OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anacroneuria nazca

Anacroneuria nazca és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú i Bolívia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:41.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):163.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 20 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Anacroneuria moche

Anacroneuria moche és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
El seu nom científic fa referència a l'ètnia mochica del Perú.

## Descripció

* Els adults presenten les membranes alars de color marró clar amb la nervadura marró, les antenes marró rogenc amb franges molt estretes i clares, i el pronot amb àrees sublaterals amples de color marró rogenc amb línies fosques i primes al llarg dels marges posterior i anterior.
* El mascle té ganxos forts (fortament corbats cap a dins), ales anteriors amb una llargada de 9 mm i un penis esvelt a l'àpex.
* Ni la nimfa ni la femella no han estat encara descrites.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Perú.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Stark & Sivec, 1998. Scopolia 40:38. «PDF».
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):162.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Stark, 2004. Spixiana 27(1):80.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 28 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Ambrosia (desambiguació)

Ambrosia o ambròsia (del grec ἀμβροσία, 'propi dels immortals') pot fer referència a:
* Ambrosia, beguda dels déus de l'Olimp
** Ambròsies, festes en honor de Dionís
* Ambròsia, gènere de plantes de la família de les asteràcies
# Andreu Canals Perelló

Andreu Canals (Santa Maria del Camí, Mallorca, 14 de setembre de 1914 - Palma, 15 de desembre de 1975) va ser un ciclista mallorquí que va córrer entre 1936 i 1945.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Circuit del Nord i una 2a posició final a la Volta a Catalunya de 1941.
Posteriorment fou president de la Federació de Ciclisme de les Illes Balears de 1963 a 1969. Era el pare de Pere Canals.

## Palmarès

* 1939
** 2n a la Volta a Mallorca
* 1940
** 2n a la Volta a Mallorca
* 1941
** Vencedor d'una etapa del Circuit del Nord
** 1r al Trofeu Falles de València
** 2n a la Volta a Catalunya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1942. Abandona (4a etapa)

## Referències

* ↑ «Història de la Federació balear de ciclisme». Arxivat de l'original el 2015-04-01. [Consulta: 23 març 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Andreu Capdevila i Puig

Andreu Capdevila i Puig (Cardedeu, Vallès Oriental, 25 de desembre de 1894 - Rennes, Bretanya 1987 fou un sindicalista català.
De petit es traslladà a Sant Andreu de Palomar. Als 13 anys ja treballava com a tintorer a la Companyia de Filatures Fabra i Coats, alhora que participava en accions sindicals. Amb 20 anys començà a assumir responsabilitats a la CNT. Així, fou dirigent del Sindicat Tèxtil de la CNT, i actuà especialment a Sant Andreu de Palomar (Barcelona).
Anys més tard, assumí el càrrec de conseller d'Economia de la Generalitat de Catalunya, en un breu període, del 16 d'abril al 5 de maig de 1937, i després fou president del Consell d'Economia. En acabar la guerra civil espanyola s'exilià a Perpinyà, on continuà militant en la CNT, i col·laborà regularment en els periòdics sindicalistes Le Combat de París i L'Espoir de Tolosa de Llenguadoc. Partidari de la línia ortodoxa, serà durant els anys 60 secretari de la Comissió de Relacions de la regió d'Aude-Pirineus de la CNT en l'exili, i contrari a l'Aliança Obrera i a Defensa Interior. Va passar els seus darrers anys a Rennes.

## Obres

* Un episodio de nuestra evacuación a Francia (1978).

## Referències

* 1 2 3 Vinyes i Roig, Pau «Andreu Capdevila i Puig, l'altre conseller andreuenc». Finestrelles, Núm.: 14, 2009, pàg. 169-172 [Consulta: 7 agost 2016].
* ↑ «Andreu Capdevila i Puig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Andreu Capdevila i Puig a veuobrera.org
# Zona d'Especial Conservació

