OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coma d'Orient

La Coma d'Orient és una coma i una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, en terres de l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situada a l'extrem nord-oriental del terme, als peus de la Serra de Boumort (nord-oest). És una ampla coma formada pel barranc de la Coma d'Orient, que més endavant es transforma en el barranc de l'Infern. Al centre de la coma hi ha una agrupació de bordes, algunes antics masos, coneguts com els Masos de la Coma. Pertanyen a famílies d'Hortoneda.
La més occidental és la Borda d'Aubarell; després hi havia la del Músic, desapareguda; a continuació, venia l'agrupació de bordes de la zona central de la coma, el Clot de la Ginebrosa: la Borda de Senllí, la Borda de Maladent, la Borda del Gorret i la Borda d'Isabel, les dues primeres amb una segona construcció que és una pallissa; més a orient hi ha el Pletiu del Querolar, on hi havia la borda d'aquest nom, i encara més a orient hi havia hagut la Borda de Savoia. Com la major part de les bordes, acollien una població estacional estable, de primavera a tardor.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic de caràcter descriptiu: és la coma situada a l'extrem oriental del seu terme municipal.

## La partida rural de la Coma d'Orient

Consta de 38,8941 hectàrees de conreus de secà i erms per a pastures, amb zones de bosquina, matolls i terres improductives. Tanmateix, la partida inclou algunes terres que no són pròpiament de la coma geogràfica, sinó de les muntanyes que l'envolten i fins i tot d'alguns paratges que travessa el camí que mena a la Coma d'Orient des d'Hortoneda.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Con el culo al aire

Con el culo al aire és una pel·lícula espanyola de 1980, de 91 minuts de durada, escrita i dirigida per Carles Mira.
La música de la pel·lícula és de Juan Carlos Senante, i els intèrprets en són Ovidi Montllor, Eva León, Antonio Gades, Joan Monleón, Juan Carlos Senante i Mari Francia.

## Argument

Un jove de poble coneix la cantant d'un grup i descobrix el sexe amb ella. L'impacte que li produïx el portarà a ingressar en un psiquiàtric.

## Enllaços externs

* Fitxa a l'IMDB (anglès)
# Con de Mach

El con de Mach és l'envolupant de pertorbacions en el mitjà produïdes per un mòbil desplaçant-se a una velocitat superior a la del so. El descobriment del fenomen del con de Mach es deu a Ernst Mach.
Per poder explicar el fenomen de forma clara cal recórrer a la comparació de quatre casos bàsics. En tots ells se suposa un cos esfèric puntual (hipòtesi assumida perquè no apareguin ones de xoc despreses) que emet sons a intervals regulars de temps. En el primer la partícula està parada i en els tres següents es mou a diferents velocitats.
* Partícula immòbil
* En aquest cas tenim una partícula emetent so a intervals de temps regulars. Les ones de so són evidentment concèntriques.
* Partícula amb velocitat inferior a la del so
* En el següent cas la partícula s'està movent cap a l'esquerra per sota de la velocitat del so. Les ones de so estan contingudes una dins de l'altra a causa que la partícula no té temps d'aconseguir les ones en el seu moviment (les ones s'estan expandint mentre que la partícula es mou. Estem parlant de la velocitat d'expansió enfront de la velocitat a la qual es mou la partícula)
* Partícula a la mateixa velocitat que el so
* Aquest altre cas mostra a la partícula movent-se a la velocitat del so (la mateixa velocitat a la qual s'expandeixen les ones). Les ones de so coalescen formant un front sónico plànol.
* Partícula amb velocitat superior a la del so
* Finalment la partícula es mou en règim supersònic.
* La partícula avança a les ones de so en el seu moviment (les ones s'expandeixen a la velocitat del so mentre que la partícula es desplaça a una velocitat major que la del so), de tal manera que l'envolupant de les mateixes forma un front d'ones cònic, l'anomenat "Con de Mach".

