OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Tomàs Gebellí Jové

Joan Tomàs Gebellí Jové (Tarragona, 1964) és un alpinista, esquiador, pilot de ral·lis, i traumatòleg català.
Traumatòleg a l'hospital de Santa Tecla de Tarragona, i soci del Centre Excursionista Tarragona, ha format part de les expedicions que van tenir lloc el 1993 al Cho Oyu i al Shisha Pangma, a l'Himàlaia, el 1995 al Muztagh Ata, al Karakorum, i el 1997 i el 2000 a l'Everest, també a l'Himàlaia. Més enllà de la seva destacada participació en el món de l'alpinisme, Gebellí també ha participat en curses i competicions d'esquí de muntanya i en ral·lis de muntanya.

## Referències

* 1 2 «Joan Tomàs Gebellí Jové». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Montesó, Oriol ««El malalt que abans no s'operava ara ho fa perquè tot ha millorat». Entrevista a Joan T. Gebellí, traumatòleg de l'Hospital de Santa Tecla». Notícies.tgn, 22-11-2017 [Consulta: 15 octubre 2019].
* ↑ Sans, Sara «Joan Tomás Gebellí: jefe de la expedición Everest’99». La Vanguardia (Hemeroteca), 27-07-1998, pàg. 2 [Consulta: 15 octubre 2019].
# Yo (pel·lícula)

Yo és una pel·lícula espanyola de thriller del 2007 dirigida per Rafa Cortés que mostra la història de personatges aïllats a Mallorca i reflexiona sobre el valor concedit a la identitat. Comptava amb un pressupost de mig milió d'euros. Va obtenir el premi a la pel·lícula revelació en la Setmana de la Crítica del Festival de Canes. Ha estat doblada al català. Fou nominada al millor director i al millor actor als VI Premis Barcelona de Cinema.

## Sinopsi

A un poble a Mallorca hi arriba un nou treballador alemany. Aquest, sense que ningú li digui res, se sent acusat d'una cosa que no ha fet, i tracta de demostrar la seva innocència que, tanmateix, ningú no qüestiona. Els seus intents per resoldre aquesta situació li portaran a confrontar-se amb el veritable problema: ell mateix.

## Repartiment

* Àlex Brendemühl... Hans
* Margalida Grimalt-Reynés... Catalina
* Rafel Ramis... Miquelet
* Aina de Cos ... Nina
* Heinz Hoenig ... Tanca
* Maria Lanau... Sílvia

## Premis
### 52a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor en pel·lícula espanyola | Àlex Brendemühl | Guanyador |

### Festival Internacional de Cinema de Rotterdam

    Premi Fipresci.

### Festival de Màlaga

    Menció especial.

### Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc

    Premi al millor actor (Àlex Brendemühl)

## Referències

* ↑ Rafa Cortés presenta 'Yo', filme que reflexiona sobre el valor concedido a la identidad, El Mundo, 4 de juliol de 2007
* ↑ 'Yo', de Rafa Cortés, muestra la óptica del ser humano desde sí mismo, Diario Sur, 14 de març de 2007
* ↑ Yo a esadir.cat
* ↑ «TVE ofrece la gala de la 52ª edición de los Premios Cinematográficos Sant Jordi de RNE». RTVE, 22-04-2008. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ 'Versión española' estrena 'Yo, un claustrofóbico thriller de Rafa Cortés protagonizado por Álex Brendemühl, rtve.es, 18 de gener de 2015
* ↑ 'Yo', de Rafa Cortés, recibe una mención especial del jurado en el festival de Málaga, Última Hora, 18 de març de 2007
* ↑ 'La caja' gana el Festival de cine español de Toulouse, Diario de Ibiza, 5 d'octubre de 2007
# Borda Vielha

