OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Comes (Sant Quirze de Besora)

* Per a altres significats, vegeu «masia les Comes (Sant Quirze de Besora)».
Les Comes és una casa al nucli de Sant Quirze de Besora (Osona). El nucli principal de la casa data de 1796. Originàriament s'anomenava Can Bruc, però en ser adquirida pels familiars de l'actual propietari, l'any 1890, hom l'anomenà "Les Comes", per venir aquesta família d'una casa anomenada així. El 1924 es va apujar un pis, a l'alçada d'un terrat adossat, oratori que fou destruït durant la Guerra Civil i que mai més ha estat restaurat.
Casa de planta quadrangular amb teulada a quatre vessants, per bé que a ponent fou modificat el pendent en ser contigua una altra masia. La construcció és de dues plantes més unes golfes. Té l'entrada principal a llevant: un portal dona pas a un ample vestíbul, a través del qual s'accedeix a les dependències de la planta baixa i a l'escala que condueix al primer pis. Té una construcció adossada a tramuntana. És de destacar una arcada de pedra de trets goticitzants que es troba a la cambra de més al sud de la planta baixa.

## Referències

* 1 2 «Les Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# La Revoltosa (pel·lícula de 1963)

La revoltosa és una pel·lícula musical espanyola de 1963 dirigida per José Díaz Morales i protagonitzada per Teresa Lorca, Germán Cobos i Antonio Vico. La pel·lícula està basada en La revoltosa una sarsuela de 1897 de Carlos Fernández Shaw i José López Silva, que el director havia convertit anteriorment en una pel·lícula de 1950 La Revoltosa. Va ser rodada en Eastmancolor. Va suposar el debut en el cinema de Mònica Randall.

## Repartiment

* Teresa Lorca - Mari Pepa
* Germán Cobos - Felipe
* Antonio Vico - Don José
* Antonio Almorós - Ulpiano
* Xan das Bolas - Jugador de cartas
* Mercedes Borqué - Planchadora
* Paquito Cano - Atenedoro
* Ricardo Canales - Inspector de policía
* Mònica Randall - Inés
* Antonio Malonda - Muquiqui
* Jesús Puche - Sr. Candelas
* Carmen Porcel - Maestra planchadora
* Julia Pachelo - Doña Casta
* Matilde Muñoz Sampedro - Encarna
* Antonio Riquelme - Tiberio
* Manuel Arbó - Sr. Paco
* Agustín Zaragoza - Elocuente
* Amalia Rodríguez - Gorgonia
* Laly Soldevila - Sole
* Tomás Blanco - Don Leo
* Manolo Gómez Bur - Viruta

## Referències

* ↑ Goble p.928
* ↑ «RNE otorga a la actriz Mònica Randall el Premio Especial Sant Jordi de Cinematografía». Audiovisual451, 20-02-2015. [Consulta: 3 setembre 2016].

## Bibliografia

* Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film. Walter de Gruyter, 1999.

## Enllaços externs

* Clip de la pel·lícula a YouTube
# Júnia Lèpida

Júnia Lèpida (en llatí Junia Lepida) va ser una dama romana que va viure al segle I. Era filla d'Appi Juni Silà i d'Emília Lèpida. Va tenir per germans Marc Juni Silà, Júlia Calvina, Triària i Dècim Juni Torquat Silà.
Es va casar amb el jurista Gai Cassi Longí. Com que no van tenir fills, van adoptar Luci Juni Torquat Silà, nebot de Júnia, que havia quedat orfe al morir el seu pare Marc Juni Silà. El matrimoni el va criar com si fos un fill seu. Va ser acusada per l'emperador Neró d'incest amb el seu nebot i de màgia negra.

## Referències

* ↑ Tàcit Annals XV,52; XVI,8-9
# Ezili Dantor

Ezilí Dantor o Erzulie Dantó és el principal loa (o lwa) de la família Petro al vodú haitià.

## Adoració

Els dimarts són els dies reservats per adorar Ezili Dantor, pràctica que normalment fa el devot en solitari davant d'un altar identificat amb els colors blau, verd i vermell. Els sacrificis més recurrents consisteixen en mostres de crema de cacau, joies (especialment anells daurats) i Aigua de Florida. Per al seu aniversari, el principal sacrifici és, normalment, un porc salvatge.