Una Zona d'Especial Conservació (ZEC) és una àrea d'interés mediambiental per a la conservació de la diversitat, que ha estat designada pels estats membres de la Unió Europea per a intergrar-se a la xarxa Natura 2000.
La Directiva 92/43, d'Hàbitats, determina que cal declarar com a Zones Especials de Conservació (ZEC) tots els espais que ja han estat designats prèviament com a Llocs d'Importància Comunitària (LIC). Aquest fet implica que es diagnostica l'estat de conservació de tots els hàbitats i espècies d'interès comunitari presents a Catalunya i se’n determina el seu estat de conservació desitjat, el que n'assegura la seva conservació futura. A tal efecte, es detecten les pressions i amenaces que poden afectar cadascun d'aquests elements i es llisten totes les mesures de conservació que poden aplicar-se per mantenir o millorar l'estat de conservació dels hàbitats, dels hàbitats de les espècies i les espècies d'interès comunitari.
L'instrument de gestió que s'aprova juntament amb la declaració d'aquests espais com a ZEC, diagnostica l'estat de conservació d'aquests elements d'interès comunitari i proposa un seguit de mesures de gestió de possible aplicació en ells. L'aplicació de les mesures previstes en l'Instrument de gestió per part de tots ajudarà a conservar -i recuperar allà on s'escaigui- aquest patrimoni col·lectiu del qual tant ens beneficiem.
L'instrument presenta una fitxa per a cada hàbitat i per a cada espècie d'interès comunitari i una fitxa per a cada espai. L'elaboració d'aquest document ha comportat anys de feina, al llarg dels quals s'han consultat desenes de documents bibliogràfics i més de 20 experts en diversos grups taxonòmics.
Aquest procés s'ha determinat de manera separada pels 22 espais que tenen més del 40% de la seva superfície a la regió alpina (AG176/2013), pels 7 espais de la Plana de Lleida (AG166/2013) i per la resta dels 86 espais de la regió mediterrània.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Zones d'Especial Conservació». Espais naturals. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 31 de gener 2015. [Consulta: 31 gener 2015].
# Zvenígorod

Zvenígorod - Звенигород (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. Es troba a la riba esquerra del Moskvà, a 48 km a l'oest del centre de Moscou.

## Història

Zvenígorod existeix des del segle xii (1152), tot i que la primera menció escrita sobre la ciutat data del 1338. El nom de la ciutat deriva de les arrels zvení (tocar les campanes) i górod (ciutat), per tant significa 'Ciutat on sonen les campanes'. Pel que sembla, quan sonaven les campanes de Zvenígorod el so s'escoltava des de Moscou.
La ciutat pren importància a finals del segle xiv, quan l'hereta el segon fill de Demetri I, Iuri de Zvenígorod, que construeix la seva residència en un vessant a la vora del Moskvà. El kremlin local, anomenat Gorodok, conté l'únic exemple d'arquitectura moscovita del segle xiv, la Catedral de l'Assumpció (1399). L'interior de la catedral està decorat amb frescs del famós pintor Andrei Rubliov.
Zvenígorod es veié marcada per les guerres internes que menaren els fills de Iuri pel control de Moscou, sota el regnat del seu cosí Basili II (1425-1462). Després de la derrota de la facció de Zvenígorod, la ciutat fou incorporada al Gran Ducat de Moscou. La vila visqué una època de declivi. A començaments del segle xvii la vila fou devastada per les tropes de Demetri I el Fals, que avançaven de camí a Moscou. A mitjans d'aquell segle, el 1650, Aleix de Rússia escollí el monestir de Zvenígorod com a residència als voltants de Moscou. El boiar Borís Morózov establí a la vila una foneria de ferro. La vila obtingué finalment l'estatus de ciutat el 1784. El monestir fou devastat de nou el 1812 quan fou pres per les tropes franceses després de la batalla de Borodinó, tot i que fou recuperat per les tropes cosaques dies després. La ciutat no tornà a recuperar la seva importància comercial, es desmantellà el negoci dels Morózov i la ciutat es convertí en una vila predominantment agrícola. Per aquesta raó a finals del segle xix la ciutat es convertí en seu d'intel·lectuals, un lloc de moda als afores de Moscou. S'hi construïren algunes datxes extravagants, que avui dia s'han convertit en museus, com la casa de Serguei Tanéiev, la d'Anton Txékhov o la d'Issaak Levitan.
* El Salvador. Icona d'Andrei Rubliov de la iconòstasi de Zvenígorod.
* La Catedral de l'Assumpció, a Zvenígorod.

