OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Talp costaner del Pacífic

El talp costaner del Pacífic (Scapanus orarius) és una espècie de tàlpid nord-americà de mida mitjana. Viu en zones boscoses i obertes amb sòls humits al llarg de la costa del Pacífic, des del sud-oest de la Colúmbia Britànica fins a la Califòrnia central. Té un pelatge negre vellutat, un musell puntat i una cua curta i gairebé calba. Mesura uns 16 cm de llarg, incloent-hi una cua de 3 cm i pesa uns 62 g. Les potes anteriors són amples i tenen forma de pala, estant especialitzades per excavar; les posteriors són més petites. Té 44 dents. Les orelles no són visibles i té uns ulls petits. El seu aspecte és similar al del talp de Townsend, que és una mica més gran. Es passa gran part del temps sota terra, buscant cucs de terra, petits invertebrats i material vegetal en caus poc profunds. Roman actiu tot l'any. És principalment solitari, excepte durant la temporada d'aparellament a finals de l'hivern. La femella dona a llum una ventrada d'entre dues i quatre cries en un cau subterrani profund.

## Referències

* ↑ «Talp costaner del Pacífic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Zebra de Grévy

La zebra de Grévyi (Equus grevyi) és l'espècie més grossa de zebra. En estat salvatge, viu a Kenya i Etiòpia. En comparació amb altres zebres, és més gran, té orelles més grans i té les ratlles més estretes. L'espècie fou anomenada en honor de Jules Grévy, president de França en 1882. En certes regions de Kenya conviu amb zebres comunes.

## Referències

* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 167. ISBN 0801895332.
# La Mare de Déu i l'Infant amb santa Anna i sant Joan Baptista

La Mare de Déu i l'infant amb santa Anna i sant Joan Baptista és un dibuix pintat per Leonardo da Vinci cap al 1499-1500 i que actualment està exposat al National Gallery de Londres.
Està dibuixat sobre vuit fulls de paper enganxats. Es tracta d'un estudi per a un retaule amb destinació a una església de Florència, però el quadre mai no va ser completat.
Va pertànyer a la família Arconati de Milà, després va passar a Venècia, on el va comprar Robert Udny el 1763. Després va passar a la Royal Academy, que tenia la seu a Burlington House. Allà hi va restar fins al 1962, quan va ser posat a la venda per 800.000 £. Per la por que trobés un comprador estranger, el cartró va ser exposat a la National Gallery, on va ser vist per gairebé un quart de milió de persones en poc més de quatre mesos, molts dels quals van fer donacions per conservar-lo al Regne Unit.

## Referències

* Pàgina de l'obra a la National Gallery.
# La Marea

La Marea és un mitjà de comunicació en castellà, editat en paper i de caràcter mensual. La Marea va sorgir de la cooperativa periodística Más Público, fundada per extreballadors de l'edició en paper del diari Público. El primer número va sortir a la venda el 21 de desembre de 2012. Així mateix, compta amb un diari digital, que està associat amb la revista digital sobre llibres En Cubierta, impulsada per la periodista Paula Corroto, exresponsable de Llibres de Público.

## Història

Després d'imprimir-se l'últim exemplar de Público, el 23 de febrer de 2012, la direcció van acomiadar al 85% dels treballadors, alguns dels quals van decidir fundar una cooperativa per comprar la capçalera que havia sortit a subhasta. El 22 de juny de 2012 se celebra la subhasta de la capçalera que finalment és guanyada per una immobiliària formada per pràcticament els mateixos accionistes de Mediapubli, anterior amo de la capçalera.
La cooperativa, inspirada en el diari alemany Die Tageszeitung, està composta de treballadors i lectors amb la intenció de crear un mitjà de masses lliure d'interessos empresarials i polítics, en comptar amb una base financera independent creada per milers de socis i lectors.
Després de la creació de la cooperativa, 500 persones es van unir al projecte mitjançant la compra de participacions de mil euros, o amb campanyes de micromecenatge.

## Números especials

Abans de llançar el primer número de La Marea el gener de 2013, la cooperativa ha publicat dos números especials en paper. El primer, al maig de 2012 amb motiu de l'aniversari del 15-M i el segon, al juny de 2012, per explicar les conseqüències del rescat a la banca espanyola.