## Vegeu també

* Nombre de Mach
* Velocitat supersònica

## Bibliografia

* White, Frank. Mecánica de fluidos. ISBN 9788448166038
# Commelínides

Les commelínides (en anglès commelinids) són un clade o grup monofilètic dins el vigent sistema APG IV (2016) de classificació de les plantes amb flor (angiospermes). Aquest és l'únic clade que el sistema APG considera dins les monocotiledònies, la resta de monocotiledònies formen un grup parafilètic.
Aquest clade compren quatre odres, les arecals, les poals, les commelinals i les zingiberals, i aquest seria el cladograma que descriu la seva evolució:
| commelínides | Arecales Poales Commelinales Zingiberales |

## Taxonomia

El primer sistema de classificació APG (1998) reconeixia aquest clade sota el nom de commelinoids, a la següent versió, APG II (2003), el nom va canviar, esdevenint l'actual, per tal d'evitar possibles confusions amb la subfamília Commelinoideae de les commelinàcies, i s'hi va afegir la família de les Dasypogonaceae de la que encara no s'havia resolt el seu emplaçament. A la tercera versió, APG III (2009), res no va canviar i a l'actual APG IV es va decidir posar la família de les Dasypogonaceae dins de l'ordre de les arecals.

## Referències

* 1 2 Byng et al., 2016, p. 3.
* ↑ The Angiosperm Phylogeny Group «An Ordinal Classification for the Families of Flowering Plants.». Annals of the Missouri Botanical Garden, vol. 85, n. 4, 1998, pàg. 535. DOI: 10.2307/2992015.
* ↑ Bremer et al., 2003, p. 400.
* ↑ Bremer et al., 2003, p. 401,404.
* ↑ Bremer, Birgitta; Bremer, Kåre; Chase, Mark W.; Fay, Michael F.; Reveal, James L.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG III». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 161, n. 2, 19-10-2009, pàg. 108. DOI: 10.1111/j.1095-8339.2009.00996.x.
* ↑ Byng et al., 2016, p. 5.

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Bremer, Birgitta; Bremer, Kåre; Chase, Mark W.; Reveal, James L.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG II». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 141, n. 4, 28-03-2003. DOI: 10.1046/j.1095-8339.2003.t01-1-00158.x.
# Conjunt carrer Angulo (Cornellà de Llobregat)

Carrer Angulo és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases de planta i un pis, construïdes possiblement entre els segles xvi i xviii, però sobre una base més antiga.
Per la seva proximitat física i estilística i similitud de materials amb les veïnes cases del carrer Major de l'Hospitalet, les suposem de la mateixa datació.
Típiques cases d'arquitectura popular entre mitgeres, amb teulada vessant aigües a la façana i ràfec de teula àrab. Murs de pedra i, molt incidentalment, algun maó, arrebossats i pintats, amb una única entrada d'arc rebaixat i, a les plantes nobles, algun balcó, sempre molt petit. Eren cases dels que anomenaven "comparets", és a dir, els més pobres, ja que no llueixen cap dels trets de les cases que es van construir els artesans i botiguers del carrer Major proper, de carreus ben tallats a les finestres, entrada de carros o celler i una altra, més petita, per a l'habitatge, i gran balcó presidint el primer pis.

## Història

Donat que el carrer Angulo és un carrer fronterer (l'altra vorera pertany a l'Hospitalet i es diu carrer Famades), cal suposar que la seva creació i desenvolupament han estat més lligats a la ciutat veïna que a Cornellà, molt més llunyà en aquells anys. Creiem, doncs, que aquest conjunt de cases, presidit pel casal dels Famades, es va construir al mateix temps que la revifalla del segle xvii omplia de botiguers i artesans el carrer Major de l'Hospitalet que era, cal no oblidar, el camí ral, i per tant, l'eix de comunicacions i de l'economia de la zona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer Angulo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Conjunt carrer Claudi Güell (Santa Coloma de Cervelló)

El Conjunt del carrer Claudi Güell és una obra del municipi de Santa Coloma de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'habitacions, en un sol edifici, de planta baixa i pis. La planta baixa s'avança en relació al pis, tocant la vorera del carrer. Amb grans portes rectangulars i poques finestres, els baixos es destinen a dependències tipus magatzem, taller i garatge. El pis superior és el destinat a habitatge, situat sobre una terrassa que fa de coberta del pis inferior avançat. Es marquen entre els ressalts del mur quatre habitatges diferenciades que inclouen cadascun dues finestres i una porta obertes sobre la terrassa. Les finestres i porta són de les mateixes dimensions, remarcades per llindes i muntants de maó vist. Aquest material és l'únic element decoratiu, amb el qual també està feta la barana de la terrassa d'accés. L'edifici està fet de maó arrebossat i s'inclouen laminats de ferro i forjats a les finestres.