## Ezili Dantor i la revolució haitiana

Es diu que la revolta dels esclaus de 1791 va començar amb un pacte que va seguir una gran festa en honor a Ezili Dantor. Per aquest motiu se la considera el loa nacional. Tot i ser la loa de la venjança i la ràbia, es va fer molt popular entre les mares fadrines durant les dècades de 1980 i 1990 a Haití i República Dominicana .
La representació moderna sincrètica d'aquesta loa s'associa a la Mare de Déu Negra de Częstochowa, la patrona de Polònia. La hipòtesi que l'associació original d'Ezili Dantor amb aquesta icona catòlica prové de les còpies de la icona portades a Haití pels soldats polonesos enviats per ordre de Napoleó Bonaparte, per sotmetre la revolució haitiana. Segons s'explica, aquests soldats van veure la lluita de la nació polonesa durant les particions de Polònia en la lluita dels esclaus haitians per la seva llibertat i, com a resultat, els soldats polonesos finalment es van sublevar contra l'exèrcit francès per unir-se als esclaus haitians. Com a conseqüència d'aquesta acció, durant la massacre de Jean-Jacques Dessalines de 1804, que va tenir lloc poc després de la victòria haitiana, els polonesos van sobreviure i se'ls va concedir la ciutadania de la recentment fundada República d'Haití. Els descendents d'aquests soldats encara viuen a l'illa, concretament a la localitat de Cazale.
Una concepció errònia generalitzada sobre Ezilí Dantor és associar el loa amb la maternitat, sobretot en el vodú de Louisiana i altres assimilacions modernes americanes d'aquesta religió. Això es deu, principalment, a la seva associació amb un retrat de la Mare de Déu amb el nen Jesús. La lectura moderna acurada dels relats haitians dels sacerdots i adoradors vudú de l'illa, associa el nen Jesús vestit de rosa amb Ezilí Freda, el germà petit d'Ezilí Dantor, que també és responsable de deixar dues cicatrius a la galta de Dantor durant una baralla per l'amor d'Ogun.

## Referències

* ↑ Smith. The Oxford Encyclopedia of Women in World History, Vol. 1. Oxford University Press, 2008, p. 436. ISBN 978-0-19-514890-9.
* ↑ Krista, White Journal of Haitian Studies, 5/6, 1999–2000, pàg. 68.
* ↑ Abbott, Elizabeth. Haiti: A Shattered Nation, 21 juliol 2011. ISBN 9781468301601.
* ↑ "Re Polish presence in Haiti : Judson comments" Arxivat 2008-03-25 a Wayback Machine.—Discussion on webster.edu.
* ↑ Llerena Cano, Guillermo. The Petro and the Rada. January 2011.
# Batrachyla

Batrachyla és un gènere de granotes de la família Leptodactylidae.

## Taxonomia

* Batrachyla antartandica
* Batrachyla fitzroya
* Batrachyla leptopus
* Batrachyla nibaldoi
* Batrachyla taeniata

## Referències

* IUCN (anglès)
# Les Conques

les Conques és una masia al terme de Tavertet (Osona). Antic mas que es troba registrat entre els quinze masos que formaren part de l'antiga parròquia de Sant Bartomeu de Sesgorgues al segle xiv abans de la Pesta Negra. Està situat dins l'antic terme de Quadra i Castell de Sorerols, però no està registrat en el fogatge d'aquest terme de l'any 1553, la qual cosa sembla indicar que el mas queda despoblat amb la Pesta Negra, i que trigà temps a recuperar-se. Ha estat restaurat i es troba unit al patrimoni del mas Mierons.
Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia, la vessant esquerra és més prolongada que la dreta. A la banda de migdia, en el cos central, s'hi obren uns porxos per sota dels quals s'accedeix al portal principal, de forma rectangular i amb una llinda datada (la qual està molt deteriorada només s'hi llegeix 1--6). La part esquerra del porxo està tapiat i convertit en habitacions. A ponent hi ha petites obertures i unes escales adossades al mur de la casa que condueixen al primer pis. A tramuntana hi ha una finestra de construcció recent i una de més antiga amb l'ampit motllurat. Es construïda en pedra. La masia ha sofert algunes reformes que han fet perdre l'antiga tipologia del mas.

## Referències

* 1 2 «Masia les Conques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Ferramenta

«Ferramenta» té aquests significats:
* Estri: eina o utensili d'ús típicament manual
* Ferramenta (fusteria): en fusteria, conjunt d'elements metàl·lics que formen part d'una construcció
* Ferramenta: en electricitat, conjunt d'elements metàl·lics que s'emprem per a fixar fils, aïlladors, etc.
# Barsine

Barsine és el nom dels següents personatges:
* Barsine, dona de Memnó de Rodes i d'Alexandre el Gran, mare d'Hèracles
* Barsine, dona d'Èumenes de Càrdia
* Barsina o Estàtira, filla gran de Darios III de Pèrsia Codomà i dona d'Alexandre el Gran
# Saint-Nicolas (Itàlia)

Saint-Nicolas (arpità Sent-Nicolas) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 331 habitants. Limita amb els municipis d'Arvier, Avise, Saint-Pierre i Villeneuve

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Bruno Domaine | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Jean-Baptiste Cerlogne, poeta en arpità.
# Plaça de la Victòria (Bucarest)

La plaça de la Victòria (Piața Victoriei en romanès) és una plaça de Bucarest, capital de Romania.

