OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Cerro

El Cerro és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 631 | 594 | 540 | 527 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine.
# Diïl·los

* Per a altres significats, vegeu «Diïl·los (desambiguació)».
Diïl·los (grec antic: Δίυλλος, llatí: Diyllus) fou un historiador atenès que va viure a final del segle iv aC. Va escriure una Història de Grècia i Sicília en 26 o 27 volums i dues parts, la primera de les quals anava del 357 aC, amb l'ocupació de Delfos per Filomel (on acabà la seva història Cal·lístenes), fins al setge de Perint per Filip II de Macedònia el 340 aC; i la segona, d'aquesta data fins al 336 aC, l'any de la mort de Filip II. Diodor de Sicília diu que l'obra va continuar fins al 298 aC, quan fou continuada per Psàon (grec antic: Ψάων), un escriptor grec nadiu de Platea que la va completar fins als 30, llibres segons Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Diod. xxi. 5, p. 490
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Donna (cràter)

* No s'ha de confondre amb el cràter lunar Donner.
Donna és un petit cràter d'impacte situat a la cara visible de la Lluna. Es troba a la meitat oriental de la Mare Tranquillitatis, al cim de la cúpula lunar Cauchy Omega (Cauchy ω). Com es considera que aquestes cúpules són de naturalesa volcànica, sembla probable que aquest cràter fos creat per una erupció. Aquest fet contrasta amb la majoria dels cràters lunars, que es creu que van ser formats per impactes. Aquest cràter és tan petit que es necessita un telescopi de gran resolució per observar-lo.
* Localització de Donna (centre inferior de la imatge)
* Vista obliqua de la cúpula lunar Omega Cauchy, amb el petit cràter Donna al cim, orientat cap a l'oest
Al nord d'aquest cràter apareix una línia de falla a la mar lunar designada Rupes Cauchy a causa de la seva proximitat al cràter Cauchy, que es troba més a nord. A l'oest-nord-oest de Donna es troba una segona cúpula lunar denominada Cauchy Tau (Cauchy τ), que no té cràter al cim.
El nom del cràter va ser adoptat per la UAI el 1979 a partir d'una denominació original del Lunar Topophotomap.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Großkmehlen

Großkmehlen és una ciutat alemanya que pertany a l'estat de Brandenburg. Forma part de l'Amt Ortrand. Es troba a l'extrem més meridional del districte.

## Ajuntament

El consistori està format per 11 regidors, repartits entre:
* CDU 4 regidors
* DSU 2 regidors
* Independents 4 regidors
# Expressió lingüística

Una expressió lingüística és un pensament traduït en llenguatge verbal oral o escrit que pot ser entès per un interlocutor, sigui una paraula sola o una frase (usualment es reserva el terme "mot" per a les paraules, mentre que les expressions són construccions més àmplies, com ara una locució, un sintagma o una oració). L'expressió té una unitat de significat que es tradueix com un tot en un altre idioma i apareix com a entrada lexicogràfica. Alguns teòrics l'anomenen lèxia quan es refereixen a la construcció emmagatzemada a la ment.

## Vegeu també

* Significat expressiu
# Unitat perifèrica d'Acaia

La unitat perifèrica d'Acaia (en grec modern: Αχαΐα, en grec antic: Ἀχαΐα) és una unitat perifèrica situada al nord de la península del Peloponnès, la capital de la qual és Patres; es correspon a l'antiga prefectura d'Acaia. Aquesta regió s'estén sobre uns 6.000 km², del cap Avgo a l'est fins al cap Araxos a l'oest, del golf de Corint fins a la frontera amb l'Èlida i l'Arcàdia d'una part, i Coríntia de l'altra.