## Història

La Colònia Güell, està tota ella projectada i construïda entre els anys 1890, data en què es va posar la primera pedra de la fàbrica de filats i teixits de cotó. El 1917 es deturà provisionalment la construcció de l'església i per causa de la mort d'Antoni Gaudí l'any següent ja no es continuà. Els conjunts de casetes per a treballadors estan datats entre els anys 1908 i 1914 en la seva majoria, encara que no consta la data exacta en cap d'ells.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del carrer Claudi Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Companyia Aeronàutica Nakajima

La Companyia Aeronàutica Nakajima (en japonès: 中島飛行機株式会社 Nakajima Hikōki Kabushiki Kaisha) va ser un important fabricant d'avions japonès durant la Segona Guerra Mundial. L'empresa es va fundar en 1917 per Nakajima Chikunei, i va prendre el nom de Companyia Aeronàutica Nakajima en 1931. Nakajima tenia diverses plantes de fabricació o assemblatge, concretament a Tòquio, Musashino, Donryu, Ota, que va ser visitada per l'Emperador Hirohito el 16 de novembre de 1934, situada prop de l'estació d'Ota, i finalment, la planta de Koizumi, propera a l'estació de Nishi-Koizumi. Les plantes d'Ota i Koizumi van ser bombardejades el 10 de febrer i el 3 d'abril de 1945 respectivament, resultant greument danyades. Després de la derrota japonesa, la companyia va reaparèixer com l'actual Fuji Heavy Industries (FHI), grup industrial que entre altres activitats, és la fabricant dels automòbils Subaru. En l'actualitat, la planta d'Ota és propietat de FHI, i la de Koizumi ho és de Sanyo.

## Models produïts

Nakajima va ser ben coneguda pels seus àgils aparells de caça durant els primers anys de la guerra.
* Nakajima I2N - Hidroavió biplà de reconeixement (1927)
* Nakajima I4N - Hidroavió biplà de reconeixement (1930)
* Nakajima A2N - Caça biplà embarcat (1930)
* Nakajima Tipus 91 - Caça monoplà (1931)
* Nakajima A4N - Caça embarcat (1935)
* Nakajima Ki-27 - Caça monoplà de l'Exèrcit Imperial (1936)
* Nakajima Ki-43 - Caça de l'Exèrcit Imperial 隼 "Hayabusa" Oscar (1939)
* Nakajima Ki-44 - Caça de l'Exèrcit Imperial 鍾馗 "Shoki" Tojo (1940)
* Nakajima J1N - Caça nocturn de l'Armada Imperial amb base en terra 月光 "Gekko" Irving (1941)
* Nakajima Ki-84 - Caça de l'Exèrcit Imperial 疾風 "Hayate" Frank (1943)
* Nakajima J5N - Interceptor de l'Armada amb base en terra 天雷 "Tenrai" (1944)
* Nakajima Ki-87 - Prototipus d'Avió de caça (1945)
* Nakajima Ki-115 - Avió kamikaze (1945)

## Prototipus d'avions a reacció

* Nakajima Kikka - Primer avió japonès a reacció, similar en disseny a l'alemany Messerschmitt Me 262 (1945)
* Nakajima Ki-201 - Projecte de l'Exèrcit 火龍 "Karyu", basat en el "Kikka" (1945)

## Motors radials

* Nakajima Sakae
* Nakajima Homare

## Referències

* Francillon, René J. Japanese Aircraft of the Pacific War. London, Putnam & Company, 1970,1979. ISBN 0-370-30251-6.
# Concessionari Pirelli

El concessionari Pirelli és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa de planta i pis amb terrat pla de rajola. Feta essencialment amb maó, presenta una façana del mateix material combinat amb elements de pedra artificial. L'estil és netament noucentista dins una línia d'inspiració classicista, com es pot veure en els elements decoratius de la façana: frontó, pilons, mitjos capitells dòrics, mènsules, ulls de bou, etc. És interessant el contrast entre les línies rectes que componen la façana de la planta baixa amb les línies corbes de la part superior (finestral i frontó), donant així una gran mobilitat a les superfícies. La grandària del finestral superior entronca amb una voluntat "higienista" molt típica de principis de segle i del moviment noucentista.

## Referències

* ↑ «Concessionari Pirelli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Comtat de Reus

El comtat de Reus és un títol nobiliari espanyol creat el 13 de desembre de 1855 per la reina Isabel II a favor de Joan Prim i Prats, el mateix dia en què li va concedir el Vescomtat del Bruc. Més tard, en 1864, el va nomenar I marquès de Los Castillejos.
El rei Amadeu I li va atorgar "a títol pòstum" el ducat de Prim perquè l'ostentés la seva vídua Francisca Agüero i González, i es transmetés a través de la seva filla Isabel Prim i Agüero que va ser II duquessa de Prim.
El mateix rei Amadeu I va elevar a ducat de Los Castillejos el títol de marquesat de Los Castillejos, en la persona del seu fill Joan Prim i Agüero, II i últim marquès de los Castillejos, I duc de los Castillejos, II comte de Reus, II vescomte de Bruch.

## Comtes de Reus

| | Titular | Període |
| Creació per Isabel II |||
| I | Joan Prim i Prats | 1855-1870 |
| II | Juan Prim y Agüero | 1870-1930 |
| III | Antonio Muntadas i Salvadó Prim | 1953- |
| IV | Jaime Muntadas-Prim i Burguete | 1988-actual titular |

## Història del títol

El 1843 Prim i Llorenç Milans del Bosch es van pronunciar a Reus contra Espartero. Aquest va ser derrocat i Narváez va pujar al poder. Prim va ser nomenat brigadier per Francisco Serrano, que a Barcelona havia assumit la cartera de Guerra. Una rebel·lió de Barcelona contra els conservadors va fer que es decidís nomenar Prim governador militar i comandant-general de la província de Barcelona. Va combatre amb energia als revolucionaris (la Jamància) que dominaven part de la ciutat i algunes zones pròximes, fins a derrotar-los i deixar la ciutat pacificada. Per aquestes accions va rebre de Serrano el faixí de general. Després va pacificar altres zones agitades a Catalunya, motiu pel qual va rebre els títols de comte de Reus i vescomte del Bruch amb dret hereditari.

## Història dels comtes de Reus

Joan Prim i Prats (1814-1870), I comte de Reus, I marquès de Los Castillejos, I vescomte de Bruc.
* Va casar amb Francisca Agüero i González, I duquessa de Prim, II comtessa d'Agüero. Li va succeir el seu fill:
Joan Prim i Agüero, II comte de Reus, II i últim marquès de Los Castillejos (per elevació a Ducat), I duc dels Castillejos, II vescomte de Bruc. Sense descendents. Els drets successoris es van transmetre a través de la seva germana Isabel Prim i Agüero, a la neboda d'aquesta, María de la Concepción Salvadó Prim i Golferich, casada amb Carlos Muntadas i Muntadas, en els fills de la qual van recaure tots els títols familiars. La va succeir:
Antonio Muntadas i Salvadó Prim, III comte de Reus.
* Va casar amb María Josefa Fábregas i Bas.
    Va tenir per fill a:
-Juan Carlos Muntadas-Prim (m. en 1989), el fill del qual va heretar el títol:
Jaime Muntadas-Prim i Burguete, IV comte de Reus

## Referències

* Elenco de Grandezas y Títulos Nobiliarios Españoles. Instituto "Salazar y Castro", C.S.I.C.
# Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri

La Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri, en llatí Congregatio Oratorii Sancti Philippi Nerii, és una congregació de sacerdots seculars i de seglars, constituïda com a societat de vida apostòlica. Fundada per Sant Felip Neri, els seus membres, coneguts com a oratorians o felipons, posposen al seu nom les sigles C.O. o Cong. Orat.

## Història

Felip Neri (1515-1595) va ser nomenat rector de l'església romana de San Giovanni dei Fiorentini l'any 1564. Allí va formar una comunitat de preveres i laics, als quals va donar els estatuts. La comunitat estava destinada a la instrucció dels joves i la salvació de les ànimes. Les reunions dels membres van començar a l'església de San Girolamo in Carità de Roma, i després van passar a la Chiesa Nuova o de Santa Maria in Vallicella, també a Roma. Va ser erigida en 1575 per la butlla Copiosus in misericordia Deus de Gregori XIII.
El sant no va voler que els membres de la congregació adquirissin vots permanents, sinó que només la caritat els vinculés a la comunitat. També volgué que cada casa es governés de manera autònoma, amb total independència de les altres. La congregació es caracteritza per la llibertat: els sacerdots i seglars no estan lligats per cap vot ni promesa que els vinculi permanentment: la mútua caritat és l'únic vincle amb la comunitat. Sant Felip va voler imitar la comunitat dels primers apòstols i considerar com a principal lligam "la llibertat que neix de l'amor". Cada oratori és una "societat clerical de vida apostòlica", on els seglars i els laics viuen en comunitat, sense més vincles. Cada comunitat segueix el model establert pel fundador i és governat autònomament.
La congregació va ser aprovada per Gregori XIII i Pau V va confirmar-ne les constitucions Christifidelium quorumlibet el 24 de febrer de 1612. Els oratoris es van difondre especialment a Itàlia i Espanya. A França els introduí el cardenal Pierre de Berulle. Entre els membres en destacaren el cardenal Cesare Baronio, Sant Francesc de Sales, Tomás Luis de Victoria, el cardenal John Henry Newman o el llavors laic Pere Tarrés i Claret.
La Societat de l'Oratori de Jesús, fundada a París en 1611 per Pierre Berullé, és una congregació diferent de la de Felip Neri, amb objectius i organització similars, però.
Avui hi ha 77 comunitats que conformen la Confederació de Congregacions d'Oratorians que, tot i ser autònomes, comparteixen llaços. Són presents a 17 estats: 53 congregacions a Europa, 23 a Amèrica i una a l'Àfrica, amb un total de 470 membres, a més de 80 principiants i uns 100 postulants.