## Situació

La plaça es troba al sector 1 de Bucarest. Hi arriba el carrer Kiseleff i el bulevard Aviatorilor al nord, els carrers Duiliu Zamfirescu i de París al nord-est, el boulevard Iancu de Hunedoara a l'est, el bulevard Lascăr Catargiu i l'avinguda de la Victòria al sud-est, el carrer Buzești al sud-oest, el bulevard Nicolae Titulescu a l'oest i el bulevard Ion Mihalache al nord-oest.

## Descripció

La plaça està envoltada amb grans edificis, que acostumen a tenir anuncis publicitaris a les teulades (quelcom força comú a Bucarest). És un barri de negocis, força actiu durant el dia, però bastant desert a partir del vespre.
Construït l'any 1937, el palau de la Victòria, se situa a un costat de la plaça i és la seu oficial del govern romanès. Davant de l'edifici comença el carrer Kiseleff i també el Museu nacional d'història natural «Grigore Antipa».
La plaça està comunicada per la parada Piața Victoriei del metro de la ciutat, on es creuen les línies 1 i 2.

## Enllaços externs

* Article sobre història de la plaça
# Lechea

Lechea és un gènere de plantes dicotiledònies amb més de 100 espècies dins la família cistàcia. Aquest gènere és originari d'Amèrica del Nord. El nom del gènere se'l va donar Pehr Kalm l'any 1751 en honor del botànic suec J. Leche. Lechea minor és l'espècie tipus.

## Taxonomia

Segons NCB 2011 :
* Lechea tripetala
Segons ITIS 2011:
* Lechea cernua Small
* Lechea deckertii Small
* Lechea divaricata Shuttlw. ex Britt.
* Lechea intermedia Leggett ex Britt.
* Lechea lakelae Wilbur
* Lechea maritima Leggett ex B.S.P. -
* Lechea memsalis Hodgon
* Lechea mensalis Hodgdon
* Lechea minor L.
* Lechea mucronata Raf.
* Lechea pulchella Raf.
* Lechea racemulosa Michx.
* Lechea san-sabeana (Buckl.) Hodgdon
* Lechea sessiliflora Raf.
* Lechea stricta Leggett ex Britt.
* Lechea tenuifolia Michx.
* Lechea torreyi Leggett ex Britt.
* Lechea tripetala (Moc. & Sesse ex DC.) Britt.

## Notes i referències

* ↑ Espècies a The International Plant Names Index
* ↑ jstor.org
# Kotafons

Els kotafons (o gbe, kotafons) són els membres d'un grup ètnic que habiten en dues zones del departament de Mono i que parlen la llengua gbe, kotafon. Són membres del grup d'ètnies guineanes, el seu codi ètnic és NAB56z i el seu ID de poble és 12738.

## Població i geografia

Segons l'ethnologue el 2002 hi havia 100.000 kotafons i segons el joshuaproject n'hi ha 152.000.
El seu territori està partit en dues zones del departament de Mono, al sud-oest de Benín: la gran comprèn els municipis d'Athiémé, Houéyogbé i a la zona oriental del municipi de Bopa, a la zona a l'est del llac Aheme i la segona està nord de la població de Grand Popo, al municipi de Grand-Popo, al departament de Mono, al sud-oest de Benín. Aquesta última, més petita, pertany al municipi de Grand Popo i és fronterera amb Togo i kotafons són veïns dels wacis, al nord i del xwles occidentals, a l'est i al sud. La primera zona territorial, més gran, està situada a entre el llac Aheme i la frontera amb Togo, en els municipis d'Athiémé, Houéyogbé i de Bopa. En aquesta, a Benín, són fronterers amb els wacis, al sud-oest, amb els aja, al sud i al nord i amb els saxwes, a l'est.

## Llengua

Els kotafons parlen la llengua gbe, gbe, kotafon.