## Administració

| Municipi | Antics municipis que l'integren | Seu |
| Egialea | Egira | Egio |
| Egialea | Egio | Egio |
| Egialea | Akrata | Egio |
| Egialea | Diakopto | Egio |
| Egialea | Erineos | Egio |
| Egialea | Sympoliteia | Egio |
| Erimant | Farres | Khalandritsa |
| Erimant | Kalentzi | Khalandritsa |
| Erimant | Leòntion | Khalandritsa |
| Erimant | Tritea | Khalandritsa |
| Kalàvrita | Kalàvrita | Kalàvrita |
| Kalàvrita | Aroania | Kalàvrita |
| Kalàvrita | Kleitoria | Kalàvrita |
| Kalàvrita | Paion | Kalàvrita |
| Patres | Patres | Patres |
| Patres | Vrachnaiika | Patres |
| Patres | Messatida | Patres |
| Patres | Paralia | Patres |
| Patres | Rio | Patres |
| Acaia occidental (Dytiki Achaia) | Dymi | Kato Achaia |
| Acaia occidental (Dytiki Achaia) | Larissos | Kato Achaia |
| Acaia occidental (Dytiki Achaia) | Movri | Kato Achaia |
| Acaia occidental (Dytiki Achaia) | Olenia | Kato Achaia |

## Història

El relat mític explica que els aqueus, que habitaven arreu del Peloponnès, foren expel·lits del seu territori pels doris i fugiren al nord, al territori anomenat Egialea, poblat per jonis i anteriorment per pelasgs. S'assentaren allà i hi establiren el seu nou regne, anomenat a partir de llavors Acaia.
En època ja històrica, els aqueus fundaren diverses colònies a la Magna Grècia, principalment Síbaris i Crotona. S'estructuraven en dotze polis, que mantenien una certa confederació però funcionaven com a entitats polítiques independents. A l'època hel·lenística aquesta federació es refermà formalment en la Lliga Aquea per fer front a l'enemic macedoni. Gràcies a l'empenta d'Arat de Sició, líder de la Lliga durant unes dècades, gran nombre de ciutats d'arreu del Peloponnès s'afegiren a la Lliga, que va cobrar gran importància política al segle iii aC. La rivalitat amb Esparta i l'afebliment de seu poder militar, però, la portaren a aliar-se amb el seu enemic històric, el Regne de Macedònia, i més tard amb la república romana, de la qual acabaren per esdevenir un satèl·lit. Davant la pèrdua parcial d'independència, els aqueus es revoltaren, però el poder militar romà era molt superior i la derrota fou inapel·lable. El 146 aC els romans destruïren Corint i incorporaren tot el Peloponnès i la resta de Grècia a la República, formant la província romana d'Acaia.
# Dromiquetes rei dels getes

Dromiquetes (en llatí Dromichaetes, en grec antic Δρομιχαίτης) va ser rei dels getes, contemporani de Lisímac de Tràcia (segle iv aC).
Només és conegut per les victòries sobre aquest rei. Segons l'historiador Justí, primer es va enfrontar amb el seu fill Agàtocles de Tràcia al que va derrotar i va fer presoner, però el va tornar al seu pare sense demanar rescat esperant guanyar el favor de Lisímac, però aquest, contràriament, ho va agafar com una ofensa i va marxar a la guerra contra Dromiquetes amb un fort exèrcit.
No va tardar a trobar serioses dificultats sobre el terreny i finalment els tracis van encerclar tot l'exèrcit i els van empresonar, inclòs el mateix Lisímac. Dromiquetes el va tractar generosament, i el va alliberar amb la condició de casar-se amb una filla de Lisímac i de retornar els territoris que havia arrabassat als getes al nord del Danubi.
Aquest relat l'explica Diodor de Sicília seguit per Plutarc i altres, però Pausànias dona un relat una mica diferent: el pare i el fill van anar junts a la guerra i el fill va ser el capturat. El van alliberar a canvi de l'evacuació i la mà de la filla de Lisímac. Aquesta versió sembla no ajustar-se a altres fets coneguts.
Els dominis de Dromiquetes anaven del Danubi als Carpats amb capital a Helis (nom donat pels historiadors romans), situada suposadament en algun lloc de la plana romanesa si bé el descobriment de tombes tràcies a Sveshtari l'any 1982, a la regió de Ludgòria occidental (a Bulgària) ha fet canviar molts historiadors que pensen que Helis podria ser en aquesta zona on s'han trobat les restes d'una gran ciutat i dotzenes de tombes.