## Referències

* ↑ Las cuentas de La Marea La Marea, 27/04/2013.
* ↑ «LaMarea.com "Quienes somos"». Arxivat de l'original el 2015-08-08. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Mongolia. Papel mojado. Debate, 2013, p. 74. ISBN 978-84-9992-306-2.
* ↑ 'Público' cierra su edición de papel Público.es, 24 de febrero de 2012
* ↑ Roures culmina su pirueta legal para recomprar 'Público' Libbertadigital, 2012-08-07.
* ↑ «"Participa en el proyecto" de LaMarea.com». Arxivat de l'original el 2013-02-17. [Consulta: 24 agost 2015].

## Enllaços externs

* La Marea - Lloc web oficial
# Leiteïta

La leiteïta és un mineral de la classe dels òxids. Anomenada per Luis Antonio Bravo Teixeira-Leite, un mineralogista amateur portuguès-sudafricà de Pretòria, el qual va descobrir el primer espècimen.

## Característiques

La leiteïta és un òxid de fórmula química Zn(As₂O₄). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5 a 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la leiteïta pertany a «04.JA - Arsenits, antimonits, bismutits; sense anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: apuanita, reinerita, karibibita, kusachiïta, schafarzikita, trippkeïta, versiliaïta, schneiderhöhnita, zimbabweïta, ludlockita, paulmooreïta, estibivanita i chadwickita.

## Formació i jaciments

El mineral només ha estat descrit a la seva localitat tipus, a Namíbia.

## Referències

* ↑ «Leiteite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Linda Brown

Linda Carol Brown (Topeka, Kansas, 20 de febrer de 1943 - 26 de març de 2018) va ser una afroamericana coneguda pel cas Brown contra el Consell d'Educació del Tribunal Suprem dels Estats Units, que el 1954 va acabar amb la doctrina de Separate but equal (segregats però iguals), que regia a l'educació pública des de 1896, en considerar-la inconstitucional perquè no oferia als infants negres una protecció igualitària sota la llei.

## Biografia

Brown va explicar en una entrevista de 1985 que el barri en el qual es crià era multicultural, i que "jugava amb nens hispans, blancs, indis i negres”. Als nou anys, per arribar a l'escola de la seva ciutat natal de Topeka, Kansas, havia de realitzar un llarg trajecte de tres quilòmetres des de la seva casa, creuant primer una via de tren i després prenent un autobús. Per això, el seu pare, Oliver Brown, va decidir inscriure-la el setembre de 1950 en un col·legi més proper a casa seva. Linda cursava el tercer any de primària quan el seu pare va matricular-la al Sumner Elementary School però, com la família s'esperava, l'escola li va denegar la inscripció perquè allí només hi estudiaven nens blancs a causa de la segregació racial existent. Aquell curs l'Associació Nacional per a l'Avenç de Persones de Color (NAACP, per les seves sigles en anglès) va encoratjar les famílies afroamericanes a tractar d'inscriure els seus fills en escoles només per a blancs. Els nens de 13 famílies van ser rebutjats, la qual cosa va servir a la NAACP per a presentar una demanda conjunta. Els cognoms dels demandants es van ordenar alfabèticament i Brown va ser el primer d'ells, la qual cosa va donar nom al cas. L'advocat que va representar les famílies va ser Thurgood Marshall, qui més endavant es va convertir en el primer magistrat negre del Tribunal Suprem. Quatre anys després en la sentència del Cas Brown contra el Consell d'Eduació, el 1954, la Cort Suprema dels Estats Units va suprimir per unanimitat la doctrina de «segregats però iguals» que regia l'educació pública des de 1896 en considerar-la inconstitucional perquè no oferia als infants negres una protecció igualitària sota la llei.

## Referències

* ↑ «Linda Brown, Symbol of Landmark Desegregation Case, Dies at 75» (en inglés). The New York Times, 26-03-2018 [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «Muere Linda Brown, la afroestadounidense cuyo activismo llevó al fin de la segregación racial en las escuelas de Estados Unidos». BBC Mundo, 27-03-2018 [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ Faus, Joan «Muere Linda Brown, la niña que acabó con la segregación racial en los colegios de Estados Unidos». , 27-03-2018 [Consulta: 29 març 2018].

## Vegeu també

* Panteres Negres
* Rosa Parks
# Les boges, boges aventures de Robin Hood

Les boges, boges aventures de Robin Hood (títol original en anglès: Robin Hood: Men in Tights) és una pel·lícula franco-estatunidenca de comèdia paròdica, dirigida per Mel Brooks el 1993. Es tracta d'una paròdia de la història de Robin Hood: Príncep dels lladres i més particularment del film Robin Hood, príncep dels lladres de Kevin Reynolds (1991). Ha estat doblada al català.

## Argument

Robin Hood és fet presoner durant les croades. S'evadeix i torna a Anglaterra. A la seva arribada, troba un país víctima de la repressió del Príncep Joan, el germà del Rei Ricard que ha marxat a la guerra i del qual no es tenen notícies. Amb Little John, Will Scarlet, Mirette i Atchoo al seu costat, es posa en marxa per frustrar els plans del Príncep Joan i del xèrif de Rottengham.

## Repartiment

* Cary Elwes: Robin Hood
* Richard Lewis: el príncep Joan
* Roger Rees: el xèrif de Rottengham
* Amy Yasbeck: Lady Marianne
* Dave Chappelle: Atchoo
* Mark Blankfield: Mirette
* Eric Allan Kramer: Petit Jean
* Matthew Porretta: Will Scarlet O'Hara
* Mel Brooks: el rabí Tuckman
* Megan Cavanagh: Broomhilde
* Tracey Ullman: Latrine
* Patrick Stewart: Ricard Cor de Lleó
* David DeLuise: un vilatà
* Dom DeLuise: Don Giovanni

## Al voltant de la pel·lícula

* Cap al final del film, el rabí Tuckman declara a Richard: « Està bé ser el rei! ». Es tracta d'una picada d'ull a la cançó de Mel Brooks titulada It's Good To Be The King dels anys 1980.
* Cap al final del film, quan Robin nomena Atchoo com a nou xèrif, tothom queda sorprès perquè és negre. Atchoo replica llavors: « Això funciona bé, el xèrif és a la presó. » Això fa referència al film de 1974 Selles de muntar calentes igualment dirigit per Mel Brooks.
* Cap a la meitat del film, quan Robin prova de saltar sobre el seu cavall i erra d'exactitud, Atchoo llança enfotent-se: «Aw, white men can't jump!» («Oh, els blancs no saben pas saltar!»), en referència al film de 1992 Els blancs no la saben ficar.
* Robin declara: «Sóc Robin Hood, el verdader! I contràriament al meu predecessor, no ballo amb els llops!» per enfotre-se'n de Kevin Costner, oscaritzat per Ballant amb llops, estrenada l'any 1989, dos anys abans de Robin Hood: Príncep dels lladres (1991) que Les boges, boges aventures de Robin Hood parodia.

## Referències

* ↑ «Les boges, boges aventures de Robin Hood». Ésadir.cat. [Consulta: 21 juny 2022].
* ↑ «Robin Hood: Men in Tights». The New York Times.
* ↑ «trivia». ImdB.
# Les bessones del mal

Les bessones del mal (títol original en anglès: Twins of Evil) és una pel·lícula fantàstica de John Hough del 1971. És el tercer i últim film de la Comtessa Mircalla Karnstein dirigida per l'estudi Hammer Films. Va ser precedida de Lust for a Vampire i de The Vampire Lovers. Dràcula no hi apareix. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'Europa de l'Est del segle XIX: les germanes Gellhorn, són òrfenes i han estat recollides pel seu oncle, un purità membre d'una secta de fanàtics caçadors de bruixes. No lluny d'allà, viu el comte Karnstein, depravat i adorador del diable. Una de les germanes, Maria, s'escandalitza amb l'aristòcrata mentre l'altra, Frieda, té una certa fascinació pel llibertí.

## Repartiment

* Peter Cushing: Gustav Weil
* Kathleen Byron: Katy Weil
* Mary Collinson: Maria Gellhorn
* Madeleine Collinson: Frieda Gellhorn
* David Warbeck: Anton Hoffer
* Damien Thomas: Comte Karnstein
* Katya Wyeth: Comtessa Mircalla
* Roy Stewart: Joachim
* Isobel Black: Ingrid Hoffer
* Harvey Hall: Franz
* Alex Scott: Hermann
* Dennis Price: Dietrich
* Inigo Jackson: Woodman
* Judy Matheson: La filla de Woodman
* Luan Peters: Gerta
* Maggie Wright: Alexa
* Peter Thompson: Gaoler

## Referències

* ↑ «Les bessones del mal». esadir.cat.
* ↑ «Twins of evil». The New York Times.
# Le manteau bleu