La Borda Vielha és una obra del municipi d'Es Bòrdes inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Paral·lela a la capièra de la borda hi ha una gran balconada, orientada a l'est, formada per balustres en fustes planes, artísticament retallades, i fins i tot calades, que, per la seva forma sembla que hagi volgut imitar la silueta dels balustres de pedra i marbre d'estil neoclàssic en forma de columneta, motiu pel qual és possible que respongui a una influència francesa. Es caracteritza per tenir l'estructura bàsicament construïda en fusta. Sobresurt de la façana mantinguda per un embigat encastat a la paret. El paviment és de taulons de fusta. La porta d'accés presenta una fulla opaca.
La teulada de dues pales i vessant trencada és coberta per pissarres. El seu estat de conservació és bastant dolent. En un extrem hi ha una petita lucana, la qual podria servir com a colomer.
Situada en el centre de la façana la porta d'accés a la borda és de doble fulla, on una de les fulles està partida transversalment. El marc en fusta s'assenta sobre dues pedres en marbre. Com a llinda s'aprofita la base de la balconada.

## Història

Els balcons i balconades, en especial els de fusta, es troben a tot el llarg del Pirineu i pre-Pirineu, i són, en opinió de Violant i Simorra, relativament novells: apareixen vers el segle xvii, i més encara al xviii i començaments del XIX, moment en què, en evolucionar el volum de la casa, també va evolucionar la finestra o gran finestra sota la coberta que feia de solar i assecador, i s'anà convertint a poc a poc en eixidor i en balcó. Malgrat aquesta cita de Violant i Simorra els balcons o balconades no són un tret característic en l'arquitectura popular aranesa. Encara que en quasi totes les poblacions de la Vall hi ha alguna casa que té una balconada en fusta degut normalment al seu estatus social i per qüestions d'influència del país veí França. En aquest cas és molt curiós que la balconada se situï en la borda i no en la casa. La seva funcionalitat és com a assecador.

## Referències

* 1 2 3 4 «Borda Vielha». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Església de Sant Francesc

«Església de Sant Francesc» té aquests significats:
* Convent de Sant Francesc, diversos indrets
* Església de Sant Francesc (l'Alguer), temple catòlic d'estil gòtic català a l'Alguer (Sardenya)
* Església de Sant Francesc (Llorca), temple catòlic d'estil barroc a la Regió de Múrcia, Espanya
* Església de Sant Francesc de Porto, temple de l'antic convent de Sant Francesc
* Església de Sant Francesc de Torreblanca, ermita de Sant Francesc o església-fortalesa de Sant Francesc, temple catòlic
* Església i claustre de Sant Francesc (Maó)
* Església de Sant Francesc (Xàtiva), antic Convent de Sant Francesc, al carrer Montcada de Xàtiva
* Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Badalona
* Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Sabadell
* Sant Francesc d'Araós, església romànica al poble d'Araós (municipi d'Alins, Pallars Sobirà)de
* Sant Francesc de Jesús, església parroquial del raval de Jesús a Tortosa (Baix Ebre)
* Sant Francesc de Palma, església d'un antic convent
* Sant Francesc de Reus, edifici barroc a Reus (Baix Camp)
* Sant Francesc de Vilafranca, església gòtica de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès)
* Església de Sant Francesc d'Assís (Aigües), església parroquial de Sant Francesc d'Assís a la localitat d'Aigües, a (l'Alacantí)
* Església de Sant Francesc de Paula (l'Havana)
* Església de Sant Francesc Xavier, església fortalesa a Sant Francesc, capital de l'illa de Formentera
# Pintura mitològica i al·legòrica

La pintura mitològica i al·legòrica és aquella que posa de manifest els valors dels poders establerts de manera metafòrica. Déus grecs i romans són emprats per acreditar l'autoritat dels seus missatges.
La pintura mitològica i al·legòrica queda inclosa entre els gèneres majors de la pintura occidental. La mitologia és el sistema de creences del món grec i romà. Els diferents classicismes recuperen aquest sistema de creences per posar de manifest els valors de l'església i la cort de manera al·legòrica. Virtuts i característiques morals ens són mostrades per divinitats clàssiques que poden anar vestides a la moda.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.15. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
# Texas Tennis Open 2011

