OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Municipi de Blagòevgrad

El municipi de Blagòevgrad (búlgar: Община Благоевград) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba al nord-oest de la província i pel seu terme municipal hi passa la carretera E79 que uneix Sofia amb Salònica.
L'any 2011 tenia 77.441 habitants, el 88,72 búlgars i un 2,37% gitanos. Nou de cada deu habitants del municipi viu a la capital municipal, Blagòevgrad.

## Localitats

Juntament amb la capital municipal hi ha els següents pobles més al municipi:
| Belo Pole Bistritsa Buchino Balgarchevo Debochitsa Delvino Drenkovo Dabrava Elenovo Gabrovo Gorno Harsovo Ízgrev Klisura | Leshko Lisiya Logodazh Marulevo Moshtanets Obel Padesh Pokrovnik Riltsi Selishte Tserovo Zelendol |

## Referències

* ↑ «Mapa de Blagòevgrad». Google Maps.
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 23 març 2021].

## Enllaços externs

* Municipi de Blagòevgrad - Lloc web oficial
# Nijni Khantxakrak

Nijni Khantxakrak - Нижний Ханчакрак (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban. És a 23 km al nord d'Anapa i a 125 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al poble de Iurovka.
# Nijni Keguer

Nijni Keguer (en rus: Нижний Кегер) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 208 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Natterer See

El Natterer See (o Llac de Natters) és un llac tirolès a 2,5 km de l'oest de Natters, a 830 metres sobre el nivell del mar. És un dels llacs més grans de l'altiplà al sud d'Innsbruck. Diverses rutes de senderisme arriben i passen pel voltant del llac.
La qualitat de la seva aigua és excel·lent (grau A). Regions de canyissars a la vora del llac i canonades de subministrament proveeixen el llac d'aigua fresca i restringeixen la contaminació deguda als olis de bany a l'estiu. Diferents tipus de carpes viuen al llac. la temperatura de l'aigua a l'estiu és d'uns 18-20 °C.

## Enllaços externs

* Natterer See
# Nature Climate Change (revista)

Nature Climate Change és una revista científica revisada per parells publicada pel grup Nature Publishing Group, cobreix tots els aspectes de la recerca sobre el canvi climàtic, especielment els seus efectes. Es va establir al 2011 i el seu primer redactor en cap va ser Olive Heffernan. D'acord amb Journal Citation Reports, l'any 2016 la revista va tenir un factor d'impacte de 19.304.

## Referències

* ↑ «Journals Ranked by Impact: Environmental sciences». A: 2016 Journal Citation Reports. Science. Thomson Reuters, 2017.
# Nature One

El Nature One és un gran festival a l'aire lliure de música electrònica, on acudeixen molts discjòqueis d'Alemanya i de tot el món. No és tan gran o vell com el Maydayperò el Nature One va acabar superant-lo en assistència, ja que el Mayday només dura un dia, mentre que el Nature One en dura dos, de divendres a diumenge de matí. El primer Nature One va tenir lloc a prop de l'aeorport de Frankfurt el 1995.
La música que es punxa és techno, hardtechno, trance, drum'n'bass, electro, schranz, etc. Al contrari que el Love Parade, el Nature One costa uns 70 euros (2010). Una de les atraccions principals a part de la música, és l'exhibició dels focs artificials a la nit del dissabte. El festival dura sempre durant un ampli cap de setmana al primer cap de setmana d'agost.
El 2004 el festival va tenir una assistència d'aproximadament unes 53.000 persones, de les quals 40.000 varen utilitzar els camps pròxims per acampar-hi el cap de setmana sencer. Algunes persones que no poden pagar-se l'entrada o simplement que no poden entrar-hi, opten per restar fora com a alternativa. El festival en si mateix s'estructura en diferents floors, el principal, a l'aire lliure; un altre dins una carpa, un en un jardí anomenat Groovalistic i d'altres en àrees més petites. La majoria d'aquestes sales estan situades en una zona militar ara desocupada, és un lloc idoni per a muntar-hi un festival d'aquestes dimensions.
# Nicholas Gatty