## Religió

La gran majoria dels kotafons creuen en religions africanes tradicionals (92%). De la minoria de cristians (8%), la majoria (71%) són catòlics, el 20% pertanyen a esglésies independents i el 9% són protestants. Un minso 1% dels kotafons cristians pertanyen a altres esglésies cristianes i només el 3% són del moviment evangèlic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Gbe, Kotafon, a language of Benin». ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Gbe, Kotafon». joshuaproject. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Benín. El gbe, kotafon és el número 31». ethnologue. [Consulta: 10 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Gbe, Kotafon in Benin» (en anglès). joshuaproject. [Consulta: 10 febrer 2015].
# Kitale

Kitale és una ciutat de la província de Rift Valley de Kenya. Està situada entre el Mont Elgon i la serralada de Cherengani. La ciutat té una població de 63.254 (1999). Les collites principals són gira-sol, te, cafè, faves i blat. A Kitale hi ha un mercat per als agricultors.

## Referències

* ↑ «2009 Census Vol 1 Table 3 Rural and Urban Population | Open Data Portal». opendata.go.ke. Arxivat de l'original el 29 juliol 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Kenia: Provinzen, Städte & Urbane Zentren - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen» (en alemany). [Consulta: 15 abril 2023].
# Ferraioloïta

La ferraioloïta és un mineral de la classe dels fosfats. S'anomena així en honor de James (Jim) A. Ferraiolo (1947–2014).

## Característiques

La ferraioloïta és un element químic de fórmula química MgMn₄$^{2+}$(Fe$^{2+}$$_{0.5}$Al$^{3+}$$_{0.5}$)₄Zn₄(PO₄)₈(OH)₄(H₂O)$_{20}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La ferraioloïta presenta una combinació única d'elements i està estretament relacionada amb la falsterita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Foote, al Districte de Kings Mountain (Carolina del Nord, Estats Units). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Ferraioloite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ Mineralienatlas: Ferraioloite
# Bass Masters 2000

Bass Masters 2000 és un videojoc de pesca de peixos llançat per la Nintendo 64 el 1999. La crítica va elogiar els controls, comportament real dels peixos, excel·lents gràfics i so.

## Modes de joc

Exhibition: l'únic mode on hi ha disponibles totes les opcions de personalització. L'objectiu és aconseguir un determinat nombre de peixos i la suma del seu pes per igualar o superar el pes que s'esmenta al començament del joc.
Tournament: hi ha 6 tornejos al qual s'ha de competir i cada torneig té una durada de 3 dies. La pesca dura fins que finalitzi el dia, quan es compti el pes total dels peixos capturats i depenent de com s'hagi aconseguit el rang equivalent. Si al final de l'últim torneig aconseguireu classificar-se com a 5è o millor, els nous equips o embarcacions es desbloquejaran.
Speed Fishing: en aquest mode hi ha un límit de temps de 3 minuts i heu de capturar a mesura que hi hagi més peixos esmentats a la vista general. El temps s'estén en un o més segons depenent de la quantitat que pesi el peix i l'objectiu és pescar tot el temps possible.
Casting Game: s'ha de llançar la línia en determinats punts del llac que especifiquen els cercles de colors, dins del límit de temps. Per a cada objectiu que aconsegueixi colpejar, rebreu punts i si la puntuació obtinguda és prou alta, obtindreu temps addicional i els patrons en què apareixen els objectius canvien.

## Característiques

* Àmplia varietat d'equips
* Vistes de diverses càmeres
* Disposa de llacs reals
* 4 nivells d'habilitat
* Assessorament ofert per Shaw Grigsby

## Referències

* ↑ Mac Donald, Ryan. «Bassmasters 2000 Review» (en anglès). GameSpot, 28-04-2000. [Consulta: 30 juny 2019].

## Enllaços externs

* (anglès) El videojoc a MobyGames
# Prairie Grove

* Per a altres significats, vegeu «Prairie Grove (Illinois)».
Prairie Grove és una població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas. Segons el cens del 2000 tenia 2.540 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Prairie Grove tenia 2.540 habitants, 981 habitatges, i 707 famílies. La densitat de població era de 469,2 habitants/km².
Dels 981 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.628 $ i la renda mediana per família de 41.972 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.227 $ mentre que les dones 20.479 $. La renda per capita de la població era de 16.154 $. Entorn del 6% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Prairie Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Prairie Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kotagiri

Kotagiri és una vila o panchayat town al districte de Nilgiris a l'Índia, estat de Tamil Nadu, a 1.793 metres d'alturaç. Al cens del 2001 consta amb 29.184 habitants. El 1881 tenia 3.691 habitants i el 1901 en tenia 5.100.