El Torneig de Dallas 2011, oficialment conegut com a Texas Tennis Open 2011, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als International tournaments de la WTA. L'edició inaugural del torneig es va celebrar entre el 20 i el 27 d'agost de 2011 al Hilton Lakes Tennis & Sports Club a Grapevine, prop de Dallas, Texas, Estats Units.
La tennista alemanya Sabine Lisicki va guanyar el segon títol individual de la temporada.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| WC | M. Oudin | 3 | 2 | |
| Q | A. Kerber | 6 | 6 | | Q | A. Kerber | 6 | 6 |
| | J. Larsson | 6 | 6 | | | J. Larsson | 0 | 1 |
| 6/WC | S. Pe'er | 2 | 4 | | | | | | Q | A. Kerber | 2 | 6 | 5 |
| 3 | J. Görges | 6 | 5 | 6² | | | | | Q | A. Rezaï | 6 | 3 | 7 |
| | E. Baltacha | 2 | 7 | 7 | | E. Baltacha | 2 | 2 | | | | | |
| Q | A. Rezaï | 6 | 7 | | Q | A. Rezaï | 6 | 6 | | | | | |
| | S. Cîrstea | 2 | 6$^4$ | | | | | | | | | | | Q | A. Rezaï | 2 | 1 |
| 8 | I-C. Begu | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 5 | S. Lisicki | 6 | 6 |
| | G. Dulko | 4 | 3 | | 8 | I-C. Begu | 6 | 6 | | | | | |
| | A. Sevastova | 7 | 6 | | | A. Sevastova | 3 | 4 | | | | | |
| | S. Arvidsson | 6$^4$ | 4 | | | | | | 8 | I-C. Begu | 0 | 1 | |
| 5 | S. Lisicki | 6 | 6 | | | | | | 5 | S. Lisicki | 6 | 6 | |
| | A. Brianti | 1 | 2 | | 5 | S. Lisicki | 6 | 6 | | | | | |
| Q | K. Bondarenko | 6 | 6 | | Q | K. Bondarenko | 1 | 2 |
| 2 | D. Cibulková | 3 | 1 | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final |
| 1 | Johanna Larsson Jasmin Wöhr | 4 | 6 | 1 |
| | Alizé Cornet Pauline Parmentier | 6 | 1 | [10] | | Alizé Cornet Pauline Parmentier | 6 | 6 |
| 4 | Irina-Camelia Begu İpek Şenoğlu | w/o | | | 4 | Irina-Camelia Begu İpek Şenoğlu | 3 | 3 |
| | Melanie Oudin Chanelle Scheepers | | | | | | | | Alizé Cornet Pauline Parmentier | 5 | 3 |
| | Līga Dekmeijere Megan Moulton-Levy | 5 | 7 | [8] | | | | | Alberta Brianti Sorana Cîrstea | 7 | 6 |
| 3 | Sofia Arvidsson Casey Dellacqua | 7 | 5 | [10] | 3 | Sofia Arvidsson Casey Dellacqua | 3 | 3 |
| | Alberta Brianti Sorana Cîrstea | 7 | 6$^0$ | [12] | | Alberta Brianti Sorana Cîrstea | 6 | 6 |
| 2 | Andreja Klepač Tatsiana Putxak | 6² | 7 | [10] | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre doble femení PDF
Dallas :
2011
2012 :
Sony Ericsson WTA Tour 2011
< 2010
2012 > :
WTA Tour Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Artemó de Pèrgam

Artemó de Pèrgam (en grec antic: Ἀρτέμων, llatí: Artemon) fou un escriptor de l'antiga Grècia citat en els escolis de Píndar que sembla que va escriure una història de Sicília, avui perduda.
Raonablement, aquest Artemó és el mateix personatge que Artemó de Cassandrea (hauria nascut a Cassandrea i treballat a Pèrgam), gramàtic citat per Ateneu de Nàucratis. També s'ha identificat amb un altre Artemó, citat per David l'Invencible i Pseudo-Demetri de Falèron, que va aplegar les lletres d'Aristòtil en vuit llibres.

