OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El fugitiu (pel·lícula de 1947)

El fugitiu (títol original en anglès: The Fugitive) és una pel·lícula estatunidenco-mexicana dirigida per John Ford, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant la guerra dels Cristeros a Mèxic (1926-1929), els sacerdots són assassinats pel poder Revolucionari. Un sacerdot, disfressat de pagès, torna al seu poble i es converteix en l'únic sacerdot en activitat al país. És acorralat per la policia i ha de fugir.

## Repartiment

* Henry Fonda: El fugitiu
* Dolores del Río: dona índia
* Pedro Armendáriz: Tinent de policia
* J. Carrol Naish: El bocamoll
* Leo Carrillo: cap de la policia
* Ward Bond: James Calvert, 'El Gringo'
* Robert Armstrong: El sergent de policia
* John Qualen: El metge
* Fortunio Bonanova: el cosí del governador
* Chris-Pin Martin: un jugador de l'Orgue de Barbaria
* Miguel Inclán: un ostatge
* Fernando Fernández: un cantant
* Rodolfo Acosta: un home (No surt als crèdits)

## Al voltant de la pel·lícula

* Rodatge de desembre de 1946 a finals de gener de 1947 a Mèxic.
* Recaptació als EUA: 818.000 dòlars.
* Segona pel·lícula de Ford per a la seva pròpia companyia, Argosy Pictures Corp.
* La fotografia molt contrastada de Gabriel Figueroa situa la pel·lícula en la línia d'El delator
* A propòsit de la pel·lícula Ford declarava: «He dirigit la pel·lícula com jo volia, per això és una de les meves pel·lícules preferides. Per a mi és perfecte. No va ser un èxit popular. La crítica ho ha apreciat, però no tenia evidentment atractiu per al públic. Amb tot, estic molt orgullós del meu treball.»
* La pel·lícula és molt fidel a la novel·la de Graham Greene.
* Ford i Merian C. Cooper havien considerat rodar-ne una continuació, The Sanctuary, però el fracàs del film els va dissuadir.
* Henry Fonda detestava la pel·lícula, fins al punt de pensar que era, de lluny, la seva pitjor col·laboració amb John Ford: «Fou un error per part de John Ford fer aquesta pel·lícula. I va ser també un error per part meva participar-hi. I aquell vell podrit [Ford] (sic) sabia que finalment no valia res; però, per Déu, mai no ho va admetre i continuava dient: «És la meva pel·lícula preferida» ».

## Premis i nominacions

* 1948: La pel·lícula va ser seleccionada a la Mostra de Venècia.

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «The fugitive». The New York Times.
* ↑ Henry Fonda, entrevista atorgada a Lindsay Anderson, pel seu llibre About John Ford , 1981. Margo Channing, Déu ha mort, anàlisi del film

## Enllaços externs

* Anàlisi del film a Dvdclassik.com
# El petit llibre roig dels estudiants

Den lille røde bog for skoleelever (en català El petit llibre roig dels estudiants) és una monografia publicada originalment a Dinamarca, el 1969, pels professors Soren Hansen i Bo Dan Andersen i el psicòleg Jesper Jensen. L'obra va ser ràpidament traduïda a diversos idiomes (The Little Red Schoolbook, Le petit livre des écoliers et lycéens...). L'edició catalana (Petit llibre roig dels joves estudiants), traduïda per Jordi Moners a partir de l'edició francesa, la va publicar les Joventuts Revolucionàries Catalanes (JRC), l'any 1973, organització creada el 1972 com a joventuts del PSAN, vinculada al PSAN-P a partir de l'escissió de 1974. La primera edició en espanyol (El libro rojo del cole) la va fer Edicions Utopia, de Barcelona. Posteriorment, durant la Transició espanyola, l'editorial Nuestra cultura la va publicar, amb edició literària de Lluís Cabrera, dins de la col·lecció Mano y cerebro.
Des d'un enfocament marxista, el llibre critica el sistema educatiu vigent aleshores, tot oferint solucions per als alumnes que l'havien de patir. D'aquesta manera dona indicacions de com queixar-se d'un professor o com organitzar una protesta. També informa els adolescents sobre els riscos del consum de drogues, presentant el fet de prendre'n o no com una simple opció personal. Finalment, es toquen sense embuts temes com la sexualitat juvenil. En la seva època fou un llibre molt polèmic, prohibit en diversos països.
Vet aquí algunes citacions:

