OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ortocupulorotonda pentagonal

En geometria, la ortobicupulorotonda pentagonal es pot construir enganxant una cúpula pentagonal i una rotonda pentagonal per les cares decagonals. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{32}$). Té simetria C$_{5v}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Pentagonal Orthocupolarotunda ortobicupulorotonda pentagonal a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Torrent de Bringuers

El Torrent de Bringuers és un curs fluvial que en confluir amb la Riera d'Auquers, dona lloc al naixement del Barranc de Figuerola.

## Municipis per on passa

El curs del Torrent de Bringuers transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de Bringuers està constituïda per 4 cursos fluvials que en total sumen una longitud de 3.378 m.

### Distribució municipal

El conjunt d'aquesta xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinós.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Llanera full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torrent de Saltèguet

El torrent de Saltèguet és un torrent de la Baixa Cerdanya, que neix a la font del Picassó i desemboca al torrent del Pla de les Forques.

## Referències

* ↑ «torrent de Saltèguet | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Salteguet». [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ cerdany4. «La Molina (Barri de l'Estació) - Torrent de Saltèguet», 17-04-2021. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Salteguet | Web Oficial de l'Ajuntament d'Alp». Arxivat de l'original el 2023-05-14. [Consulta: 12 maig 2023].
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torrent de Reixac

El torrent de Reixac és un curs d'aigua de Montcada i Reixac, al Vallès Occidental. Neix al vessant oriental de la serra de Marina i recull les aigües del turó de Donadeu, del turó de la Roca Plana i de les Corones. Passa a la vora de Sant Pere de Reixac abans de desembocar al Besòs.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torrent de Sallente

El Torrent de Sallente és un barranc del terme de la Torre de Cabdella, al Pallars Jussà, dins del terme primigeni de la Torre de Cabdella.
S'origina a llevant de la collada de Nariolo, a 2.565 m d'altitud, i baixa de nord-oest a sud-est, en paral·lel i per sota de l'estany Tort, fins al llindar superior del cercle de Sallente, on es despenja sobtadament i desemboca a l'embassament de Sallente, a 1.771 m d'altitud. És el receptor natural de les aigües que desguassen o sobreïxen de l'estany Tort.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torre Sacrest

La Torre Sacrest és una obra noucentista d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa envoltada de jardí, de planta rectangular, amb una alta torre de base quadrada, planta baixa i quatre pisos i teulat a quatre aigües. La casa té planta baixa i dos pisos. Les obertures del primer pis són rectangulars, bellament emmarcades per esgrafiats amb motius florals. Les del segon pis són de punt rodó i estan emmarcades per ornaments granats i esgrafiats. La façana va ser estucada i disposa de nombrosos elements ornamentals, pintats i esgrafiats, de color vermell-granatós. Ha estat restaurada.

## Història

L'eixample és un projecte promogut per Manuel Malagrida, olotí enriquit a Amèrica, que va encarregar a l'arquitecte J. Roca i Pinet l'elaboració d'una ciutat-jardí, amb zones verdes i xalets unifamiliars. A partir del Passeig de Barcelona i del riu Fluvià, dibuixà una disposició radiocèntrica de carrers amb dos focus, la plaça d'Espanya i la d'Amèrica, unides pel pont de Colom. Així es van `plantejar carrers com el de Vilanova, el Panyó i d'altres. Seran xalets bastits amb la tipologia d'eixample però realitzats a principis de segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Sacrest». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Trana

Trana és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 25 quilòmetres a l'oest de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 3.825 habitants.
Trana limita amb els següents municipis: Avigliana, Cumiana, Giaveno, Piossasco, Reano i Sangano.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 31 març 2020].
# Torrent del Guinard

El torrent del Guinard és un curs d'aigua format per la unió de diversos torrents provinents del turó de Mont-rodon (Matadepera). Bona part del seu curs fa de partió entre els municipis de Castellar del Vallès i Terrassa. Rep les aigües dels torrents del Llop i del Tudoner abans d'unir-se amb el torrent de Botelles i formar el torrent de Ribatallada.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torcafol

Torcafol (o Torcafols) fou un trobador occità, de la regió del Gavaldà (fr. Gévaudan), que escrigué en el darrer terç del segle xii (1175-1200). Els detalls de la seva biografia són desconeguts i només es dedueixen de la seva obra: les contribucions a un cicle de sirventesos intercambiats amb Garin d'Apchier. Podria haver estat un petit senyor feudal, senyor de Tornel.

