenària de Benestar Social i Família». Departament de Benestar i Família, Generalitat de Catalunya, 15-02-2013. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Medalles Centenàries 2013: Santiago Santiveri i Margarit». Departament de Benestar i Família, Generalitat de Catalunya, s/d. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Daniel Sancho Sáinz, Entrevista a Santiago Santiveri». Terapias Alternativas Iezalel, 11-05-2012. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Néstor Norma, Octogenarios al volante». Tráfico, març-abril 2003. [Consulta: 8 abril 2013].