## Enllaços externs

* Versió en castellà escanejada en PDF.
Arxivat 2010-02-15 a Wayback Machine.
# El petit Nicolau (pel·lícula)

El petit Nicolau (títol original en francès, Le Petit Nicolas) és una pel·lícula de comèdia familiar francobelga del 2009 dirigida per Laurent Tirard, que va coescriure amb Grégoire Vigneron i Alain Chabat. Es basa en una sèrie de llibres infantils de René Goscinny i Jean-Jacques Sempé. La pel·lícula compta amb un repartiment encapçalat per Maxime Godart en el paper principal de Nicolau. La pel·lícula es va estrenar als cinemes de França el 30 de setembre de 2009 amb la distribució de Wild Bunch, Central Film i EOne Films. S'ha doblat al català.
La pel·lícula va rebre crítiques majoritàriament positives i va guanyar 100,8 milions de dòlars amb un pressupost de 22,7 milions de dòlars. Va guanyar el premi de la televisió francesa d'Ontario (TFO) a la millor pel·lícula juvenil al Cinéfranco l'any 2010 i també va rebre nominacions al premi César al millor guió adaptat, el premi del Cinema Europeu del Públic i al Gran Premi de Cinema del Brasil a la millor pel·lícula en llengua estrangera. El 9 de juliol de 2014 es va estrenar la seqüela Les Vacances du petit Nicolas.

## Referències

* ↑ «Petit Nicolas». Amazon.co.uk, 18-02-2013. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Kad Merad and Valérie Lemercier parents "Petit Nicolas"». Allocine.fr. [Consulta: September 22, 2013].
* ↑ «Le Petit Nicolas (2009)- JPBox-Office». Arxivat de l'original el 2013-09-21. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El petit Nicolau». [Consulta: 12 març 2024].
* ↑ «El petit Nicolau». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 març 2024].
* ↑ «Le Petit Nicolas: After the success of the first film, a new player for the future!». [Consulta: September 22, 2013].
# Ellington

«Ellington» té aquests significats:
* Duke Ellington, compositor, director d'orquestra i pianista estatunidenc de jazz.
* Ellington (Connecticut)
# Emilio Sakraya

Emilio Sakraya Moutaoukkil (Berlín, 29 de juny de 1996) és un actor i cantant alemany. Tot i que començà la seva carrera cinematogràfica el 2008 i tingué diversos rols a produccions alemanyes, fou el 2020 que es va revelar internacionalment gràcies al paper del jove JC a la sèrie de Netflix: Warrior Nun.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol |
| 2008 | Speed Racer |
| 2010 | Zeiten ändern dich |
| 2013 | V8 – Du willst der Beste sein |
| 2013 | Der Prinz von Gmünd (curt metratge) |
| 2014 | Bibi & Tina: Voll verhext! |
| 2016 | Bibi & Tina: Mädchen gegen Jungs |
| 2017 | Bibi & Tina: Tohuwabohu Total |
| 2017 | Rock My Heart – Mein wildes Herz |
| 2018 | Heilstätten |
| 2018 | Meine teuflisch gute Freundin |
| 2018 | Kalte Füße |
# El misteri del collaret

El misteri del collaret (títol original en anglès: The Affair of the Necklace) és una pel·lícula estatunidenca de Charles Shyer estrenada el 2001, basada en la trama de l'Assumpte del collar. Ha estat doblada al català
Va ser nominada l'any 2001 als premis Satellite al millor vestuari i a l'Oscar al millor vestuari i va tenir un coent fracàs al box office.

## Argument

La jove comtessa Jeanne de la Motte-Valois, pretesament de ascendència reial, busca trobar la seva plaça a l'aristocràcia francesa, i per això ha de comprar títols de noblesa. Per a arribar-hi, Jeanne s'acosta al Cardenal Rohan, llavors exclòs de la Cort. Amb la finalitat d'entrar en els bons oficis de Marie-Antoinette, Jeanne proposa al cardenal que serveixi secretament d'intermediari amb joiers per a la compra d'un collaret de diamants d'un valor inestimable i que la reina li reconeixerà. El convenç descobrint cartes suposadament signades per la Reina demanant no revelar al Rei l'adquisició d'aquesta joia. Ara bé, es tracta en realitat d'un cop fraudulent que pretén sostreure diners al Cardenal que Jeanne ha incrementat en companyia del Comte Nicolas de la Motte el seu espòs, i de Rétaux de Villette el seu amant, volent així recomprar la casa familiar del seu pare i trobar el seu rang social ultratjat.