Le Manteau bleu (El mantó blau) és una pintura sobre cartolina que Xavier Gosé elaborà l'any 1912. És una de les obres més destacades de l'artista lleidatà.
Aquesta obra s'emmarca a l'època que Gosé ja estava instal·lat a París, tot desenvolupant una brillant carrera com a dibuixant i il·lustrador de les millors revistes modernistes de l'època, fet que li permetia dedicar-se també a la pintura i l'aquarel·la a tall individual. Després d'una etapa dedicat a l'espanyolada i a les representacions crítiques dels ambients i protagonistes del món de la prostitució, Gosé es dedicà a retratar el París més frívol i elegant, on la protagonista és la dona, en un context de luxe a cavall entre la prostitució encoberta i el món refinat i esnob de l'alta societat, un tema que gràcies a la seva obra va arribar a esdevenir tot un estereotip del París de principis del segle xx.
En aquesta obra, Gosé se centra en els cossos de les dues figures femenines, en el seu posat i en els seus vestits, d'unes textures aquarel·lades molt treballades, més que no pas en els seus rostres, absolutament inexpressius i d'una bellesa convencional, estilitzada i sintètica, molt vinculada al món de la moda femenina del París de la Belle Époque. L'obra presenta moltes de les característiques pròpies de l'art de Gosé, amb una composició equilibrada entre zones plenes i buides i un refinament en el traç de les línies que li és molt propi. El refinat erotisme que planeja en aquesta escena incideix en la imatge popularitzada i, fins i tot, estereotipada d'un món pervers i decadent, no exempt dels prejudicis masculins de finals de segle.

## Referències

* 1 2 Navarro Guitart, Jesús. «Le Manteau bleu». Catàleg general d'obra del Museu d'Art Jaume Morera. Arxivat de l'original el 14 d’octubre 2013. [Consulta: 4 agost 2013].

## Bibliografia

* Navarro Guitart, Jesús. Xavier Gosé y el París elegante. Zaragoza: Prensas Universitarias de Zaragoza, 2012. ISBN 978-84-15538-16-5.
* Mujeres pintadas: la imagen de la mujer en España 1890 - 1914. Madrid: Fund. Cultural MAPFRE Vida, 2003. ISBN 84-89455-77-5.
* Xavier Gosé [1876-1915] : el París de la Belle Époque : Madrid, 13 julio- 12 septiembre 1999. Madrid: Fundación Cultural MAPFRE Vida, 1999. ISBN 84-89455-31-7.
# Liparis punctulatus

Liparis punctulatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 8,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 0-20 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: des de la prefectura de Nagasaki fins a la prefectura d'Aomori i la costa oriental de la península de Corea.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Tanaka, S., 1916. Four new species of Japanese fishes. Dobutsugaku Zasshi = Zoological Magazine Tokyo v. 28: 173-174.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Kido, K., 1988. Phylogeny of the family Liparididae, with the taxonomy of the species found around Japan. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (35)2:125-256.

## Bibliografia

* Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# LibraryThing

LibraryThing és un lloc web per a la catalogació compartida, una mena d'experiment social per a compartir catàlegs, comentaris i valoracions de llibres. Aprofita tecnologies de tipus Z39.50 per capturar dades bibliogràfiques de catàlegs públics d'arreu del món. El lloc web està disponible en moltes llengües (també en català), i les traduccions també s'assoleixen d'una manera cooperativa.
LibraryThing va ser desenvolupat per Tim Spalding i va començar a estar accessible l'agost de 2005.

## Enllaços externs

* LibraryThing en anglès
* LibraryThing en català
* Blog de la comunitat catalana de LibraryThing (actiu entre febrer de 2010 i desembre de 2011).
# Ambaixada Cristiana Internacional de Jerusalem

L'Ambaixada Cristiana Internacional de Jerusalem (en anglès: International Christian Embassy in Jerusalem) (ICEJ) és una organització cristiana sionista amb seu a Jerusalem, Israel.

## Història

L'Ambaixada Cristiana Internacional' va ser fundada en 1980 per cristians evangèlics per expressar el seu suport a l'Estat d'Israel i al poble jueu, específicament a la promulgació per part del govern israelià de la Llei de Jerusalem, i en protesta pel tancament de les ambaixades estrangeres a Jerusalem. El ICEJ és més conegut per ser l'amfitrió d'una celebració cristiana anual de la Festa dels Tabernacles, que atrau milers de participants de gairebé 100 països. El lloc i el nom es van triar deliberadament per demostrar que, a diferència d'altres grups internacionals, els seus membres consideren que Jerusalem és la capital de l'Estat d'Israel.
Les filials d'Israel i Alemanya de l'Ambaixada Cristiana Internacional estan encapçalades per Jürgen Bühler, fill d'Albert Bühler, un soldat de la Wehrmacht que va passar anys en un camp de presoners rus després de la Segona Guerra Mundial. El pare de Bühler va rebre l'ajuda de dues famílies jueves, que li van oferir atenció mèdica i aliments. Seixanta anys després, Bühler va encapçalar una campanya per recaptar fons per a la construcció d'habitatges per als supervivents de l'Holocaust que residien a Haifa.