## Referències

* ↑ Ligarides, Paisius. History of the Condemnation of the Patriarch Nicon: By a Plenary Council of the Orthodox Catholic Eastern Church Held at Moscow A.D. 1666-1667 (en anglès). Cambridge University Press, 2010-10-31, p. 512. ISBN 978-1-108-01488-5.
* ↑ Polonsky, Rachel. Molotov's Magic Lantern: A Journey in Russian History (en anglès). Faber & Faber, 2010-03-18, p. 121. ISBN 978-0-571-25827-7.
* ↑ «Andrej Rubl’ov». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ Solov£ev, Sergei Mikhailovich. History of Russia: Michael Romanov : the last years, 1634-1645 (en anglès). Academic International Press, 1976, p. 237. ISBN 978-0-87569-066-7.
* ↑ Shvidkovskiĭ, Dmitriĭ Olegovich; Shvidkovsky. Russian Architecture and the West (en anglès). Yale University Press, 2007, p. 167. ISBN 978-0-300-10912-2.
# Alwin Kuhn

Alwin Kuhn (Berlín, 13 de gener de 1902 — Innsbruck, 30 de juny 1968) va ser un lingüista i romanista alemany.
Després de treballar uns anys en el tèxtil per guanyar-se la vida, va aconseguir estudiar entre 1927 i 1931 filologia romànica i anglesa a Tübingen, amb Gerhard Rohlfs, Bonn, amb Wilhelm Meyer-Lübke, i Leipzig, amb Walther von Wartburg i Theodor Frings. Va defensar la tesi doctoral el 1931, sota la direcció de Von Wartburg, amb el títol Die französische Handelssprache im 17. Jahrhundert (el llenguatge del comerç francès del segle xvii). El 1935 presentà la tesi d'habilitació, també amb Von Wartburg, amb el títol Der hocharagonesische Dialekt (el dialecte altaragonès).
Va ser professor de romanística a Friburg de Brisgòvia (1938), Marburg an der Lahn (1940) i Innsbruck (des de 1952). Els seus interessos foren pels idiomes i dialectes pirinencs, especialment sobre l'aragonès, del qual va publicar Der hocharagonesische Dialekt, la seva tesi doctoral, (1935). També va estudiar els parlars del Delfinat i de Sardenya i en els anys que va passar a Innsbruck va promocionar els estudis sobre el retoromànic, tema sobre el qual es van defensar moltes tesis en aquesta universitat sota la seva direcció. Moltes es van publicar a la col·lecció que ell fundà: "Romanica Aenipontana". Una altra línia de recerca fou sobre el lèxic francès: durant anys, a partir de 1938, fou redactor del Französisches Etymologisches Wörterbuch de Walther von Wartburg, per al qual redactà més de 150 articles.
Fou nomenat membre de l'Akademie der Wissenschaften zu Wien (1958). Fou també professor visitant de la Universitat d'Ann Arbor. Va ser editor durant trenta anys del suplement bibliogràfic de la Zeitschrift für romanische Philologie (1927).

## Referències

* ↑ «Alwin Kuhn». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Deutsche Biographie
* Pàgina de la Universitat de Friburg de Brisgòvia (amb una foto)
* Pàgina de la Universitat d'Innsbruck Arxivat 2021-04-25 a Wayback Machine. (amb una foto)
* Pàgina sobre els estudis de retoromànic a Innsbruck Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine. (en alemany)
# 23-F: la película

23-F: la película és una pel·lícula espanyola de 2011 dirigida per Chema de la Peña i protagonitzada per Paco Tous, basada en l'intent de cop d'Estat del 23 de febrer de 1981 a Espanya.

## Argument

23-F és la primera pel·lícula que pretén contar, en la seva complexitat, el cop d'estat de 1981. Des de la presa del Congrés, usada com a arrencada, fins a l'alliberament dels diputats, es reviuen les disset hores i mitja que van fer tremolar els fonaments d'una jove democràcia. D'una banda, el tinent coronel de la Guàrdia Civil Antonio Tejero Molina i els seus homes. D'un altre, el rei Joan Carles I que, des del seu despatx, intenta contenir al exèrcit i organitzar les forces civils. Al mig, un complex entramat on el tinent general Jaime Milans del Bosch i el general Alfonso Armada mouen els fils. Amb tot un país, al fons, que viu pendent de la ràdio i la televisió. 23F és la història de tres cops: el de Milans, el d'Armada i el de Tejero. Tres models que fracassen quan, borratxo de poder en el Palau de les Corts de Madrid, Tejero comença a entendre que l'han utilitzat.