## Repartiment

* Hilary Swank: Jeanne de Valois-Saint-Rémy
* Jonathan Pryce: Cardenal Louis de Rohan
* Adrien Brody: Comte Nicolas de la Motte
* Simon Baker: Rétaux de Villette
* Joely Richardson: Maria Antonieta d'Àustria
* Christopher Walken: el Comte Cagliostro
* Simon Shackleton: Lluís XVI de França
* Hayden Panettiere: Jeanne, de nena
* Brian Cox: Baró de Breteuil, ministre del rei
* Paul Brooke: M. Bohmer
* Helen Màsters: Madame Campan
* Michael Bills (figurant)

## Crítica

* "Film solvent i estimulant animat per un superb elenc d'actors."

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El misteri del collaret». [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; A Tale of the Necklace That Ate the Monarchy» (en anglès). The New York Times, 30-11-2001. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Palomo, Miguel Angel «The Affair of the Necklace» (en castellà). El País.
# El misterio de la Puerta del Sol

El misterio de la Puerta del Sol, de Francesc Elías Riquelme, és considerada com la primera pel·lícula espanyola sonora. La pel·lícula va ser produïda per l'empresari Feliciano Manuel Vitores natural de Belorado (Burgos) que havia comprat recentment els drets del primer sistema d'enregistrament cinematogràfic amb so.
La pel·lícula es va rodar en tot just mes i mig entre octubre i novembre de 1929. Els exteriors es van rodar, per descomptat, a la Puerta del Sol i a la Gran Via; mentre que els interiors van ser filmats en un hotel propietat del productor en Ciutat Lineal així com en els tallers dels periòdics El Heraldo de Madrid i El Liberal.
Va ser estrenada en el Coliseu Castilla de Burgos l'11 de gener de 1930. Malgrat els seus avanços tècnics va ser tot un fracàs des del punt de vista econòmic, per la qual cosa la seva importància és de tipus històric i documental.
L'any 1995 la Filmoteca Espanyola va fer pública l'adquisició d'una còpia de El misterio de la Puerta del Sol que s'havia passat dècades desapareguda però que havia romàs oculta en quatre llaunes metàl·liques a la casa dels hereus del productor de la pel·lícula Feliciano Manuel Vitores en Belorado (Burgos). Convenientment rehabilitada, es va presentar al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1995.

## Sinopsi

Pompeu Pimpollo i Rodolfo Bambolino, dues linotipistas d' El Heraldo de Madrid, volen ser estrelles de cinema, per la qual cosa es presenten a una prova realitzada pel director nord-americà E. S. Carawa. Al no ser reconeguts com a famosos són rebutjats, per la qual cosa decideixen cridar l'atenció planificant un fals assassinat que es complica fins al punt que Rodolfo és condemnat a mort.

## Referències

* ↑ EL MISTERIO DE LA PUERTA DEL SOL -Primera película sonora del cine español- a la Burgospedia
* ↑ EL MISTERIO DE LA PUERTA DEL SOL (FRANCISCO ELÍAS RIQUELME, 1929) al web del Ministeri de Cultura
* ↑ El misterio de la Puerta del Sol Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine. a Rescatando Sombras

## Vegeu també

* Història de la Puerta del Sol

## Enllaços externs

* Copia d' El misterio de la Puerta del Sol restaurada por la Filmoteca Española, accesible al web de Radio Televisión Española
# Eleccions presidencials de la República de la Xina de 1984