Nicholas Gatty –nom de naixement Nicholas Comyn Gatty– (13 de setembre 1874, Bradfield, Yorkshire - Londres, 10 de novembre de 1946) fou un compositor i crític musical anglès.
Estudià al Royal College de Música de Londres i fou crític musical de la Pall Mall Gazette i director auxiliar del Covent Garden. El 1924 era organista de la Reial Acadèmia Militar del comte de York de Chelsea. Compongué Greysteel (òpera, 1906), Duke or Devil (òpera, 1909), The Tempest, òpera, Prince Ferelon, òpera estrenada el 1919), Macbeth (òpera escrita el 1926), Milton's on Time, per s solos, cor i orquestra, variacions per a orquestra, Ode on Time per a cor i orquestra estrenada al Festival de Sheffield de 1905, Three short Odes, per a cor i orquestra, Sona, en sol per a violí i piano, un concert per a piano i un quartet per a arc, i nombrosos cors.
Gatty era molt amic amb el compositor Ralph Vaughan Williams (1872-1958), que des de 1900 va estiuejar amb els Gatty al poble de Hooton Roberts, entre Rotherham i Doncaster, on el pare de Gatty era rector. Va morir a Londres el 1946 amb 72 anys.
El seu arxiu es conserva a la Universitat d'Exeter.

## Referències

* ↑ «Gatty, Nicholas». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 25 Fui - Gibz. facsímil de l'edició Madrid 1908-1923. Madrid: Espasa-Calpe, 1975, p. 1056. ISBN 84-239-4525-1.
* 1 2 «Papers of Nicholas Gatty -» (en anglès). Archives Hub. Universitat d'Exeter. [Consulta: 10 agost 2020].
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Apèndix V. Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1930-1933, p. 774. ISBN 84-239-4579-0.
* ↑ Vaughan Williams, Ursula; Lunn, John Edward. R.V.W: a biography of Ralph Vaughan Williams (en anglès). reedició 1988. Oxford: Oxford University Press, 1964. ISBN 9780192820822.
# Nicholas Christofilos

Nicholas Constantine Christofilos (16 de desembre de 1916 - 24 de setembre de 1972) Va ser un físic de nacionalitat grec-nord-americana. Va néixer a Boston, Massachusetts i va ser criat a Grècia. A Atenes, Nicholas va estudiar enginyeria mecànica i elèctrica.
Es va dedicar a treballar com tècnic de manteniment a una companyia d'ascensors a Atenes on el va agafar la Segona Guerra Mundial. Durant aquest període es va interessar per la física i va ser llegint llibres de física que va esdevenir un autodidacte en física nuclear. El 1946 va desenvolupar les idees per al Sincrotró i el 1949 va concebre el principi de l'enfocament intens. Amb la intenció de publicar-ho a una revista, va registrar una patent als Estats Units i a Grècia.
El seu descobriment va passar desapercebut durant alguns anys fins que el principi de l'enfocament intens va ser redescobert el 1952 i aplicat als acceleradors de partícules a Brookhaven, a la Universitat Cornell i al CERN. Explicava un curiós fenomen de les partícules. Quan alguns electrons lliures queien a un camp magnètic dins d'una cambra de buit, els electrons semblaven seguir el camí del camp magnètic. A Christofilos se li va oferir un lloc a Brookhaven el 1953. El 1956 es va unir al Laboratori de Radiació Lawrence Livermore.
Quan es va unir al JASON Defense Advisory Group es va convertir en el líder de l'operació Argus. L'objectiu era comprovar les seves hipòtesis en utilitzar com a objecte d'estudi el mateix planeta terra. Christofilos pretenia fer esclatar bombes nuclears per tal de comprovar com reaccionària aquesta radiació amb el camp magnètic terrestre. Si les seves hipòtesis eren correctes servirien per ser utilitzades com a arma en la desactivació de satèl·lits enemics. Christofilos comprovar les seves teories, però l'aplicació conjunta de radiació i camp magnètic com a arma no va funcionar.
A principis de la dècada del 1960 Christofilos va proposar que les ones de baixa freqüència extrema (ELF) eren una forma pràctica per a comunicar-se amb els submarins.

## Referències

* A.C. Melissinos (Universitat de Rochester). Nicholas C. Christofilos: His contributions to physics., 1993, p. 1067-1081.
* Foster, John S, T. Kenneth Fowler and Frederick E. Mills. Nicholas C. Christofilos (obituary). 26, 1973, p. 109-115.
* Christofilos, N.. Focusing System for ions and Electrons.
* Courant, E. D.; Livingston, M. S.; Snyder, H. S.; Blewett, J. P, Brookhaven National Laboratory Origin of the "Strong-Focusing" Principle. 91, 1958, p. 202-203.