## Repartiment

* Paco Tous: Antonio Tejero
* Juan Diego: Alfonso Armada
* Fernando Cayo: Rei Joan Carles I
* Mariano Venancio: Sabino Fernández Campo
* Ginés García Millán: Adolfo Suárez
* Lluís Marco: Jaime Milans del Bosch
* Luis Zahera: Jesús Muñecas Aguilar
* Luis Callejo: Santiago Vecino
* Pedro Casablanc: Eduardo Fuentes
* Joan Pera: Santiago Carrillo
* José Manuel Seda: Felipe González
* Paco Ochoa: Alfonso Guerra
* Juan Calot: Leopoldo Calvo-Sotelo
* Luis Moreno: Felip, Príncep d'Astúries
* Olga Lozano: Reina Sofia d'Espanya
* Clara Álvarez: Infanta Cristina de Borbó i Grècia
* Cristina Álvarez: Infanta Helena de Borbó i Grècia
* Manolo Solo: Fernando Castedo
* Juanma Lara: Juan García Carrés
* Aitor Mazo: Ricardo Pardo Zancada

## Nominacions

Juan Diego fou nominat al Goya al millor actor secundari mentre que Ginés García Millán fou nominat al Premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de cinema.

## Referències

* ↑ La película '23 F' este domingo en 'Versión Española', rtve.es, 16 de gener de 2016
* ↑ 23-F la película a Fotogramas
* ↑ 23-F: la película, al web dels Goya
* ↑ José Coronado y María León revalidan su Goya con el premio Unión de actores, 20 Minutos, 19 de juny de 2012

## Bibliografia

* 23-F. La película. Radiografía de un golpe de estado per Joaquín Vallet Rodrigo. A: Versión Original: Revista de cine, ISSN 1886-7227, Nº. 202, 2012 (Ejemplar dedicado a: Cine español 2011), págs. 24-27
# Annibale Brasola

Annibale Brasola (Galzignano Terme, Vèneto, 16 de juny de 1925 – Vigonovo, 30 de novembre de 2001) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1947 i 1955. Va destacar com a esprintador. El seu germà Elio també fou ciclista professional.
Les seves victòries més destacades foren tres etapes al Giro d'Itàlia entre el 1950 i el 1954. El 1949 guanyà el Giro del Lazio.

## Palmarès

* 1945
** 1r a l'Astico-Brenta
** 1r a La Popolarissima
* 1946
** 1r a La Popolarissima
* 1948
** 1r al Circuit de Santo Stefano Magra
* 1949
** 1r al Circuit de La Spezia
** 1r al Giro del Lazio
** 1r a la Copa Ciutat de Bassano del Grappa
* 1950
** 1r al Trofeu Bottecchia
** 1r a la Coppa Girotto
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Giro dels dos mars
* 1952
** 1r a la Coppa Turcato
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Àustria
* 1953
** Vencedor d'una etapa del Giro de Sicília
* 1954
** 1r al Gran Premio Marocchi
** 1r al Gran Premio Fiera de Vezzola
** 1r al Circuito d'Oderzo
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1949. 59è de la classificació general
* 1950. 52è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1951. 66è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1952. 59è de la classificació general
* 1953. 68è de la classificació general
* 1954. 58è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «BRASOLA Annibale». [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Storia di Annibale Brasola» (en italià). [Consulta: 31 gener 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès d'Annibale Brasola a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa d'Annibale Brasola a sitiodeciclismo.net
# 230 aC

El 230 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà, era conegut com a any del consolat de Bàrbula i Pera (o també any 524 ab urbe condita). L'ús del nom «230 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Imperi Selèucida

* Antíoc Híerax, rei d'una part de l'Imperi Selèucida, és atacat pel rei de Pèrgam Àtal, que havia vençut els gàlates, aliats d'Antíoc. Aquest, després de la derrota gàlata, només conserva el suport egipci, poc significatiu.

### Antiga Grècia

* La ciutat de Fenice, que Polibi descriu com la més rica i poderosa de les ciutats de l'Epir, és conquerida pels il·liris ajudats per grups de gals mercenaris. Els epirotes van al rescat de la ciutat, i una sortida dels il·liris els sorprèn i els derrota.