Les eleccions presidencials de la República de la Xina de 1984 (1984年中華民國總統選舉) van ser unes eleccions presidencials i vicepresidencials celebrades el 21 de març de 1984 al territori de la província de Taiwan, a la República de la Xina. La votació tingué lloc al Pavelló Chung-Shan, a Yangmingshan, Taipei. L'aleshores President Chiang Ching-kuo fou reelegit per a un segon mandat junt al fins aleshores Governador de la Província de Taiwan Lee Teng-hui com a Vicepresident. D'acord amb les disposicions transitòries contra la rebel·lió comunista, eren elegibles per a votar en aquests comicis els diputats de l'Assemblea Nacional electes als comicis de 1947, 1969 i 1980. Un total de 1.036 delegats confirmaren la seua assistència a la sessió de votació.
Els fins aleshores Vicepresident, Hsieh Tung-min, va decidir no presentar-se a la reelecció d'un segon mandat degut a la seua avançada edat. El llavors governador provincial de Taiwan Lee Teng-hui, un altre membre del PN nascut a Taiwan, fou elegit com a candidat successor. El President Chiang morí al càrrec el 13 de gener de 1988 i el Vicepresident Lee el succeí com a President de la República de la Xina.

## Resultats
### Presidencials

Resultats electorals :
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Chiang Ching-kuo | Partit Nacionalista (PN) | 1.012 | 100% |
| Total | Total | Total | 1.012 | 100% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 1.012 | 99,22% |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 8 | 0,78% |
| Vots totals | Vots totals | Vots totals | 1.020 | 100% |
| Participació | Participació | Participació | 1.036 | 98,46% |

### Vicepresidencials

Resultats electorals :
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Lee Teng-hui | Partit Nacionalista (PN) | 873 | 100% |
| Total | Total | Total | 873 | 100% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 873 | 87,39% |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 126 | 12,61% |
| Vots totals | Vots totals | Vots totals | 999 | 100% |
| Participació | Participació | Participació | 1.036 | 96,43% |

## Referències

* ↑ 第一屆國民大會第七次會議實錄
* 1 2 Christian Schafferer (2003) The Power of the Ballot Box: Political Development and Election Campaigning in Taiwan
# Eleccions presidencials de la República de la Xina de 1978

Les eleccions presidencials de la República de la Xina de 1978 (1978年中華民國總統選舉) van ser unes eleccions presidencials i vicepresidencials celebrades el 21 de març de 1978 al territori de la província de Taiwan, a la República de la Xina. La votació tingué lloc al Pavelló Chung-Shan, a Yangmingshan, Taipei. El fins aleshores Primer Ministre de la República de la Xina Chiang Ching-kuo, fill de l'expresident Chiang Kai-shek, fou elegit President de la República de la Xina juntament amb el fins aleshores governador provincial de Taiwan com a Vicepresident, Hsieh Tung-min, qui esdevingué el primer Vicepresident nascut a Taiwan. D'acord amb les disposicions transitòries contra la rebel·lió comunista, eren elegibles per a votar en aquests comicis els diputats de l'Assemblea Nacional electes als comicis de 1947, 1969 i 1972. Un total de 1.220 delegats confirmaren la seua assistència a la sessió de votació.
El llavors President Yen Chia-kan, que en calitat de Vicepresident havia succeït en la presidència a Chiang Kai-shek quan aquest morí al càrrec l'any 1975, decidí no presentar-se a la reelecció per tal de donar suport a la candidatura de Chiang Ching-kuo, fill de Chiang Kai-shek i en aquell moment Primer Ministre i Lider del Partit Nacionalista (PN).

## Resultats
### Presidencials

Resultats electorals :
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Chiang Ching-kuo | Partit Nacionalista (PN) | 1.184 | 100% |
| Total | Total | Total | 1.184 | 100% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 1.184 | 98,34% |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 20 | 1,66% |
| Vots totals | Vots totals | Vots totals | 1.204 | 100% |
| Participació | Participació | Participació | 1.220 | 98,69% |

### Vicepresidencials

Resultats electorals :
| Candidat | Candidat | Partit | Vots | % |
| | Hsieh Tung-min | Partit Nacionalista (PN) | 941 | 100% |
| Total | Total | Total | 941 | 100% |
| Vots vàlids | Vots vàlids | Vots vàlids | 941 | 79,14% |
| Vots invàlids | Vots invàlids | Vots invàlids | 248 | 20,86% |
| Vots totals | Vots totals | Vots totals | 1.189 | 100% |
| Participació | Participació | Participació | 1.220 | 97,46% |

## Referències

* ↑ 第一屆國民大會第六次會議實錄
* 1 2 Christian Schafferer (2003) The Power of the Ballot Box: Political Development and Election Campaigning in Taiwan
# Els hereus

Els hereus (títol original: Die Siebtelbauern, "Els setens pagesos") és una pel·lícula germano-austríaca dirigida per Stefan Ruzowitzky estrenada l'any 1998. Ha estat doblada al català.