## Enllaços externs

* «El mayor experimento del mundo» (en castellà). Article sobre l'operació Argus
* «The Sixties at LLNL» (en anglès). Arxivat de l'original el 2006-10-13. [Consulta: 1r juny 2012]. Menciona Christofilos i el projecte Astron
# Nafeasita

La nafeasita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom per la composició, que inclou sodi (en llatí, NAtrium), ferro (FERrum) i arsènic (= As).

## Característiques

La nafeasita és un arsenat de fórmula química Na₃Fe$^{3+}$₃(AsO₃OH)₆·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, sent publicada el mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Mineralògic d'Hamburg (Alemanya), amb el número de catàleg: md760, i a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 76193 i 76194.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, situada a Salar Grande, dins la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile). Aquesta mina xilena és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nafeasite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 juny 2022].
* ↑ Kampf, Anthony R.; Schlüter, Jochen; Malcherek, Thomas; Paulenz, Bianca; Pohl, Dieter; Ma, Chi; Dini, Maurizio; Donoso, Arturo A. Molina «Nafeasite, NaFe3+(AsO3OH)2⋅H2O, a new framework arsenate from the Torrecillas mine, Iquique Province, Chile». Mineralogical Magazine, 86, 6, 01-12-2022, pàg. 883–890. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.58 [Consulta: 4 abril 2023].
# Norwegian Spirit

El Norwegian Spirit és un vaixell de passatgers de la companyia de creuers Norwegian Cruise Line.
Va ser construït entre 1996 i 1998 per Meyer Werft a Papenburg, Alemanya, per a Star Cruises. Existeix un altre vaixell bessó, anomenat SuperStar Virgo de Star Cruises. Va navegar anomenat SuperStar Leo amb Star Cruises fins al 2004, quan va ser transferit a la flota de NCL com Norwegian Spirit.
Té eslora de 268 m, mànega de 32.3 m, amb 14 cobertes. Nominalment accepta 1996 passatgers i 965 tripulants. Navega amb bandera de Bahames. Actualment sol fer rutes pel Mediterrani a l'estiu i la tardor, i a l'hivern i la primavera fa rutes per les illes Canàries sortint de Barcelona o Málaga.

## Referències

* ↑ «Fleet Overview». Norwegian Cruise Line. [Consulta: 25 juny 2012].

## Vegeu també

* Llista de vaixells de creuers

## Enllaços externs

* Norwegian Spirit al lloc web de NCL
* Localització del Norwegian Spirit a Google Maps
# Neufchâtel-en-Bray

Neufchâtel-en-Bray és un municipi francès, situat al departament del Sena Marítim, dins la regió de Normandia. L'any 1999 tenia 5.103 habitants.

## Situació

Neufchâtel-en-Bray es troba al centre-est del departament del Sena Marítim. És situat als marges del Béthune dins el Pays de Bray.

## Administració

Neufchâtel-en-Bray fou capital de districte fins a l'any 1926. L'alcalde de la ciutat és Maurice Mouquet (PS) (2001-2008).

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 3.600 | 2.898 | 3.063 | 3.196 | 3.430 | 3.463 | 3.572 | 3.365 | 3.602 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3.483 | 3.564 | 3.616 | 3.641 | 3.651 | 3.777 | 3.832 | 4.006 | 4.133 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4.179 | 4.293 | 4.195 | 4.013 | 4.128 | 4.055 | 4.148 | 3.777 | 4.838 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 5.590 | 5.883 | 5.814 | 5.498 | 5.322 | 5.104 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Llocs d'interès

* Església de Notre-Dame.
* Museu Mathon-Durand.

## Ciutats agermanades

Neufchâtel-en-Bray manté una relació d'agermanament amb la següent ciutat:
* Whitchurch (Shropshire), (Anglaterra) (1975)

## Vegeu també

* David Douillet, judoca, campió olímpic, del Món i d'Europa.
* Llista de municipis del Sena Marítim

## Enllaços externs

* Neufchâtel-en-Bray a WikiMapia
# Now and Forever

Now and Forever és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry Hathaway, estrenada el 1934.

## Argument

Una noia dona una lliçó de moral al seu pare i a la seva esposa, lladres de joies.