## Referències

* ↑ 8.Artemon of Pergamus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 377
* ↑ «Artemon 18». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Joan Tomàs de Boixadors i Sureda de Sant Martí

Joan Tomàs de Boixadors i Sureda de Sant Martí (Barcelona, 2 d'abril de 1703 - Roma, 16 de desembre de 1780) fou un frare dominic català, que arribà a Mestre General de l'Orde dels Predicadors i Cardenal del títol de San Sisto.

## Infantesa

Fill de Joan Antoni de Boixadors Pacs i de Pinós, comte de Savallà i vescomte de Rocabertí, i de Dionísia Sureda de Sant Martí i Safortesa, el novè d'onze germans. La filiació a favor de Carles d'Àustria del seu pare el dugué a Mallorca, d'on fou nomenat virrei i, d'allà, a Viena. Els fills quedaren a la cura d'uns parents, estudiant amb els dominics del convent de Santa Caterina.

## Carrera

Joan Tomàs entrà de jove al servei de la marina austríaca. Però l'any 1734 decidí ingressar a l'orde dels dominics a Roma. Allà acabà els estudis de teologia i retornà a Santa Caterina. Començà una carrera puixant que el portà a ésser nomenat provincial d'Aragó el 1746 i mestre general al Capítol General presidit a Roma el 1756 pel papa Benet XIV. Com a governant va adquirir fama de prudent i disciplinat, redactant normes per als nous novicis, reformant els estudis de filosofia i defensant les idees tomistes com a únic pilar del seu programa.
El 13 de novembre de 1775 fou creat cardenal del títol de San Sisto pel papa Pius VI i obtingué una dispensa per a mantenir-se al capdavant dels dominics fins al maig de 1777.
El 16 de desembre de 1780 morí a Roma als 77 anys.

## Obra literària

Home de gran inquietud intel·lectual, l'1 d'abril de 1729 entrà com a membre fundador a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, de la que n'era ànima promotora el seu germà Bernat Antoni, comte de Peralada.
En la seva ferma defensa de la filosofia de Sant Tomàs d'Aquino publicà, el 1757, De renovanda et defendenda doctrina sancti Thomae, obra que tingué gran difusió en la comunitat dominicana.
En el camp de la literatura en català, cap a 1720 escrigué un Soliloqui en dècimas compost per lo noble Dr. Joan de Boxadors en una de las Cadèmias se tingueren en casa Dn. Fèlix Amat, de temàtica mitològica i estil barroc, que hom considera una contribució important a la minsa producció en llengua catalana en aquells temps difícils.

## Referències

* ↑ Referència a GCatholic.org. (anglès)
# Àcid hexatriacontanoic

L'àcid hexatriacontanoic (anomenat també, de forma no sistemàtica, àcid hexatriacontílic) és un àcid carboxílic de cadena lineal amb trenta-sis àtoms de carboni, la qual fórmula molecular és ${\ce {C36H72O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras, i se simbolitza per C36:0.
A temperatura ambient l'àcid hexatriacontanoic és un sòlid que fon a 99,65 °C. De forma natural es troba a la llet i als seus derivats.