## Referències

* ↑ Justí. Historiarum Philippicarum, XVI, 1-2
* 1 2 Delev, P «Lysimachus, the Getae, and archaeology». The Classical Quarterly, 50, 2, 2000, pàg. 396-399.
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, I, 9, 6
# Banco de San Fernando

El Banco de San Fernando o Banco Español de San Fernando va ser una institució financera del Regne d'Espanya creada el 1829 durant el govern liberal a iniciativa del Ministre d'Hisenda d'Espanya, Luis López Ballesteros.

## Creació

El nou banc substituïa l'antic Banco de San Carlos, fundat el 1782 pel rei Carles III d'Espanya per tal de poder fer front a les despeses provocades per la invasió dels Cent Mil Fills de Sant Lluís. Va assumir el deute del Banco de San Carlos i va incrementar el seu capital substituint el deute del govern de 77,4 milions de pessetes per un capital de 60 milions de rals, dels quals 20 milions de rals serien desemborsats íntegrament per l'Estat, amb la intenció de convertir-lo en el primer banc de caràcter públic, amb capacitat d'emissió de moneda a Espanya, encara que estava participat en dos terços per accionistes privats.
Entre les seves activitats, a més de les assenyalades, es va convertir de facto en instrument financer per a salvar la liquiditat del Tresor públic espanyol, especialment en ocasió de la guerra carlina en el regnat d'Isabel II, cosa que provocà l'augment de la vinculació del banc amb el govern, ja que s'encarregava de recaptar els impostos per a l'aleshores ministre d'Hisenda, Juan Álvarez Mendizábal.
En 1847 es va fusionar amb el Banco de Isabel II, creat el 25 de gener de 1844 per iniciativa de diversos financers encapçalats per José de Salamanca y Mayol, però va mantenir el nom de Nuevo Banco Español de San Fernando fins al 28 de gener de 1856, quan es canvià pel de Banc d'Espanya.

## Referències

* ↑ Real cédula para la erección en Madrid del banco de San Fernando.
* 1 2 3 Gabriel Tortella, "Spanish Banking History, 1782 to the Present" 865:874 in Manfred Pohl, Sabine Freitag, European Association for Banking History, Handbook on the history of European banks, Elgar Original Reference Series, Edward Elgar Publishing, 1994, ISBN 1-85278-919-0. p. 865–866.
* 1 2 3 4 Breu història Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine., Banco de España. Retrieved 2010-03-04.
* ↑ Banco Español de San Fernando
* ↑ History of a Central Bank Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine., Banco de España, p. 6 (p. 8 of PDF). Retrieved 2010-03-03.

## Bibliografia

* Pedro Tedde de Lorca El banco de San Fernando (1829-1856) Banco de España/Alianza. Madrid, 1999. 316 pàgines

## Enllaços externs

* Història del Banc d'Espanya
# Bernard Barnjak

Bernard Barnjak (Sarajevo, 1 de maig de 1965) és un exfutbolista iugoslau i bosnià, que ocupava la posició de davanter.
Va militar en diversos equips de l'antiga lliga de Iugoslàvia, com el FK Sarajevo i l'Hajduk Split. Posteriorment va formar amb el CE Castelló de manera molt discreta al llarg de la primera volta de la Lliga 1990/91, donant-li la baixa federativa per tal de poder inscriure a Ígor Dobrovolski. A principies de 1991 va tornar al club de la seva ciutat natal, passar per les categories inferiors de la lliga portuguesa i acabant retirant-se al futbol grec jugant per l'Apollon Smyrnis i el Paniliakos.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Bernard Barsi

Bernard Barsi (Niça, 4 d'agost de 1942 - Niça, 28 de desembre de 2022) fou un arquebisbe catòlic, professor, teòleg i filòsof francès. Començà el seu ministeri sacerdotal a la diòcesi de Niça. Del 8 d'octubre del 2000 fins al 2020, fou l'arquebisbe de Mònaco, així com també exercí de Gran Prior de l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem al país.