## Obra

Es conserven deu sirventesos intercambiats entre Torcafol i Garin d'Apchier; d'aquests, només cinc són textos complets i els altres es conserven fragmentàriament. Algunes d'aquestes peces han estat atribuïdes, segons els editors, a un o altre autor (vegeu l'edició moderna de Latella 1994). Alguns dels textos són de difícil comprensió pel seu caràcter fragmentari i perquè es refereixen a fets concrets de la història local.
Segons RIALTO (vegeu enllaços externs), les peces que se li han d'atribuir són les següents:
* (443.1) Comtor d'Apchier rebuzat
* (443.2) Cominal, en rima clausa
* (443.2a) Cominal vielh, flac, plaides
* (443.2b) Mals albergiers dinarada de fen
* (443.3) Membraria•us del jornal
* (443.4) Mos Cominals fai ben parer
* (443.5) Veillz Cumunal plaides

## Referències

* ↑ Una explicació sobre la numeració de la poesia trobadoresca d'acord amb el repertori de Pillet i Carstens es troba a l'article Alfred Pillet.

## Bibliografia

* LATELLA, Fortunata: I sirventesi di Garin d'Apchier e di Torcafol, edizione critica a cura di --. Modena: Mucchi, 1994.
* PILLET, Alfred / CARSTENS, Henry, Bibliographie der Troubadours von Dr. Alfred Pillet [...] ergänzt, weitergeführt und herausgegeben von Dr. Henry Carstens. Halle : Niemeyer, 1933 [Torcafol és el número PC 443]

## Vegeu també

* Llista de trobadors i trobairitz

## Enllaços externs

* Obra completa a la pàgina RIALTO
* http://troubadours.byu.edu/PC/PC-443/443%20-%20Torcafol.htm
# Toxabramis swinhonis

Toxabramis swinhonis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba als rius Iang-Tsé i Groc (Xina).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Zhang, W. 1998 China's biodiversity: a country study. China Environmental Science Press, Beijing, Xina. 476 p.
# Toxic Narcotic

Toxic Narcotic és un grup de música hardcore punk que inicià la seua activitat per la dècada del 1990 i parà el 2005. Segueixen la pràctica Do It Yourself. Han publicat diversos treballs:

## Àlbums

* We're All Doomed (2002, Go-Kart Records; Go Kart)
* Toxic Narcotic/Misery (2004, Go Kart)
* You Wreckt'em! (Rodent Popsicle Records)

## EPs

* Had It Coming (Rodent Popsicle Records)
* Toxic Narcotic/Global Threat (Rodent Popsicle Records)
       Recopilatoris:
* 1989-1999 (1999, Wonderdrug Records)
* 21st Century (2006, Rodent Popsicle Records)

## Referències

* 1 2 3 Birchmeier, Jason. «Toxic Narcotic». Allmusic. [Consulta: 22 agost 2015].
* 1 2 3 Cooper, Ryan. «Mouth Sewn Shut - Doomed Future Today». About.com. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2008. [Consulta: 22 agost 2015].
* 1 2 «Toxic Narcotic». Allmusic. [Consulta: 22 agost 2015].
# Trichogypsia villosa

Trichogypsia villosa és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Trichogypsia i a la família Trichogypsiidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1871 per Herbert James Carter.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Trichogypsia villosa Carter, 1871. Accessed through: World Register of Marine Species at: http://marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=132208 on 2021-03-09
# Piatikhatka

Piatikhatka (en (ucraïnès): П'ятихатка, en rus: Пятихатка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 493 habitants. Pertany al districte rural de Krasnoperekopsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Hylomyscus denniae

Hylomyscus denniae és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.000 i 4.400 msnm a Angola, Burundi, Kenya, la República Democràtica del Congo, Ruanda, Tanzània, Uganda i Zàmbia. El seu hàbitat natural són els boscos afromontans. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Schlitter, D.; Decher, J.; Kerbis Peterhans, J. Hylomyscus denniae. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 13 octubre 2017.
# Indira Ferrer-Morató

Indira Ferrer-Morató –abans Roser Ferrer-Morató– (Girona, 1978) és una soprano lírica catalano-índia que, per la qualitat dúctil i vellutada de la seva veu, destaca en els gèneres oratori, lied i cançó, encara que també hagi interpretat diversos rols operístics. Així mateix, és especialista en música lírica cubana. Ha estat dirigida per Horst Sohm, amb el qual ha realitzat diferents gires per Alemanya; pel compositor i director Joan Martínez-Colàs en el paper protagonista femení (Indira) a L'home del paraigua, òpera dedicada a Vicenç Ferrer; és patrona de la Fundació Ernest Morató, entitat dedicada a impulsar el reconeixement de l'havanera com un fet cultural català de primera magnitud i actua assíduament en diverses gales i concerts benèfics.