## Referències

* ↑ Schuette, H. A.; Maylott, Asa O.; Roth, D. A. «Solidification point curves of binary acid mixtures» (en anglès). Journal of the American Oil Chemists' Society, 25, 2, 01-02-1948, pàg. 64–65. DOI: 10.1007/BF02593193. ISSN: 0003-021X.
* ↑ «LipidBank - Fatty acid(DFA0036)». Arxivat de l'original el 2018-03-12. [Consulta: 11 març 2018].
# Bossa Birkin

La bossa Birkin és una bossa de mà creada per Hermès, elaborada artesanalment, que deu el seu nom a l'actriu i cantant Jane Birkin. En l'àmbit de la moda, aquesta bossa es considera un article de luxe i símbol d'estatus social elevat, a causa del preu elevat i l'ús que n'han fet determinades personalitats famoses.
Els preus van des de 10.000 € a 130.000 €, depenent del tipus de pell, i augmenta especialment si s'utilitzen pells exòtiques. Les bosses es distribueixen a través de la cadena de boutiques Hermès, en horaris impredictibles i en quantitats molt limitades, la qual cosa crea exclusivitat i una escassetat artificial.

## Origen del producte

La mateixa Jane Birkin va explicar a la periodista Dana Thomas la seva versió: en 1984, durant un vol de París a Londres on viatjava també Jean-Louis Dumas, president de la companyia Hermès, se li va trabucar els fulls i apunts que duia a la bossa. Dumas li va agafar la bossa i la hi va restituir unes setmanes més tard amb una tanca, que va esdevenir estàndard. Birkin li va explicar la dificultat de trobar una bossa per als caps de setmana que fos femenina i còmoda alhora. Basant-se en el seu ideal de bossa, Dumas en va realitzar el proptotip i l'hi va fer arribar a casa.

## Fabricació

Les bosses es fabriquen a França, cada una manufacturada per un únic artesà, el qual la signa i se'n fa responsable.
El sistema de llista d'espera posat en pràctica per la casa Hermès durant molts anys, més que una realitat en funció de les botigues, forma part també de la llegenda i afavoreix la raresa de la bossa Birkin. Si bé aquest sistema es va suprimir el 2010 en funció dels models o de les regions, va esdevenir més rar i va desaparèixer el 2012 amb la creació de dos tallers suplementaris de marroquineria que va donar lloc a un augment de la producció. Per tant, se cita sempre una demanda molt superior a l'oferta com una mesura clàssica d'espera de fins i tot anys per poder adquirir aquesta bossa.

## Referències

* ↑ «Martha's Moneyed Bag Carries Too Much Baggage». The Washington Post, 22-01-2004 [Consulta: 19 octubre 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 13 gener 2016].
* ↑ [Dana Thomas Deluxe: How Luxury Lost its Luster The Penguin Press 2007, pp. 189-190]
* ↑ « Hermès : en Dordogne depuis plus de vingt ans » Sud Ouest, 28 octubre 2011
* ↑ « Hermès : le geste éternel Arxivat 2009-12-08 a Wayback Machine. » Valeurs actuelles, 26 novembre 2009
* ↑ « LVMH voit grand pour Hermès l'artisan » Challenges, 25 juliol 2011
* ↑ (anglès) The Hermes Birkin Bag Wait List Hoax: Michael Tonello Dishes On His Own Birkin Pursuits shefinds.com
* ↑ (anglès) The Wait (List) Is Over: Now Anyone With $5,000 Can Get Their Hands On A Birkin, Glamour, 26 abril 2010
* ↑ Jérôme Stern. «Hermès face à la pénurie», 5 2012.
* 1 2 Stern, Jérôme «L'affaire est touours dans le sac Hermès» (en francès). Challenges, 319, 10 2012, pàg. 75 à 76. ISSN: 0751-4417.
* ↑ « Hermès vers de nouveaux sommets en 2012 s'il gère la pénurie de stocks Arxivat 2014-12-07 a Wayback Machine. » Le Parisien, 9 février 2012
# Epiparbattia

Epiparbattia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Epiparbattia gloriosalis Caradja, 1925
* Epiparbattia oligotricha Zhang & Li in Zhang & Li, 2005

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 24 desembre 2018].
# Pomadasys hasta