## Biografia

Quan era jove va descobrir la seva vocació religiosa i decidí entrar al seminari de Rencurel, després al seminari major de Niça, on estudià filosofia i per acabar al de Marsella, on estudià teologia. Durant aquells anys després de realitzar també la seva formació eclesiàstica i finalment després de rebre els vots monàstics, el 28 de juny del 1969 fou ordenat sacerdot. Després de la seva ordenació passà a formar part de la seva diòcesi natal, la de Niça, on començà el seu ministeri com a capellà i vicari de la parròquia de Saint-Étienne-de-Tinée. De seguit, el 1972, treballà a l'oficina diocesana de vocacions i el 1982 fou capellà de La Trinité, fins al 1991 que es feu vicari general de la diòcesi, fins al 2000, que fou ascendit. Alhora, entre el 1997 i el 1998 fou l'administrador diocesà en un període de seu vacant i també durant un període més llarg de temps estigué treballant com a professor.
El 16 de maig del 2000 el papa Joan Pau II el va nomenar nou arquebisbe de l'arxidiòcesi de Mònaco, en successió de Mn. Joseph-Marie Sardou, que hi renuncià per motius d'edat. La consagració episcopal tingué lloc el 8 d'octubre d'aquell any a la Catedral de Sant Nicolau de Mònaco.
Com a arquebisbe de Mònaco era l'encarregat de l'administració de l'església i de celebrar tots els actes catòlics del principat, així com els de la Casa de Grimaldi. I també, després d'obtenir aquest càrrec, feu de Gran Prior de l'Orde de Cavalleria del Sant Sepulcre de Jerusalem del país.
# Bernard Berenson

Bernard Berenson (Butrimonys, actual Vílnius, Lituània, 26 de juny de 1865 - Florència, Itàlia, 6 d'octubre de 1959) fou un expert en art estatunidenc nascut a Lituània. Els seus estudis sobre l'art i els seus contactes amb l'alta societat estatunidenca el van fer ric gràcies al fet que va posar de moda el Renaixement en el mercat de l'art i va autentificar nombroses obres. Ja el 1907, la seva obra Drawings of the Florentine Painters li havia consagrat com la principal guia del renaixement italià. La seva teoria sobre l'empatia en l'observador provocada per valors tàctils va estar molt de moda quan la va publicar per primera vegada, el 1896.
La seva relació de 30 anys amb el marxant Lord Joseph Duveen li va permetre viure luxosament en la seva vila de Vallombrosa, prop de Florència. Les seves obres més reflexives ( Rumour and reflections , 1952; Seeing and Knowing , 1953, i la pòstuma, The passionate Sightseer ) van convertir en un savi molt respectat. Va assessorar a diversos col·leccionistes americans (com Isabella Stewart Gardner) i així contribuir a l'auge dels museus als EUA. Va donar tots els seus béns a la Universitat Harvard, que l'havia ajudat a passar de la infància a l'erudició. La seva neboda besneta, Marisa Berenson, és una famosa actriu nord-americana. La germana de Marisa, Berry Berenson, va ser una fotògrafa i actriu i la dona de l'actor Anthony Perkins. Berry va morir en els atemptats de l'11 de setembre de 2001 a la ciutat de Nova York.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.55. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 12 novembre 2014].
* ↑ Michael Hatt e Charlotte Klonk Art History: A Critical Introduction to Its Methods, Manchester University Press, 2006, ISBN 0-7190-6959-9, páxina 57
* ↑ Richard Offner e Andrew Ladis A Discerning Eye: Essays on Early Italian Painting, Penn State Press, 2008, ISBN 0-271-02793-2, páxina 22
# Bassigney