## Discografia

* 2009 "La Bella Cubana" junt amb el grup Contradanzafusión
* 2010 "Entre dones" col·laboració d'Indira Ferrer-Morató amb Port-Bo.
* 2010 "L'home del paraigua” col·laboració d'Indira Ferrer-Morató dins la mateixa òpera del compositor Joan Martínez-Colas
* 2012 "Dedicado a las señoritas de la Habana” amb el pianista Cecilio Tieles

## Referències

* ↑ «Benefizkonzert für Mutpol ist ein voller Erfolg» (en alemany). Schwäbische.de.
* ↑ Diari de Girona / Gira Alemanya. http://www.diaridegirona.cat/cultura/2013/12/02/soprano-indira-ferrer-morato-fara/646185.html Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «‘Cançons d'un emigrant’, una cruïlla entre cultures a partir de la música». Núvol. Arxivat de l'original el 2017-12-30 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ V Festival Internacional de Arte Escénicas y Discapacidad "Paladio Arte" 2010
* ↑ «Èxit del concert al Guitart Monterrey per a l'AECC». El Punt Avui.
* ↑ «Ràdio Palamós - 107.5fm». [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ “L'home del paraigua” CD : http://www.enderrock.cat/noticia/4723/home/www.9son.net

## Enllaços externs

* Indira Ferrer-Morató - Lloc web oficial
# Hypsiboas calcaratus

Hypsiboas calcaratus és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, l'Equador, Guaiana Francesa, Guyana, el Perú, Surinam i Veneçuela.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Azevedo-Ramos, C., La Marca, E., Coloma, L.A. & Ron, S. 2004. Hypsiboas calcaratus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Hypsiboas callipleura

Hypsiboas callipleura és una espècie de granota que viu a Bolívia.

## Referències

* Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I. & Köhler, J. 2004. Hypsiboas callipleura. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# III Premis Simón

La 3a edició dels Premis Simón va tenir lloc en 2014. Els premis van ser lliurats per l'Acadèmia del Cinema Aragonès (ACA) durant una cerimònia que va tenir lloc el 5 de maig de 2014 al Teatro Principal de Saragossa i que va ser presentada pels músics Ludmila Mercerón i Emilio Larruga. Els premis competitius atorgats en set categories reconeixien la labor realitzada per diferents professionals durant l'any 2013. Pel que fa a l'edició anterior es va suprimir el premi al millor guió i van crear els premis a la millor banda sonora original i al millor muntatge.
La pel·lícula Por qué escribo va guanyar els premis a la millor interpretació (Jorge Usón), millor banda sonora original (Miguel Ángel Remiro) i el premi de la categoria especial, atorgat als efectes especials de Sergio Duce. Per part seva, Juego de espías va guanyar el premi al millor llargmetratge i el concedit al millor muntatge (Germán Roda). El Simón d'honor va ser concedit al productor i guionista Eduardo Ducay.

## Premiats

| Categoria | Premiat | Labor premiada | Finalistes |
| Simón d'honor | Eduardo Ducay | Trajectòria | |
| Millor llargometratge | Juego de espías de Germán Roda i Ramón J. Campo | Pel·lícula | Aniversario 40. Asociación de Vecinos del Barrio de San José de Zaragoza El hombre y la música Los chicos de mañana Una mujer sin sombra. Asunción Balaguer Vigilo el camino |
| Millor interpretació | Jorge Usón | Por qué escribo | Amelia Ríus Carmen Barrantes Eva Villar José Luis Gil Salomé Jiménez |
| Millor curtmetratge | Te escucho de Jorge Blas | Película | Cuatro veintes La peste Marcelino, no te vayas Personas que quizá conozcas Por qué escribo |
| Millor videoclip | La tienda de Santi García | Videoclip de Tako | Así seguiré Dame una pista De tarima Holocausto Julie (Como Out of the Rain) |
| Millor banda sonora original | Miguel Ángel Remiro | Por qué escribo | Álvaro Aragüés Cuti Vericad Jesús Aparicio Rodríguez Sergio Jiménez Jesús Aparicio |
| Millor muntatge | Germán Roda | Juego de espías | Francisco Javier Millán, Manuel Aparicio y Jorge Aparicio Gaizka Urresti Pablo Aragüés Román Magrazó Santiago García Lázaro |
| Categoria especial | Sergio Duce | Efectos especiales de Por qué escribo | Manuel y Jorge Aparicio Sergio Duce Germán Roda Patricia Roda |

## Referències

* ↑ 'Por qué escribo' triunfa en los Premios Simón por partida triple, El Periódico de Aragón, 6 de maig de 2014.
* ↑ El cine aragonés reconoce con el Simón de Honor a Eduardo Ducay, El Periódico de Aragón, 10 d'abril de 2014