Pomadasys hasta és una espècie de peix de la família dels hemúlids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 55 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic i a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Ye, T., 1991. Pomadasyidae. p. 406-409. A: J.-H. Pan, L. Zhong, C.-Y. Zheng, H.-L. Wu and J.-H. Liu (eds). 1991. The freshwater fishes of Guangdong Province. Guangdong Science and Technology Press, Guangzhou. 589 pp.
# Texas City

Texas City és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 41.521 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Texas City tenia 41.521 habitants, 15.479 habitatges, i 10.974 famílies. La densitat de població era de 257 habitants per km².
Dels 15.479 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,6% hi vivien parelles casades, en un 17,3% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 27,8% entre 25 i 44, un 22,4% de 45 a 60 i un 13,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.963 $ i la renda mediana per família de 42.393 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.463 $ mentre que les dones 24.754 $. La renda per capita de la població era de 17.057 $. Aproximadament el 12% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Texas City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Texas City». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Ladojino

Ladojino (en rus: Ладожино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 3 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Arimi

Arimi fou un país de situació incerta esmentat a les campanyes de Salmanassar I (1275-1235 aC) a la primera meitat del segle xiii aC. Alguns pensen que podria referir-se als arameus o un grup prearameu; elas arameus no apareixen fins més endavant amb el nom d'akhlamu (també apareixen com a martu que vol dir occidentals), però grups nòmades d'origen similar ja s'esmenten abans del 1300 aC; els akhlamu desapareixen i després només s'esmenten els aramu o arami o arimi, que serien la tribu dominant i donen nom als arameus. Una altra versió els identifica amb els urumeus (urumi a les fonts assíries) que es van establir a les muntanyes del nord del Taure i Sassun vers el 1165 aC procedents d'una regió més a l'oest. Sembla no obstant poc probable que Salmanassar I hagués fet una incursió tant a l'oest durant el seu regnat, un segle abans del desplaçament dels urumeus cap a l'est.

## Nota

* ↑ inscripcions de Teglatfalassar I
* ↑ Anne Elizabeth Redgate Armenians
# ×Gonimara

×Gonimara és un gènere de plantes híbrides, que prové d'una barreja d'espècies dels gèneres Gonialoe i Kumara. Tanmateix, només es registra un únic híbrid per a aquesta barreja, ×  Gonimara corderoyi (abans Aloe × corderoyi), un híbrid d'àloe inusual i suposadament molt atractiu, registrat com produït per la pol·linització entre Gonialoe variegata i Kumara plicatilis (abans Aloe plicatilis).

## Nom i història

Alwin Berger va registrar el 1904 (Kakteenkunde 14:61) que aquest híbrid es cultivava als Kew Gardens i un altre a La Mortola, on va registrar que va florir per primera vegada el maig de 1907. Va registrar que era resistent a l'hivern i el va batejar amb el nom del senyor Justus Corderoy que li va donar la planta. Va registrar que el senyor Corderoy el va adquirir de "Didcot" a Blewbury, Anglaterra, un horticultor de suculentes.

## Descripció

No se sap si aquest híbrid encara existeix en cap dels jardins botànics on es va informar.
* Gonialoe variegata, un dels pares de l'híbrid.
* Kumara plicatilis, un altre pare de l'híbrid.

## Referències

* ↑ G.F.Smith, E.Figueiredo, S.Molteno. (2018). ×Gonimara Gideon F.Sm. & Molteno (Asphodelaceae): a new nothogenus name for the artificial hybrid, ×Gonimara corderoyi (A.Berger) Gideon F.Sm. & Molteno, between the alooid species Gonialoe variegata and Kumara plicatilis, two southern African endemics. Bradleya 36: 54.
* ↑ Engler, Adolf. «Das Pflanzenreich :regni vegetablilis conspectus /» (en alemany). biodiversitylibrary.org. W. Engelmann, 19-01-2019. [Consulta: 28 desembre 2020].
* ↑ Alwin Berger: Monatsschrift fuer Kakteenkunde. Vol.14. p.61. 1904.