Bassigney és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bassigney era de 121 persones. Hi havia 60 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 20 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 68 habitatges, 58 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 64 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 58 habitatges principals, 53 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 10 en tenien tres, 18 en tenien quatre i 29 en tenien cinc o més. 42 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 27 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bassigney el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 12 | 45 a 49 | 8 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 74 persones, 54 eren actives i 20 eren inactives. De les 54 persones actives 48 estaven ocupades (22 homes i 26 dones) i 6 estaven aturades (4 homes i 2 dones). De les 20 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Bassigney hi havia 61 unitats fiscals que integraven 126 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.376,5 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Bassigney hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bassigney a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bassigney a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Bassikounou

El departament de Bassikounou és un departament del extrem sud-est de Mauritània, que agafa el seu nom de l'oasi central. Tenia a l'oest el territori de Kork i al sud-est Nampala. El 1893 fou inclòs en el cercle de Sokolo. Cap al final de la Segona Guerra Mundial, i després d'un canvi de la política francesa en relació als caps maures, als que el govern de Vichy havia perjudicat, es va decidir per consens entre el governador de la colònia de l'Àfrica Occidental Francesa (probablement amb l'acord del governador de la colònia de Mauritània Christian Robert Roger Laigret) i el Ministeri de Colònies, es va decidir transferir l'administració de l'Hodh a Mauritània; el governador va emetre un decret fixant els límits fronterers, però el governador no tenia autoritat per fer un canvi de fronteres, de manera que en realitat la zona seguia sent jurídicament part del Sudan Francès però administrada per Mauritània per la delimitació frontera decretada. Posteriorment la zona fou assignada a Mauritània l'1 de gener de 1954 segregant-se formalment de la colònia del Sudan Francès. Els líders natius d'aquesta colònia no hi van estar d'acord.

## Referències

* La Mauritanie contre vents et marées
# Bernat Cormand Rifà

Bernat Cormand Rifà (Barcelona, 29 de novembre del 1973 - 20 de juny del 2021) va ser un filòleg, escriptor, il·lustrador i crític literari català. Fill de la també il·lustradora Fina Rifà. Va ser el director de la revista Faristol, especialitzada en literatura infantil i juvenil, i feia crítica de LIJ per al diari Ara.Va centrar la seva obra en visibilitzar la temàtica LGTBIQ+ en la literatura infantil i juvenil. Era professor associat al departament de Traducció i Ciències del Llenguatge a la Universitat Pompeu Fabra.
Màster en Literatura Comparada per la Universitat Autònoma de Barcelona. Va fer el TFM sobre la concepció lírica del sentiment homosexual en la poesia amorosa de C. P. Kavafis, Luis Cernuda i Jaime Gil de Biedma. Va iniciar la formació artística fent escultura, dibuix i il·lustració, i va treballar per a algunes editorials coordinant col·leccions de novel·la i assaig.
Formava part del jurat del Premi Lazarillo en la categoria d’àlbum infantil. El 2016 va fer una estada de dos mesos a la residència d’artistes Spark Box Studio (Ontario, Canadà) per treballar en un projecte de llibre il·lustrat. El 2019, gràcies a la beca Montserrat Roig (Ajuntament de Barcelona) va escriure la novel·la juvenil El cap als núvols (2021) en un espai de la Fundació Joan Miró. El 2022 se'n va publicar la traducció al castellà, amb el títol En las nubes).
Pòstumament, s'ha publicat Lluny (2022), il·lustrat pel seu germà Martí Cormand.

## Enllaços externs

* https://www.ccma.cat/324/mor-lillustrador-bernat-cormand-als-48-anys/noticia/3105890/