### Regne d'Il·líria

* Escerdilaides d'Il·líria dirigeix una força enviada per la reina vídua Teuta contra l'Epir. Avança a través dels passos d'Atintània i derrota un exèrcit epirota, arribant fins a Fenice, però torna ràpidament, cridat per Teuta, per fer front a un atac dels dàrdans.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Marc Emili Bàrbula i Marc Juni Pera.
* Els dos cònsols fan la guerra contra els lígurs. L'historiador medieval Joan Zonaràs diu que quan els cartaginesos coneixen aquesta guerra, decideixen marxar contra Roma], però en renuncien quan els cònsols arriben al seu país, i els reben amb grans mostres d'amistat. Això és un error i, amb tota probabilitat els fets s'han de referir als gals, que, segons diu Polibi, estaven a punt de revoltar-se a causa de la Llei Flaminia, proclamada dos anys abans, el 232 aC, que establia la divisió i el repartiment de les terres de la regió del Picè.

## Naixements

* Luci Emili Paulus Macedònic, dirigent romà a la Tercera Guerra Macedònica (171 aC - 168 aC).

## Necrològiques

* Aristarc de Samos (nascut circa 310 aC), astrònom i matemàtic grec. Va proposar el model heliocèntric del sistema solar (data aproximada).
* Xunzi, filòsof xinès que va viure durant el període dels Regnes combatents i va contribuir a una de les Cent escoles de pensament.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Justí. Justini Historiarum Philippicarum, XXVII, 2, 3
* ↑ Polibi. Història, II, 5, 8
* ↑ Polibi. Història, II, 5, 6
* ↑ Joan Zonaràs. Compendi d'història, VIII, 19
* ↑ Joan Zonaràs. Compendi d'història, VIII, 20
* ↑ Polibi. Història, II, 21
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Emili Paulus, VIII, 3
* ↑ «Aristarc de Samos». GEC. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Goldin, Paul Rakita. Rituals of the way : the philosophy of Xunzi. Chicago: Open Court, 1999, p. 1. ISBN 9780812694000.
# (184) Deiopea

(184) Deiopea és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert el 28 de febrer de 1878 per Johann Palisa des de l'observatori de Pula, Croàcia. Està anomenat així per Déiope, un personatge de la mitologia grega.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 29. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ En el 1878, Pula formava part de l'Imperi austrohongarés.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(184) Dejopeja» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 3 juny 2015].
# 4x4 Off-Road Racing

4x4 Off-Road Racing és un videojoc de curses publicat el 1988 per Epyx. Els quatre mapes consten de fang, gel, desert i muntanyes. En aquest joc s'ha de tenir en compte el pensament lògic i les habilitats de conducció. Abans de començar, hi ha diversos vehicles per triar, que es diferencien pel pes i les diferències de rendiment. Hi ha diverses rutes per triar des d'on es jugarà la carrera "dura" després. Abans de començar, es tria entre un conjunt d'eines addicionals per al cotxe. Per exemple, el cotxe pot equipar-se amb un dipòsit més gran, uns pneumàtics més gruixuts i un cabrestant per a millorar a la carrera posteriorment. El dipòsit permet abastir més combustible per fer menys parades. Els "pneumàtics A/T" ajuden a passar per la sorra ràpida de manera segura. Hi ha un supermercat, on hi ha coses com gasolina, oli, aigua de refrigeració, oli de transmissió, substitució, bateria, pneumàtics de recanvi, eines, mecànica, mapa, menjar i begudes, etc. es pot comprar. No obstant això, hi ha una quantitat limitada d'espai al vehicle.

## Rebuda

Compute! va elogiar el joc escrivint "una conducció agradable".
La revista espanyola Microhobby va valorar el joc amb les següents puntuacions: Originalitat: 50% gràfics: 50% moviment: 60% so: 50% dificultat: 70% addicció: 40%

## Referències

* ↑ «4x4 Off-Road Racing (1988)» (en anglès). MobyGames. [Consulta: 4 gener 2021].
* ↑ «Anàlisi a ZZAP» (en anglès). ZZAP, 43, novembre 1988, pàg. 22 [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ Randall, Neil «Epyx's Epic Lineup». Compute!, 01-01-1989, p. 68 [Consulta: 10 novembre 2013].
* ↑ (castellà) 4x4 Off-Road Racing - ZX Spectrum - article on Soloretro

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a MobyGames
* (anglès) El videojoc a World of Spectrum