## Argument

Àustria, als anys 1920. Un pagès tirànic és odiat pels seus servidors i pels nois de la granja. Detesten també el seu contramestre. Entre ells, es troben Lukas, un noi senzill, popular entre totes les dones, i Emmy, la rebel. Severin, el narrador del film, que va viure fa poc a la granja, és més introvertit i més reflexiu.
Un dia, Rosalind, que ha abandonat la granja fa anys, torna i mata el pagès que l'havia violada. Lukas és el nen nascut d'aquesta violació. Rosalind és detinguda.
Els altres agricultors del poble estan impacients per recuperar la granja, ja que no tenia cap fill declarat. Al seu testament, el pagès insulta els habitants del poble i els seus empleats. Tanmateix llega la granja als seus deu empleats. Els vilatans queden atònits. Als seus ulls, la voluntat del difunt va en contra de la jerarquia social del poble. Els hereus accepten la seva nova possessió, tothom rep un desena part.
Però el contramestre vol vendre la granja en nom dels hereus a Danninger i prova de fer anul·lar el testament. La majoria dels empleats volen conservar la granja i l'expulsen així com un noi i una criada. Els set hereus restants són anomenats els "setens pagesos" pels altres agricultors que estan contra ells.
Els "set pagesos" continuen els seus treballs habituals amb la finalitat de romandre independents. Però han de defensar-se contra els altres grangers aliats amb el contramestre. D'un altre costat, altres habitants del poble els donem suport. Els agricultors dirigits per Danninger proven de prendre la granja per la força, no obstant això, quan fracassen, hi calen foc. Lukas mata l'antic contramestre en legítima defensa. Ha d'amagar-se en una gruta del bosc amb l'ajuda dels altres hereus, però és descobert i assassinat.
Durant el funeral de Lukas, Emmy i Severin travessen el poble sota la mirada de tots els habitants. Emmy i Severin volen emigrar a Amèrica, com Lukas volia fer.

## Repartiment

* Simon Schwarz: Lukas
* Sophie Reis: Emmy
* Lars Rudolph: Severin
* Tilo Prückner: El contramestre
* Ulrich Wildgruber: Danninger
* Julia Gschnitzer: La vella Nane
* Elisabeth Orth: Rosalind

## Premis i nominacions

Presentat a molts festivals, s'emporta els grans premis del Festival internacional de cinema de Flandes-Gand i del Festival Internacional de Cinema de Rotterdam, el Premi FIPRESCI del Festival internacional del film de Valladolid, el film és seleccionat per Àustria per l Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en els Premis Oscar de 1998.

## Crítica

* "Thriller rural sobre l'ambició humana i la revenja amb la historia"
* "Película amb fons"

## Referències

* ↑ «Els hereus». esadir.cat.
* ↑ «Les Heritiers». Allociné.
* ↑ Ocaña, Javier «Los herederos». Cinemanía.
* ↑ Torreiro, M. «Los herederos». El País.
# Els habitants de la fi del món

Els habitants de la fi del món (originalment en anglès, Ben Fogle: New Lives in the Wild) és una sèrie de televisió de Channel 5 presentada per l'aventurer Ben Fogle i produïda per Motion Content Group i Renegade Pictures. En un seguit d'episodis sense connexió entre ells, el programa mostra Ben Fogle coneixent persones que han adoptat estils de vida "alternatius" i que estan principalment "fora de la xarxa" en alguns dels llocs més remots de la Terra. S'ha doblat al català pel canal 33.
Fogle va presentar una sèrie derivada el 2015 anomenada New Lives In The Wild UK amb famílies a ubicacions britàniques, mentre que Ben Fogle: Make A New Life In The Country del 2020 té una premissa similar. A partir de 2022, els programes emesos al Regne Unit i les sèries derivades de Retorn a la fi del món es van incorporar amb el nom principal de New Lives in the Wild a la premsa, a la guia electrònica de programació i al servei a la carta My5, sense que aquests episodis formen part d'una sèrie separada.