## Repartiment

* Gary Cooper: Jerry Day
* Carole Lombard: Toni Carstairs Day
* Shirley Temple: Penelope 'Penny' Day
* Guy Standing: Felix Evans
* Charlotte Granville: Sra. J.H.P. Crane
* Gilbert Emery: James Higginson
* Henry Kolker: M. Clark
* Tetsu Komai: M. Ling
* Akim Tamiroff: Joier
# Lucila Mataix

Lucila Mataix (Alcoi, 22 de maig de 1932 - València, 9 d'octubre de 2001), de nom real Amalia Lucila Mataix Olcina, coneguda també pel pseudònim de Celia Bravo, va ser una escriptora valenciana que va publicar 250 novel·les rosa entre 1955 i 2001, la majoria amb el segell Bruguera. També fou col·laboradora de Las Provincias i va formar part de l'equip del programa Charlas de medianoche de RNE.
Va guanyar el premi Hucha de Plata amb el seu conte Un lugar para Dioni (1980), el seu llibre El rincón oscuro fou recomanat per la UNICEF i el seu llibre El Calcetín del Revés (Bruño, 1991) va obtindre una menció d'honor als premis CCEI. Algunes de les seves obres per a adults són: Crónica de un Desencanto (El Paisaje, 1985), El Muro (Víctor Orenga, 1988), La Casa de los Silencios (Libertarias, 1992), Las Herederas (Aguaclara, 1995) y Viento en los Puentes (Nadir, 2001). Entre els seus contes per a xiquets hi ha: Crepúsculo de Barcas (La Colmena, 1983), La Bufanda de Lunares (Altea, 1984), Un Gigante en el Bolsillo (Bruño, 1995) y Papá No Quiere Ser Pingüino (Bruño, 1997).
Des de 2001, l’Associació Cultural Samarita convoca el concurs de contes «Nadal Alcoià», amb el nom de Lucila Mataix.

## Referències

* ↑ Lucila Mataix a BiblioRomance
* ↑ Vizcarra, Ester «Lucila Mataix, verdad y misterio de una escritora» (en castellà). Ciudad de Alcoy, 26-11-1996, pàg. 6.
* ↑ Cda. «Lucila Mataix, mención de honor en los premios CCEI» (en castellà). Ciudad p. 6, 20-06-1992. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Delgado, Ana «'El muro', último libro de la desconocida escritora alcoyana Lucila Mataix». Ciudad, 05-07-1988, pàg. 6.
* ↑ Miró, Adrián «De nuevo, el mundo misterioso de los niños de Lucila Mataix» (en castellà). Ciudad de Alcoy, 11-06-2001, pàg. 12.
* ↑ «I CONCURSO CUENTOS NADAL ALCOIA». Associació Cultural Samarita. [Consulta: 1r abril 2022].
# Phreatoasellus minatoi

Phreatoasellus minatoi és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Matsumoto, K., 1962. Two new genera and a new subgenus of the family Asellidae of Japan. Annotationes Zoologicae Japonenses 35 (3): 162-169.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Henry, Jean-Paul i Guy Magniez, 1991. Quelques Asellotes (Isopoda) stygobies et obscuricoles du Sud-est de la Corée. Stygologia (6) 4. 217 - 225.
* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Neoperla bilineata

Neoperla bilineata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wu, C.F. & Claassen, 1934. Bull. Pek. Soc. Nat. Hist. 9:120.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Expedition to Southwest China, 1955-1957 (Plecoptera)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 desembre 2011].

## Bibliografia

* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:15.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:268.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:258.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Llista de control d'accés

La llista de control d'accés (ACL o access control list en anglès) és un concepte de seguretat informàtica utilitzat per a fer complir la separació de privilegis. Això significa donar o no uns privilegis a un objecte determinat que està realitzant una consulta.
Les ACL permeten controlar el flux del trànsit a equips de xarxes, com ara encaminadors i commutadors. El seu principal objectiu és filtrar trànsit, permetent o denegant el tràfic de xarxa d'acord amb alguna condició. No obstant això, també tenen usos addicionals, com per exemple, distingir "trànsit interessant" (trànsit prou important com per activar o mantenir una connexió) en XDSI.
El motiu pel qual sol gestionar-se en una classe o sistema separat i no en cadascuna de les parts que pretenen associar-se a permisos és per seguir les regles SOLID, en aquest cas la S (Principi de responsabilitat única), la qual cosa et permet fins i tot escalar millor. S'assemblaria a un sistema de control d'accessos físic típic d'un edifici, on aquesta part està centralitzada en un lloc. Aquest lloc només necessita saber dues coses: Qui ets (per exemple un ID d'una targeta, el teu id d'usuari) i que vols fer. Ell et respon si tens permís de fer-ho o no. Amb aquest enfocament aquest mateix sistema no només pot ser utilitzat per accedir a llocs si no per a qualsevol cosa que necessiti separar-se de persones que poden i no poden fer coses, per exemple: accedir a una pàgina o secció, publicar un comentari, fer una amistat, enviar un correu, ...
# Falk Richter