## Història

L'estació de muntanya fou fundada el 1830 i va créixer lentament però atreia als anglesos pel seu clima suau millor que el d'Ootacamund (Utakamand) a uns 30 km. Es va establir un centre sanitari militar al costat, a Dimhatti, que després fou abandonat. També més tard es va establir la plantació, i els habitants de l'estació eren quasi tots propietaris de plantacions de te. A la zona vivien els kotes i de fet Kotagiri vol dir muntanya dels kotes. Fou coneguda com a “Kota-Keri” o “Kota-Gherry”, el carrer dels kotes i era un establiment d'aquest poble. Les seves terres foren comprades pel govern britànic el 1911 per una nova instal·lació sanitària i els kotes foren traslladats a Aggal, a uns 2 km. El seu temple dedicat al deu Kamataraya encara es conserva.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* http://www.hindu.com/2007/12/01/stories/2007120151680300.htm Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
* http://www.hindu.com/mp/2009/04/11/stories/2009041152070500.htm Arxivat 2010-07-24 a Wayback Machine.
* «Hill potato».
# K.P. Brehmer

KP Brehmer (Berlín, Alemanya, 1938-Hamburg, Alemanya, 1998) fou un artista i professor universitari alemany. Va estudiar a l'Acadèmia d'Art de Düsseldorf i l'any 1963 va formar part de l'estudi de Stanley William Hayter. Va ser professor de la Hochschule für Bildende Künste d'Hamburg a partir del 1971, amb una estada com a docent convidat a l'Acadèmia d'Art de Hangzhou (Xina) els anys 1987 i 1988. Hi ha obra seva al MACBA.

## Referències

* ↑ «KP Brehmer». web. MACBA. Arxivat de l'original el 27 d’abril 2015. [Consulta: 20 abril 2015].

## Bibliografia

* Réné Block: Grafik des Kapitalistischen Realismus. Berlin 1971/1974, 2 vol.
* KP Brehmer: Wie mich die Schlange sieht... Exhibition catalogue, Daad-Galerie, Berlin 1985
* Hubertus Butin: KP Brehmer, Briefmarken 1966-1972 Exhibition catalogue, Galerie Bernd Slutzky 1994. ISBN 3-9802923-1-2
* KP Brehmer: Alle Künstler lügen. Exhibition catalogue, Fridericianum Kassel 1998
* Björn Egging: Von Pop zu Politik. Studien zur Entwicklung der politisch engagierten Kunst KP Brehmers 2004. Staats- und Universitätsbibliothek der freien und Hansestadt Hamburg Arxivat 2007-02-16 a Wayback Machine.
# Festa Major de la Vall d'Hebron

La Festa Major de la Vall d'Hebron se celebra la segona quinzena de juny al barri de la Vall d'Hebron, al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona. La festa major, que dura tres o quatre dies, es fa pels volts del 24 de juny, la diada de Sant Joan, i sobretot el dia abans, que és quan hi ha la revetlla. La gran majoria de les activitats de la festa es fan entre els jardins de Can Brasó i el casal de barri de Can Travi, la seu de moltes de les entitats organitzadores, com ara l'Associació de Veïns del Parc de la Vall d'Hebron.

## Actes destacats

* Cercavila de festa major. El primer divendres de festa major al vespre, els Diables del Carmel organitzen una cercavila participativa per convidar tots els veïns i veïnes a prendre part en les festes del barri.
* Acte de foc. La vigília del dia principal de la festa major els Diables del Carmel fan un acte de foc als jardins de Can Brasó.
* Despertada. El dia de la festa major, a primera hora del matí, la secció de percussió dels Diables del Carmel transita pels carrers del barri per anunciar que el dia gran ja ha arribat.
* Revetlla de Sant Joan. La nit de Sant Joan s'escau amb les celebracions de la festa major i per aquest motiu a la Vall d'Hebron la revetlla té un significat especial. Als jardins de Can Brasó s'encén una foguera amb el foc de la Flama del Canigó i, després de menjar coca, hi ha ball amb orquestra.
* Havaneres. A la Vall d'Hebron s'acomiada la festa major el dia de Sant Joan al vespre, amb una cantada d'havaneres al parc acompanyada de rom cremat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Festa Major de la Vall d'Hebron». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Benjamin van Leer

Benjamin van Leer (nascut el 9 d'abril de 1992) és un futbolista professional neerlandès que juga per l'AFC Ajax de l'Eredivisie. Anteriorment va jugar amb el Jong PSV i el Roda JC Kerkrade.

## Enllaços externs

* Benjamin van Leer, Fitxa a Soccerway
* Perfil a Voetbal International (neerlandès)