## Fonts

* «Palmarés de los III Premios Simón». Academia del Cine Aragonés, 01-05-2014. [Consulta: 21 octubre 2018].
* «Los Premios Simón ya tienen nominados». Heraldo de Aragón [Saragossa], 09-04-2014 [Consulta: 22 octubre 2018].
* «Nominados en los III Premios Simón del cine aragonés». Aragón Musical, 09-04-2014. [Consulta: 21 octubre 2018].
* «Resultados de los III Premios Simón del cine aragonés». Aragón Musical, 05-05-2014. [Consulta: 21 octubre 2018].
# Ibn Idris I

Abd-Al·lah Muhàmmad ibn Idrís ibn Muhàmmad al-Azammurí al-Amrawí al-Fassí, més conegut simplement com a Ibn Idrís (m. en 1847) fou visir del Marroc a la primera meitat del segle xix.
D'origen modest, va escriure algunes obres històriques que va presentar al príncep mulay Abd al-Rahman ben Hisham. Quan aquest va pujar al tron el 1822, Ibn Idrís fou nomenat visir en el lloc de l'historiador Akansus. El 1831 va caure en desgràcia i fou destituït, torturat i empresonat, però el 1835 va recuperar la confiança del sultà i fou restablert com a visir i a més a més va rebre el càrrec de hàjib, càrrecs que va conservar fins al 1847. Llavors, quan intentava negociar (segurament d'amagat del sultà) amb Abd el-Kader d'Algèria), el sultà el va fer maltractar i aquests maltractaments van causar la seva mort el 12 o 13 de desembre de 1847. Es diu també que el sultà el volia mort perquè Ibn Idris coneixia alguns actes seus contraris a la moral musulmana.
Va deixar una gran fortuna al seu fill Ibn Idris II.

## Bibliografia

* Nacer el-Fasi, Mohammed Ibn Idris, vizir el poète de la Cour de Moulay Abderrahman, 1962
* Deverdun, G. "Ibn Idrīs". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 30 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ibn-idris-SIM_3211>
# Ulpi Marcel

Ulpi Marcel és el nom dels següents personatges:
* Ulpi Marcel (jurista)
* Ulpi Marcel (governador)
# Ortobirotonda pentagonal allargada

En geometria, la ortobirotonda pentagonal allargada es pot construir allargant una ortobirotonda pentagonal inserint un prisma decagonal entre les dues meitats. És un dels noranta-dos sòlids de Johnson (J$_{42}$). Té simetria D$_{5h}$.
Els 92 sòlids de Johnson van ser descrits 1966 per Norman Johnson i els va numerar. No va demostrar que no n'existia més que 92, però va conjecturar que no n'hi havia d'altres. Victor Zalgaller el 1969 va demostrar que la llista de Johnson era completa. S'utilitzen els noms i l'ordre donats per Johnson, i se'ls nota J$_{xx}$ on xx és el nombre donat per Johnson.

## Referències

* Norman W. Johnson, "Convex Solids with Regular Faces", Canadian Journal of Mathematics, 18, 1966, pages 169–200. Conté l'enumeració original dels 92 sòlids i la conjectura que no n'hi ha d'altres.
* Victor A. Zalgaller, "Convex Polyhedra with Regular Faces", 1969 : primera demostració d'aquesta conjectura.
* Eric W. Weisstein. Johnson Solid : cada sòlid amb el seu desenvolupament

## Vegeu també

* Políedre arquimedià
* Políedre de Catalan
* Políedre regular
* Sòlid platònic

## Enllaços externs

* Weistein, Eric W., Elongated Pentagonal Orthobirotunda ortobirotonda pentagonal allargada a MathWorld. (anglès)
* Weistein, Eric W., Johnson solid Sòlids de Johnson a MathWorld. (anglès)
# Tractat de Goury

El tractat de Goury fou un acord entre França i l'Imperi Tukulor d'Ahmadu Tall signat el 12 de maig de 1887.
Després de la penetració francesa a Kita i Bamako, Ahmadu Tall va abandonar la seva capital a Ségou (i es va instal·lar a Nioro) i va acceptar una mena de protectorat francès sobre el Ségou per tractat signat a Goury (o Gouri) el 12 de maig de 1887.

## Referències

* ↑ Text del tractat
# Prairie Creek

Prairie Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 1.849 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prairie Creek tenia 1.849 habitants, 832 habitatges, i 607 famílies. La densitat de població era de 166,8 habitants/km².
Dels 832 habitatges en un 18,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,2% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 27% no eren unitats familiars. En el 22,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,1% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 20,3% entre 25 i 44, un 32,2% de 45 a 60 i un 26,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 59.000 $ i la renda mediana per família de 61.709 $. Els homes tenien una renda mediana de 52.969 $ mentre que les dones 30.852 $. La renda per capita de la població era de 37.355 $. Entorn del 2,3% de les famílies i el 4,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prairie Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prairie Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Parc Natural de l'Albufera

Parc Natural de l'Albufera és el nom dels següents llocs: