OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aperitiu (fàrmac)

Aperitiu és aquell medicament o substància que estimula les secrecions gàstriques i afavoreix la digestió dels aliments. Els brous, per exemple, extrets de carn i llevats, hidrolitzats de proteïnes, etc., promouen la secreció intestinal a causa de llur contingut en aminoàcids i peptones.

## Plantes amb efecte aperitiu

Tenen propietats aperitives la menta pebrera i el donzell.

## Vegeu també

* Anorexigen
# Any fiscal

Un any fiscal o any financer és un període de 12 mesos utilitzat per calcular informes financers anuals en negocis i altres organitzacions. En la majoria de jurisdiccions hi ha lleis que regulen la comptabilitat i requereixen aquests informes una vegada cada dotze mesos.
Aquest període a Espanya i els països llatinoamericans normalment comença l'1 de gener i acaba el 31 de desembre del mateix any. Hi ha empreses que tenen certes característiques i formes d'administració i el seu any fiscal dins de l'empresa comença l'1 de juliol i acaba el 30 de juny del següent any.
L'any fiscal serveix per determinar la meritació de moltes obligacions, tant comptables com tributàries. A Mèxic, l'article 11 del Codi Fiscal de la Federació estableix que les contribucions es calculessin per exercicis fiscals, i que aquests coincidiran amb l'any de calendari. Per això al any fiscal també se'l coneix com a exercici fiscal.

## Referències

* ↑ «Fiscal Year: Definition, Federal Budget Examples» (en anglès). http://useconomy.about.com/,+febrer 2015. Arxivat de l'original el 2 de juny 2016. [Consulta: 8 agost 2016].
# Alonso de Covarrubias

Alonso de Covarrubias (Torrijos, 1488-1570) fou un arquitecte i escultor castellà.
Era fill de Sebastián Martínez de Covarrubias i Maria Gutiérrez de Leyva. El seu pare era un famós brodador de Gerindote i la seva mare era natural d'aquesta petita població. Segons les investigacions de García Rey, que va ser el primer que va donar amb el lloc del seu naixement, Covarrubias va néixer a Torrijos el 1488. El 1510 Covarrubias es va casar amb Maria Gutiérrez de Egas, filla de Miguel Sánchez i Margarita Gutiérrez. L'informador el senyor Pedro de Carvajal, dona aquesta dada i a més a més aclareix que l'esposa de Covarrubias "neboda o neta" de l'arquitecte Antón Egas. Pel que no hi ha res clar respecte al seu parentiu.
La seva primera formació la rep d'Antón Egas a la ciutat de Toledo. Per aquests primers anys de la seva vida es va relacionar a Torrijos amb Antón i Enrique Egas, així com amb Juan Guas, dels qui rebria els coneixements per endinsar-se en el món de l'art. També per aquests primers anys va marxar a Salamanca per aconsellar sobre la localització que es donaria a la nova catedral que es pensava construir. Vol dir que ja tenia un prestigi en el món de l'arquitectura. El mateix any del seu casament, 1510, apareix treballant com escultor, a l'església de Sant Andreu (Toledo), en l'execució dels sepulcres d'Alonso i Mariana de Rojas de factura tardogòtica. Des d'aquesta obra abandona l'òrbita tardogòtica, per inclinar-se per la profusió ornamental, el contacte amb l'escola de Sigüenza (Guadalajara) o els treballs dels artistes de l'Hospital de la Santa Cruz (Toledo), el va induir el canvi. El cert és que el 1514 col·labora amb Enrique Egas a l'hospital toledà i que entre 1515 i 1517, va anar diverses vegades a Sigüenza on va rebre la influència de Francisco de Baeza i en va executar dos de les seves obres més recarregades en ornaments: el retaule de Santa Librada i la tomba del bisbe Fadrique de Portugal, al creuer de la Catedral de Sigüenza.

## Referències

* ↑ «Alonso de Covarrubias». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.144. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 28 novembre 2014].

## Bibliografia

* Molina Reguilón, Ana. «Obra y biografía de Alonso de Covarrubias Introducción a la obra de Alonso de Covarrubias». ArteEspaña.com. [Consulta: 28 juliol 2014].
* «Covarrubias, Alonso de». ArteHIstoria. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2014. [Consulta: 28 juliol 2014].
# André Perchicot

André Perchicot (Baiona, 9 d'agost de 1888 - Ídem, 3 de maig de 1950) va ser un ciclista i cantant francès. Es va especialitzar en el ciclisme en pista on va aconseguir dues medalles de bronze als Campionats del món de Velocitat.
Va participar en la Primera Guerra Mundial, on va ser ferit a les cames i va haver d'abandonar el ciclisme.
Després de la guerra es va centrar en la "chanson" o va tenir bastant d'èxit especialment a la dècada de 1930. Va gravar més de 160 cançons i va participar també en com a actor en diferents pel·lícules.

## Palmarès

* 1912
** Campió de França en velocitat
* 1913
** Campió d'Europa en Velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a memoire-du-cyclisme.eu
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Biografia a dutempsdescerisesauxfeuillesmortes.net
# Amr ibn Masada

Abu-l-Fadl Amr ibn Màssada ibn Saïd (o Sad) ibn Sul (àrab: أبو الفضل عمرو بن مسعدة بن سعيد (أو سعد) بن صول, Abū l-Faḍl ʿAmr b. Masʿada b. Saʿīd (o Saʿd) b. Ṣūl) (? - Adana, 832) fou un poeta d'època abbàssida que va servir a la cort del califa al-Mamun. Era d'origen turc i parent d'Ibrahim ibn al-Abbàs as-Sulí. Com que el seu pare havia estat secretari de cancelleria sota al-Mansur, ell va servir amb els barmàquides, i després fou ajudant d'al-Mamun a la cancelleria i a diversos càrrecs relacionats amb les finances i la recaptació, en els quals es va enriquir. Encara que va actuar de fet com a visir no va rebre mai aquest títol. Acompanyava el califa en la seva expedició a territori romà d'Orient quan va morir a Adana el 832.
Va ser un poeta distingit i el seu diwan, que incloïa poemes del seu germà, sumava una cinquantena de pàgines.

## Referències

* ↑ Ibn Khallikān. Ibn Khallikan's Biographical Dictionary (en anglès). vol.2. Oriental translation fund of Great Britain and Ireland, 1843, p. 410-414.
* ↑ عبد الرحمن [Abd al-Rahman], عفيف [Afif]. مُعجم الشعراء العباسيين [Diccionari de poetes abbàssides] (en àrab). Trípoli - Beirut: جروس برس [Jarrous Press] - دار صادر [Dar Sader], 2000, p. 246.
# Areguá

Areguá és una localitat del Paraguai, capital del Departament Central. Es troba a 29 km d'Asunción, sobre el llac Ypacaraí.

## Origen del nom

Areguá pren el seu nom del poble dels Mbya Guaraní, indígenes que vivien a la zona abans de la colonització espanyola. Aquest grup d'amerindis eren coneguts com a “Ariguá”, el qual significa “aquells de dalt”, pel fet que habitaven una regió relativament alta. Una altra interpretació possible del nom és "relatiu al passat" o "relatiu a l'antic", d'"aré", què significa antic, i "guá", un sufix possessiu.

## Clima

La ciutat té un clima tropical. Les temperatures arriben al punt màxim, sobre els 40°. Les temperatures mínimes durant l'hivern s'acosten als 0 °C. Els mesos amb més pluja van des de gener a abril.

## Població

La ciutat tenia una població urbana de 10.009 habitants el 2002 (44.566 al districte), segons la Direcció General d'Estadístiques, Enquestes i Censos.

## Història

Inicialment nomenada “Tapaicuá”, va ser fundada per Domingo Martínez de Irala l'any 1538 en un lloc que havia estat habitat abans per indígenes amerindis sobre la riba del llac Ypacaraí. Els seus habitants ocupaven la zona que envolta actualment a l'església d'Areguá.
Durant els primers anys de la colònia, la ciutat va ser un establiment rural al servei de l'Orde de la Mercè.
Cap als darrers anys del segle xix, la ciutat es va transformar en un centre de vacances, on escriptors, artistes i intel·lectuals gaudien de les seves vacances d'estiu.

## Economia

La cultivació de maduixes és un dels principals recursos de la ciutat. Areguá és coneguda també per la producció artesana de ceràmica, una altra activitat que ocupa una part important de la població.

## Referències

* ↑ Dades del cens del 2002 per la DGEEC - La Direcció General d'Estadística, Enquestes i Censos del Paraguai (castellà)
* ↑ Ministeri d'Educació i Cultura del Paraguai Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Estació A Arxivat 2010-06-04 a Wayback Machine. (castellà)
* Senatur (castellà)
# Andrew Smith (zoòleg)

Andrew Smith (3 de desembre del 1797 - 12 d'agost del 1872) fou un cirurgià militar, explorador i zoòleg escocès.

## Biografia

Smith nasqué a Hawick (Escòcia). El seu primer treball fou com a cirurgià de bord.
Entre el 1820 i el 1837 s'instal·là a la Colònia del Cap, on dirigí una expedició científica a l'interior de l'actual Sud-àfrica. La feina de l'expedició es plasmà en el llibre Il·lustracions de la Zoologia de Sud-àfrica, que escrigué entre el 1838 i el 1850.
Smith conegué el jove geòleg i naturalista Charles Darwin en el segon viatge del Beagle, en arribar a Ciutat del Cap el maig del 1836, i li mostrà formacions rocoses. Darwin es correspongué amb Smith sobre els motius pels quals els grans animals de Sud-àfrica vivien amb poca vegetació, mostrant que la falta de vegetació exuberant no explicava l'extinció d'aquelles gegants criatures els fòssils de les quals Darwin havia trobat a Sud-amèrica. Darwin sovint esmentava Smith en els seus escrits i el 1857 fou el seu patrocinador com a nou membre de la Royal Society.
El 1837 tornà al Regne Unit, on fou director general del servei Mèdic Britànic durant la guerra de Crimea fins a la seva jubilació el 1858.

## Correspondència amb Charles Darwin

* 16 de març del 1839
* 19 de febrer del 1842
* 1862
* 1867
* 26 de febrer del 1871
* 17 d'abril del 1871
* 16 de maig del 1871
* 18 de juliol del 1871

## Referències

* ↑ «Darwin Online: 'Runaway Rascals': an introduction to the Despoblado Notebook» (en anglès).
# Argofil·làcies

Argophyllaceae és una família de plantes amb flors que són arbusts o arbrets. Pertany a l'ordre Asterals. Conté 2 gèneres, Argophyllum i Corokia. Són plantes natives de l'est d'Austràlia, Nova Zelanda, l'illa de Lord Howe, Nova Caledònia, i Rapa Iti.

## Referències

* 1 2 3 Kårehed, J. Argophyllaceae. Springer-Verlag New York, LLC, 2007. ISBN 978-3-540-31050-1.
# Atsuko Tanaka

Atsuko Tanaka (japonès: 田中敦子) (Osaka, 10 de febrer de 1932 - Nara i Asuka, 3 de desembre de 2005) va ser una artista d'avantguarda japonesa.
La seva carrera s'inicià a finals dels anys 40 a la ciutat d'Ashiya i el 1952 constituí el grup artístic Genbi. Entre 1955 i 1965 va formar també part del grup Gutai i va participar en exposicions del grup tant al Japó com a l'estranger. Durant els darrers anys de la seva vida es dedicà bàsicament a la pintura.
Les seves creacions son de tipus abstracte i rebutgem les nocions convencionals sobre com han d'aparèixer o executar-se les obres d'art. Explorà camps com la pintura, l'escultura, les actuacions i les instal·lacions artístiques, que utilitzen objectes de la vida quotidiana: tèxtils, campanes, bombetes i similars. La seva obra s'exposa en importants col·leccions arreu del món, com el Museu d'Art Modern de Nova York.

## Referències

* 1 2 «Atsuko Tanaka». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Armindo Vaz d'Almeida

Armindo Vaz d'Almeida (nascut el 1953) és un polític africà, antic primer ministre de São Tomé i Príncipe. Va ocupar el càrrec des del 30 de desembre de 1995 al 19 de novembre de 1996. És membre del Moviment per l'Alliberament de São Tomé i Príncipe/Partit Socialdemòcrata (MLSTP-PSD).

## Referències

* ↑ Pinho, Artur «Começou em STP julgamento do escândalo CGA» (en (portuguès)). BBC, 13-11-2008 [Consulta: 1r novembre 2010].
* 1 2 Dieter Nohlen; Michael Krennerich; Bernhard Thibaut. Elections in Africa: a data handbook. Oxford University Press, 1999, p. 751. ISBN 978-0-19-829645-4 [Consulta: 1r novembre 2010].
* ↑ Europa Publications. Africa South of the Sahara 2004. Psychology Press, 2003, p. 906. ISBN 978-1-85743-183-4 [Consulta: 1r novembre 2010].
# Aqüilins

Els aqüilins (Aquilinae) són una subfamília d'ocells rapinyaires de la familia dels accipítrids (Accipitridae). Una de les característiques distintives és la presència de plomes a les potes, fins als dits. Dins aquesta subfamília s'inclouen les àguiles més típiques, algunes d'elles tan poderoses que poden caçar vertebrats de mida considerable. La classificació en gèneres i espècies dels aqüilins és motiu de controvèrsia des de fa temps.

## Morfologia

Són rapinyaires de mitjans a grans, que es mouen en un rang que va des dels 1,25 kg de l'espècie més petita (l'àguila calçada) fins als 6,5 kg de la major, (l'àguila daurada). Els representants d'aquesta subfamília només tenen un tret morfològic comú, que són les plomes a les potes fins als peus. Algunes de les espècies tropicals tenen un plomall al cap.

## Distribució

Habiten gairebé per tot el món, faltant únicament de l'Antàrtida. El focus de difusió es troba a les zones tropicals d'Àfrica, Àsia i Austràlia. A les zones tropicals d'Amèrica del Sud només hi ha quatre espècies. Només unes poques espècies han colonitzat zones fredes.

## Sistemàtica

S'ha discutit molt sobre la classificació d'aquest grup, que sovint s'ha considerat polifilètic. Les diferents espècies van ser incloses a la subfamília dels buteonins (Buteoninae) amb els aligots. Estudis genètics de principis del present segle han propiciat el reconeixement d'aquest taxon, amb 10 gèneres, que contindrien 38 espècies segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022):
* Gènere Aquila, amb 11 espècies.
* Gènere Clanga, amb 3 espècies.
* Gènere Hieraaetus, amb 5 espècies.
* Gènere Ictinaetus, amb una espècie: Àguila negra (Ictinaetus malaiensis).
* Gènere Lophaetus, amb una espècie: Àguila emplomallada (Lophaetus occipitalis).
* Gènere Lophotriorchis, amb una espècie: Àguila ventrevermella (Lophotriorchis kienerii).
* Gènere Nisaetus, amb 10 espècies.
* Gènere Polemaetus, amb una espècie: Àguila marcial (Polemaetus bellicosus).
* Gènere Spizaetus, amb 4 espècies.
* Gènere Stephanoaetus, amb una espècie: Àguila coronada (Stephanoaetus coronatus) .

## Referències

* ↑ R. N. Holdaway: An exploratory phylogenetic analysis of the genera of the Accipitridae, with notes on the biogeography of the family. In: B.-U. Meyburg, R. D. Chancellor (Hrsg.): Raptor conservation Today. Berlin, London, Paris: S. 610 (anglès)
* ↑ J. Ferguson-Lees, D. A. Christie: Raptors of the World. Christopher Helm, London 2001. ISBN 0-7136-8026-1. (anglès)
* ↑ H. R. L. Lerner, D. P. Mindell: Phylogeny of eagles, Old World vultures and other Accipitridae based on nuclear and mitochondrial DNA. Molecular Phylogenetics and Evolution 37; 2005: S. 327-346. (anglès)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
# Archie Gumede

Archibald Gumede, més conegut com a Archie Gumede (1914-1998), va ser un advocat, polític i activista anti-apartheid sud-africà.
Nascut a Pietermaritzburg, el seu pare era James Gumede, un dels primers líders del Congrés Nacional Africà. Archie Gumede va liderar la delegació de Natal al Congrés del Poble celebrat a Kliptown el 1955, durant el qual es va redactar la Carta de la Llibertat. A causa de la seva participació en el Congrés, va ser un dels detinguts i jutjats durant el conegut com a Judici per Traïció, celebrat l'any següent. Posteriorment es va dedicar a l'advocacia, practicant a la seva ciutat natal.
Gumede va liderar el Front Democràtic Unit, una coalició de grups contraris al sistema Apartheid imposat pel govern des de 1948. Després de l'ensorrament del sistema, el 1994, Gumede es va convertir en membre electe de l'Assemblea Nacional de Sud-àfrica, càrrec que va ocupar fins a la seva mort el 1998.

## Referències

* ↑ Opposing apartheid in the Pietermaritzburg region Pmbhistory.co.za
* ↑ [http://www.shadowsofjustice.co.za/webpages/liberationhistoryfoundation/BABAAR = Xina E.htm DEDICATION TO BABA AR = Xina E GUMEDE] Shadows of Justice
# Arribes

«Arribes» té aquests significats:
* Arribes (geografia)
* Parc Natural d'Arribes del Duero
* La Ribera (Las Arribes)
* Mancomunitat Arribes del Duero
* Arribes (vi)
* Formatge Arribes de Salamanca
* Vía verde de las Arribes
Viccionari
# Bad Schwartau

Bad Schwartau (baix alemany: Swartau) és una ciutat balneària alemanya de l'estat d'Slesvig-Holstein regada pel riu Schwartau a la conca del Trave. Limita directament amb la ciutat de Lübeck, amb la qual forma una conurbació contínua. És un important centre de la indústria alimentària i uns dels tres municipis on es pot fabricar el massapà de Lübeck, una especialitat amb indicació geogràfica protegida.

## Referències

* ↑ «Hochdeutsch-plattdeutsche Liste von Ortsnamen in Schleswig-Holstein». Fehrs Gilde. [Consulta: 27 març 2018].
* ↑ «0458107.xml Bad Schwartau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arketurki

Arketurki fou una seca de moneda ibèrica localitzada en algun punt encara desconegut de la conca del riu Segre o de l'Ebre. Segons Pérez Almoguera, es trobaria a prop de la Seu d'Urgell, ja que Úrki seria l'origen etimològic del topònim.
Durant el segle ii aC encunyà dos tipus de moneda de bronze amb inscripcions de l'alfabet ibèric, l'una a principis de segle i l'altra a finals.

## Referències

* 1 2 p. 59; entrada: "Arketurki" Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
* ↑ «Arketurki». Moneda Ibérica. [Consulta: 23 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Arketurki en el catàleg MIB | monedaiberica.org
# Arkauti

Arkauti (castellà Arcaute) és un poble (concejo) de la Zona Rural Est de Vitòria, al territori històric d'Àlaba.

## Geografia

Situat a l'est del municipi, a 515 msnm, a l'est d'Elorriaga i és travessat per la carretera N-104, d'on surt l'A-4119 sobre el riu Uragona i el seu afluent Oriauri.

## Demografia

Té una població de 80 habitants. L'any 2010 tenia 82 habitants.
Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 68 | 72 | 70 | 72 | 75 | 83 | 72 | 80 |

## Història

Un dels 43 llogarets que es reuniren a Vitòria en diferents temps i ocasions i que en segregar-se en 1840 la Quadrilla d'Añana va romandre en la quadrilla de Vitoria. La Granja Model d'Arkauti va ser creada en 1851 per acord de les Juntes Generals d'Àlaba, té una extensió superficial de 70 hectàreas. En 1982, sent lehendakari Carlos Garaikoetxea i conseller d'Interior Luis María Retolaza, es va inaugurar l'acadèmia estable de l'Ertzaintza a Arkauti.

## Personalitats

* Modesto Lomba (1962), dissenyador de moda.

## Referències

* ↑ Wikimapia, coordenades: 42° 51′ 6″ N 2° 38′ 5″ W
* ↑ INE, Unidad Poblacional, 000800 ARCAUTE
* ↑ Sebastián Miñano, Diccionario geográfico y estadístico de España y Portugal (1826-1829), volumen 11.
# Bandera de Vilanova del Vallès

La bandera oficial de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental) té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verda, amb una faixa central blanca i un pal groc situat al final del primer terç, ambdós d'un gruix d'1/6 de l'alçària del drap.
La palma i el gos de l'escut, atributs de Santa Quitèria, s'han transformat en pal i faixa respectivament.
Va ser aprovada el 2 de desembre de 1992 i publicada en el DOGC el 18 de desembre del mateix any amb el número 1684.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de desembre de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilanova del Vallès.» (pdf). DOGC num. 1684, 18-12-1992. [Consulta: 18 maig 2010].
# Austrobaileyals

Les austrobaileyals (Austrobaileyales) és un ordre de plantes amb flor.
L'anís estrellat pertany a l'ordre de les austrobaileyals.
El sistema de classificació filogenètica APG II de 2003 el reconeix com un ordre i l'ubica entre els angiosperms basals:
* ordre Austrobaileyales
* : família Austrobaileyaceae
* : família Schisandraceae [+ família Illiciaceae]
* : família Trimeniaceae
$_{Nota:"+..."=famíliaopcionalmentsegregabledelaprecedent.}$
El sistema Cronquist, de 1981, ubica la família Illiciaceae i la família Schisandraceae dins l'ordre Illiciales.
# Bajazet

«Bajazet» té aquests significats:

## Música

* Bajazet (Jommelli), òpera de Niccolò Jommelli
* Bajazet (Vivaldi), òpera d'Antonio Vivaldi
# Bajarse al moro (pel·lícula)

Bajarse al moro és una pel·lícula espanyola de 1988, dirigida per Fernando Colomo i emmarcada en el gènere de la comèdia. El seu nom prové d'una expressió popular per a referir-se a l'acte d'anar fins al Marroc a comprar haixix per a posteriorment portar-lo ocult a Espanya per al seu tràfic. És una adaptació de l'obra de teatre homònima de José Luis Alonso de Santos.

## Sinopsi

Chusa i Jaimito són dos cosins que comparteixen un petit pis en el centre de Madrid, on també viu un altre amic, Albertico. Chusa acull Elena, a la qual proposa viatjar al Marroc per traficar amb droga. Però Elena és verge i no pot transportar la mercaderia en la seva vagina. Per a remeiar el problema, i una vegada descartat Jaimito, Elena ha de perdre la seva virginitat amb Alberto. Però les dificultats i interrupcions se succeeixen: Donya Antonia, mare de Alberto, Abel i Nancho, dos drogoaddictes amb síndrome d'abstinència. Finalment, Chusa viatja sola al Marroc. Al seu retorn és detinguda i empresonada. Quan surt de presó descobreix que Alberto i Elena s'han anat a viure junts a Móstoles just quan la pròpia Chusa descobreix que està embarassada d' Alberto. Però mai li ho dirà.

## Repartiment

* Verónica Forqué - Chusa
* Aitana Sánchez-Gijón - Elena
* Antonio Banderas - Alberto
* Chus Lampreave - Donya Antonia
* Juan Echanove - Jaimito
* Miguel Rellán - Capellà
* Francisco Merino - Don Mariano
* Amparo Valle - Mare d'Elena
* Carmelo Gómez - Abel

## Música

La banda sonora de tota la pel·lícula és a càrrec del grup Pata Negra, alguns dels membres de la qual, com Raimundo Amador, apareixen al llarg de la pel·lícula com si estiguessin assajant.

## Palmarès cinematogràfic

IV Premis Goya
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu protagonista | Verónica Forqué | Candidata |
| Millor actriu de repartiment | Chus Lampreave | Candidata |
| Millor guió adaptat | José Luis Alonso de Santos, Joaquim Oristrell i Fernando Colomo | Candidats |
| Millor so | Miguel Ángel Polo Enrique Molinero | Candidats |
| Millor música | Pata Negra | Candidats |
| Millor direcció de producció | Andrés Santana | Candidat |
Fotogramas de Plata 1989
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actriu de cinema | Verónica Forqué | Candidata |
| Millor actor de cinema | Antonio Banderas | Candidat |

## Referències

* ↑ «'Bajarse al moro' de Fernando Colomo, este martes en 'Versión Española' en La 2 - RTVE.es». RTVE, 14-01-2013.
* ↑ Galán, Diego «'Bajarse al moro' e 'Historia de un beso'». El País, 10-05-2006.
* ↑ «Bajarse al moro». Fotogramas.
* ↑ «Bajarse al moro». Premios Goya.

## Enllaços externs

* Valdivia, Beatriz. «'Bajarse al moro', desenfadada comedia sobre las buenas intenciones». Espinof, 14-08-2010.
* «Bajarse al moro». Biblioteca virtual Miguel de Cervantes.