## Vinculació amb la música

La Congregació de l'Oratori va donar nom al gènere musical de l'oratori. A les reunions dels seus membres, ja en època de Felip Neri, s'escenificaven fragments de les escriptures acompanyades de música i cant, que es van anar desenvolupant fins a arribar a constituir-se en obres autònomes. La primera composició que pot ésser considerada com a oratori són les Rappresentazione di anima e di corpo, d'Emilio de' Cavalieri (1600).

## Enllaços externs

* Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri
# Congregació de Sant Pere ad Víncula

La Congregació de sant Pere ad Víncula (en llatí congregatio a Sancto Petro in Vinculis) és una congregació de clergues de dret pontifici.

## Història

La congregació va ser fundada a Marsella pel pare Charles Fissiaux (1806 - 1867). A aquesta època, a França, els joves són internats a les presons amb els adults en virtut de l'article 66 del Codi penal. El comte d'Argout que té sota la seva tutela l'administració penitenciària, envia una carta el 3 de desembre de 1832 als prefectes per permetre sortir de la presó als menors en edat d'aprendre, però la circular és poc aplicada.
Fissiaux s'adona que els joves empresonats no milloren a la presó, sinó que els adults els ensenyen a delinquir i els joves esdevenen vertaders delinqüents a la seva sortida de presó. Per posar-hi remei, Fissiaux emprèn la creació d'institucions dedicades al tractament i la prevenció de la delinqüència juvenil. Per gestionar aquests centres, el sacerdot estableix una nova congregació religiosa l'1 d'agost de 1839 (el dia de la festa de Sant Pere ad Víncula, en què se celebra el miraculós rescat de Sant Pere de la presó) amb l'aprovació de l'arquebisbe de Marsella.
La Congregació de Sant Pere ad Víncula rep el Decretum laudis del Papa el 27 de setembre de 1853 i la seva Constitució religiosa basada en la Regla de sant Agustí és aprovada per la Santa Seu l'any 1933.
El 2018 nou religiosos i tres laics d'aquesta congregació, entre els que hi havia Teodoro Illera del Olmo, van ser beatificats en una cerimònia que va tenir lloc a la Basílica de la Sagrada Família de Barcelona.

## Activitats

Els membres de la congregació es dediquen a la reeducació moral i la reinserció social de joves. Estan presents a Espanya, França, Brasil i Argentina i tenen la seu general a Barcelona.
El 31 de desembre de 2005, la congregació comptava amb 11 cases i 39 religiosos, dels quals 20 eren sacerdots.

## Referències

* ↑ enfants en justice
* ↑ Une prison est-elle une maison d'éducation ?
* ↑ (castellà)http://www.colegiovirgendelavega.es/paginas/advincula.htm Arxivat 2021-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ Rocca. Dizionario degli istituti di perfezione (en italià). VIII, 1988.
* ↑ (castellà)http://sanpedroadvincula.blogspot.fr/search/label/Historia
* ↑ EFE «El papa autoriza la beatificación de 17 españoles y abre el camino a dos más» (en castellà). elperiodico, 19-12-2017.
* ↑ «Bea­ti­fi­ca­ción de 16 már­ti­res de la ar­chi­dió­ce­sis de Bar­ce­lo­na» (en castellà). Arquebisbat de Barcelona.
* ↑ Annuaire pontifical pour 2007, Libreria Editrice Vaticana, Cité du Vatican 2007. (ISBN 978-88-209-7908-9)