## Referències

* ↑ «Ben Fogle: New Lives In The Wild». Motion Content Group. Arxivat de l'original el 15 de gener 2020. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «All Programmes (Catalogue)». Renegade Pictures. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2021. [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ Sean O'Grady. «Ben Fogle: New Lives in the Wild UK, TV review». The Independent, 19-11-2015.
* ↑ «Ben Fogle: New Lives in the Wild». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 abril 2022].
* ↑ Tim Dowling. «Ben Fogle: New Lives in the Wild – TV review». The Guardian, 23-04-2013.
* ↑ «My5».
* ↑ «My5».
# Elk City

«Elk City» té aquests significats:
* Elk City (Idaho), àrea no incorporada
* Elk City (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
* Elk City (Oklahoma), ciutat del comtat de Beckham, a Oklahoma
# Els Manantials (Aiguamúrcia)

Els Manantials (també conegut com la Plana del Molí) és una urbanització del municipi d'Aiguamúrcia, a l'Alt Camp. Està situada al sud de Santes Creus, aigües avall del Gaià, a la confluència amb el torrent de Rubió, vora l'antic molí de Santes Creus. Hi passa la carretera local TV-2006, que comunica la urbanització amb Santes Creus i Aiguamúrcia, pobles que es troben si fa no fa a un quilòmetre cadascun.
La població resident censada el 2017 era de 80 persones.
# Els Macaris

Els Macaris fou un grup de grallers del Vendrell. El nom de la formació prové del sobrenom que rebia Joan Domingo i Puigibet («Macari fill»), el líder de la formació, fill del graller vendrellenc Macari Domingo i Tort.
Joan Domingo s'estrenà com a graller el 1949 fent de gralla segona, acompanyat d'Albert Jané i Pascual («Carbassó») fent la primera i Jaume Esteve i Oliva («Casalta») al timbal. Sembla, però, que Joan Domingo i Albert Jané no s'acabaren d'entendre i dos anys més tard el «Carbassó» deixà la formació per passar a formar part dels Astons. En aquest moment, Macari Domingo (el pare de Joan Domingo) que havia format part d'altres grups com els Cetrons, els Aulans o els Felius, el substituí com a gralla primera. Durant els anys que Macari Domingo formà part de la colla ensenyaren a tocar a Ton Ollé i Egea («l'Ollé») que seria membre de la formació fins que deixà la gralla per fer de casteller.
A mitjan dècada dels seixanta, quan Ton Ollé deixà la colla, Albert Jané tornà al grup. Al mateix any, Josep Sonet i Yvern («Peces»), substituí Jaume Esteve al timbal. La colla es mantingué estable fins al 1985 i finalment es dissolgué amb la mort de Josep Sonet el 1987.

## Referències

* 1 2 3 4 Bayer, Xavier; Benito, Miquel; Giménez, Lluís; Reyes, Joan. «Els Macaris». A: Músiques per a gralla a mitjans del s. xx. 1. Barcelona: DINSIC, 2012, p. 10-11 (Calaix de Solfa). ISBN 978843938945.
* ↑ Arroyo i Julivert, Salvador «Els grallers del Vendrell: Les colles de la Renaixença Castellera (1926-1936)» (en línia). Miscel·lània penedesenca, 1995, pàg. 593-634 [Consulta: 21 juliol 2021].
# Escrigues

Escrigues és una masia de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta quadrada, coberta a quatre vessants i coronada per una llanterna o torratxa que il·lumina l'interior de la masia i que està rematada per una balustrada. Està orientada a migdia i correspon a la tipologia de masia de galeries, precedent de la casa senyorial. Hi ha una simetria de totes les obertures, sobretot a la façana de migdia, però que es repeteix a les altres façanes.

## Història

L'any 1442-1444 la documentació enregistra a Gilabert de Tord, domiciliat a la baronia de la Portella, senyor de la Casa d'Escrigues i batlle natural de Merlès. Malgrat la masia actual és del segle xviii, el lloc d'Escrigues està documentat des del segle xv.

## Referències

* 1 2 «Escrigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
Viccionari