Falk Richter (Hamburg, 23 d'octubre de 1969) és un escriptor i director de teatre alemany. Va estudiar lingüística i filosofia a la universitat d'Hamburg. Durant els seus estudis, va posar en escena les seves primeres obres Portrait. Image. Konzept (Retrat. Imatge. Concepte) i Kult (Culte). A partir de 1996 hi ha altres posades en escena: Silkon, Gott ist ein DJ, Nothing hurts, Electronic City i Unter Eis (Sota el gel). Les seves obres han estat traduïdes a 15 idiomes i estrenades a París, Londres, Nova York, Sydney, Atenes, Copenhaguen, Jakarta, Tòquio i al Festival d'Edimburg
Falk Richter dirigeix les seves pròpies obres però també ha fet posades e escena d'autors com Caryl Churchill (In weiter Ferne), Mark Ravenhill (Gestochen scharfe Polaroids) o Sarah Kane (4.48 Psychose) entre d'altres i també textos de teatre clàssic, com La gavina, Les tres germanes i El jardí dels cirerers d'Anton Txékhov. Per al Burgtheater de Viena va dirigir "Juli Cèsar" de William Shakespeare.
Els temes que tracten les obres de Richter van des de la identitat perduda, la incapacitat per a la comunicació entre l'home i la soledat i l'aïllament en el món confús dels mitjans de comunicació, a la guerra i la política. Les seves peces estan en relació directa amb el present i l'accés a les tendències socials i corrents. En les seves produccions hi és present, jugant-hi un paper important, la utilització de nous mitjans de comunicació.

## Referències

* ↑ Grange, William. Historical Dictionary of German Theater (en anglès). 2a ed.. Rowman & Littlefield, 2015, p. 318. ISBN 1442250208.

## Enllaços externs

* Web de Falk Richter (en alemany, anglès i francès)
# Font de l'Espluga Calba

La Font de l'Espluga Calba és una font pública de l'Espluga Calba (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una font coneguda com "del moliner" per estar ubicada al costat de la casa de Cal Moliner, malgrat que no hi ha cap relació. És de pedra, adossada a la vorera i esglaonat del carrer Fulleda. Consta d'una pica quadrangular de pedra i un cos superior metàl·lic d'on surt l'aixeta de l'aigua. Formant part també del conjunt hi ha un antic abeurador per animals que resta cimentat i s'usa avui com a banc.

## Història

La font data de l'any 1917 o 1918. Originàriament, estava col·locada davant de Cal Farré, just a l'altre costat de la carretera de Fulleda, oposada d'on la trobem avui. És el 1929 quan es canvia la ubicació perquè es feren les obres de la carretera de Fulleda i s'hi posa l'abeurador, procedent de la plaça del Pou, on n'hi havia dos.

## Referències

* 1 2 «Font de l'Espluga Calba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Faustí

Faustí (Faustinus) fou un prevere que es va adherir a la secta fundada per Lucífer de Caller, i que va viure vers el final del segle iv. El seu nom apareix en tres obres:
# Forn del Turó del Bon Jesús

El Forn del Turó del Bon Jesús es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Premià de Dalt (el Maresme).

## Descripció

És un forn petit, no té la mateixa estructura que la resta de forns de terrissa i tampoc no sembla un forn de calç. Es tracta d'una cambra amb una planta de 2,5 x 1,5 m i poca alçària, una petita xemeneia i un portal senzill però ben fet. El bon estat en què es troba fa pensar que ha estat recuperat o que algú en té cura.

## Accés

És ubicat a Premià de Dalt: cal situar-se al Mirador de la Cornisa i pujar 230 m. Després prenem l'ampla pista que surt a la dreta en direcció al Turó d'en Baldiri on, a 90 m i a la dreta, hi ha un petit esvoranc al marge de la pista. Entrant al bosc en direcció SO per aquest punt, a 40 m trobem el forn. Coordenades: x=443887 y=4596095 z=451.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 70.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Maresmejant per Setmana Santa (català)
* Wikiloc (català)