## Referències

* ↑ Green, Emma. "Christian Zionists and ...." The Alantic. 20 October 2017. 27 October 2017.
* ↑ Son of German soldier helps open survivors hostel in Haifa By Raphael Ahren, Haaretz, 10-04-2010: "Although his father fought for the Nazis in a Wehrmacht uniform, Juergen Buehler said he was proud of his family's stance during the Hitler years. "In a way my parents and grandparents were [among] the few citizens in Germany that belonged to a minority of Christians who at least to some degree spoke up against the Hitler regime,"";websource 2010-12-15.
* ↑ Son of German soldier helps open survivors hostel in Haifa
# Anaxilau de Larisa

Anaxilau (en grec antic: Ἀναξίλαος, en llatí: Anaxilaus) va ser un metge i filòsof pitagòric grec nascut a Larisa de Tessàlia. Va ser desterrat de Roma i d'Itàlia per August l'any 28 aC acusat de mag, que sembla que era en realitat un coneixement profund d'algunes plantes i de les maneres d'actuar davant de malalties, i també per la pràctica de l'alquímia, l'astrologia i la màgia.
Diògenes Laerci li atribueix un tractat "Sobre els filòsofs". S'han conservat alguns fragments d'obres atribuïdes a ell, on explica tècniques per fer aparèixer foc sobre l'aigua. Alguns dels miracles que es diu que va fer Simó el Mag es citen com a efectuats per Anaxilau. Un segle després de la seva mort, encara era recordat com a autoritat en la màgia i l'astrologia. Plini el Vell el cita com una de les seves fonts a la seva Història Natural. Al segle ii encara era citat per autors pagans i cristians.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Dicconario de adivinos, magos y astrólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 56-57. ISBN 8481641618.
# Anacroneuria novateutonia

Anacroneuria novateutonia és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: el Brasil (Santa Catarina i Paranà) i l'Argentina (Entre Ríos i Misiones).

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jewett, 1959. Am. Midl. Nat. 61(1):148-161.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Estudo da fauna de Anacroneuria (Plecoptera: Perlidae) na Bacia Hidrográfica do Rio dos Sinos, Estado do Rio Grande do Sul, com dados sobre a fecundidade de Anacroneuria trimacula (portuguès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* ↑ Some Stoneflies from Santa Catarina, Brazil (Plecoptera) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2002. Proc.Biol.Soc.Wash. 115(1):82.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):163.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:320.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 24 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing (anglès)
# Llançacoets múltiple

Un llançacoets múltiple (en anglès són coneguts per les sigles MRL, de multiple rocket launcher) és un tipus de sistema d'artilleria de coets no guiada. Igual que una altra artilleria de coet, els llançacoets múltiples té menys precisió i molta menys ràtio de foc que les bateries de canons d'artilleria tradicionals. No obstant això, en ser múltiples, tenen la capacitat de poder llançar simultàniament molts centenars de quilograms d'explosiu, amb un efecte devastador.
La primeres armes que van tenir alguna semblança a l'actual concepte de llançacoets múltiple va ser probablement el Hwacha coreà, creat al segle xv. Aquest consistia en petites bosses de pólvora unides a sagetes per propulsar-les com a coets. Algunes sagetes van ser més tard dissenyades per detonar i llançar pues de ferro.

## Exemples

* Alemanya- Nebelwerfer
* Argentina- SLAM Pampero MRL, SAPBA, TAM VCLC
* Brasil- Astres II MLRS
* R.P. de la Xina- WS-1, WS-2
* Croàcia- M96 Tajfun
* - RM-70 (en ús per diversos exèrcits)
* - Coet Rayo
* Espanya- Llançacoets múltiple Teruel
* Estats Units- M270 Multiple Launch Rocket System (MLRS)
* Índia- Pinaka
* Polònia- WR-40 Langusta
* Romania- LAROM
* Rússia- BM-21, BM-30, S-1
* Sud-àfrica- Valkiri
* Turquia- T-300, Roketsan T-122 and Roketsan TR-107
* Rússia- BM-14, BM-21, BM-27,
* Iugoslàvia- M-87 Orkan, M-77 Oganj, M-63 Plamen
* Veneçuela- 9m723k1 és un Iskander modernitzat a Veneçuela l'any 2010.
* Corea del Nord BM-14

## Referències

* ↑ T-300, Roketsan T-122 and Roketsan TR-107