OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alejo Cuervo Rieguer

Alejo Cuervo Rieguer (Barcelona, 7 de novembre de 1959) és un editor català. Va començar com a assessor editorial de Martínez Roca compaginant la seva feina a la petita llibreria Gigamesh fins a la compra de Roca per l'Editorial Planeta. Llavors va fundar l'Editorial Gigamesh. El 2001 comença a publicar en castellà els llibres de Joc de trons, el best-seller més longeu del mercat espanyol. Gràcies a l'èxit de Cançó de gel i de foc ha pogut unificar el seu negoci, ha obert en ple centre de Barcelona la llibreria de ciència-ficció més gran d'Europa i ha fundat la llibreria digital LEKTU, que opera sense DRM. Activista del #15M, és més conegut per encarnar el malvat Papa Alejo I, el malvat de la saga de còmics Fanhunter, creada per Cels Piñol.

## Referències

* ↑ «Alejo Cuervo». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
# Anaxarc

Anaxarc o Anaxarcos, en grec antic Ἀναξάρχος, fou un filòsof grec d'Abdera de l'escola de Demòcrit que va viure a la segona meitat del segle iv aC. Era deixeble de Diògenes d'Esmirna.
Va acompanyar a Alexandre el Gran a Àsia i va guanyar el seu favor. Pel seu amor als plaers fou anomenat εὐδαιμονικός (l'home feliç). Va consolar a Alexandre després que aquest va matar Clito el Negre, un dels seus generals i molt estimat. Mort Alexandre, Anaxarc anava en una nau quan va caure en mans de Nicocreon rei de Xipre al que havia ofès greument. El rei el va fer llençar dins d'un morter perquè el colpegessin amb maces de ferro. Anaxarc, sense preocupar-se del càstig, va dir: "Podràs esclafar l'embolcall d'Anaxarc, però a Anaxarc no l'esclafaràs". Quan Nicocreon va donar l'ordre de què li tallessin la llengua, es diu que ell mateix se la va tallar d'una mossegada i la va escopir a la cara del rei.
La seva filosofia anomenava el final de la vida εὐδαιμονία (felicitat); dirigia una secta esmentada com εὐδαιμονικοί, de la que fou l'únic membre conegut.

## Referències

* ↑ Diògenes Laerci. περὶ βίων, δογμάτων καὶ ἀποφθεγμάτων τῶν ἐν φιλοσοφία εὐδοκιμησάντων (Sobre les vides, les opinions i les sentències dels filòsofs il·lustres) IX, 58-59
# Anacroneuria muesca

Anacroneuria muesca és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults presenten el cap de color groc amb un anell marró al voltant de cada ocel, les antenes i els palps marrons groguencs, el pronot groc i les ales amb la nervadura marró fosc.
* Les ales anteriors del mascle fan 16 mm de llargària.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Veneçuela.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1995. Spixiana 18(3):236.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Descriptions and Records of Anacroneuria from Venezuela (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):163.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Maldonado, Stark & Cressa, 2002. Aquatic Insects 24(3):226.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Always My Santa

Always My Santa és un manga de Ken Akamatsu publicat a Shōnen Magazine l'any 1998, en un sol capítol.
La història comença quan una noia anomenada Mai es troba amb un noi anomenat Santa, que odia el Nadal, ja que va néixer el 24 de desembre i en conseqüència li van posar aquest nom i a més a més mai ha tingut aniversari. Mai, amb els poders del Santa Claus, intentarà ajudar-lo.
El 2005 se'n llançà una versió en anime al Japó.

## Referències

* ↑ Crump, William D.. Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film (en anglès). McFarland & Co, 2019, p. 9. ISBN 9781476672939.
# Anapaïta

L'anapaïta és un mineral de la classe dels fosfats. Va ser descoberta l'any 1902 en una mina de ferro a la ciutat d'Anapa, a la península de Taman (Rússia), de la qual pren el seu nom.

## Característiques

L'anapaïta és un fosfat de calci i ferro amb fórmula Ca₂Fe$^{2+}$(PO₄)₂·4H₂O. que cristal·litza en el sistema triclínic. Forma cristalls tabulars, tot i que també s'hi pot trobar amb hàbit radial, fibrós o formant incrustacions. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'anapaïta pertany a «08.CH: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO4:H2O < 1:1» juntament amb els següents minerals: walentaita, picrofarmacolita, dittmarita, niahita, francoanellita, taranakita, schertelita, hannayita, struvita, struvita-(K), hazenita, rimkorolgita, bakhchisaraitsevita, fahleita, smolyaninovita, barahonaita-(Al) i barahonaita-(Fe).

## Formació i jaciments

Es troba en roques sedimentàries d'ambient lacustre, on pot omplir cavitats a l'interior de fòssils. Sol trobar-se associada a altres minerals com: fairfieldita, vivianita o siderita. Algunes de les millors localitats són Kertx (Crimea, Ucraïna) i Bellver de Cerdanya.

## Referències

* ↑ «Anapaite: Mineral information, data and localities» (en anglès). Mindat.org. [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «Anapaite Mineral Data» (en anglès). Mineralogy Database. [Consulta: 22 desembre 2020].
* ↑ «Anapaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 22 desembre 2020].
# Annia Faustina (cràter)

Annia Faustina és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 23,4 km de diàmetre. Porta el nom de Faustina Menor (c. 125-175), emperadriu romana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Annia Faustina». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Jaume Vives i Sobrino

Jaume Vives i Sobrino (Badalona, 1953- ídem, 13 d'agost de 2009) va ser un polític català, membre d'Esquerra Republicana de Catalunya. Fou l'artífex de l'elecció de Badalona com a capital de la cultura catalana l'any 2010.
Casat, agent comercial en la seva joventut, especialitzat en la comercialització i distribució de productes siderúrgics. Va tenir una gran implicació en l'àmbit de la cultura a la seva ciutat. Fou membre fundador dels Consells Populars de Cultura Catalana a Badalona, de la colla dels Castellers de Badalona, de l'Associació Festa Nacional dels Països Catalans, dels Amics de la Música de Badalona i del Cor de Marina.
La seva activitat política s'inicià al Reagrupament Socialista i Democràtic de Catalunya, del qual fou membre del consell nacional entre 1976 i 1978. Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya des 1983, fou president de la secció local de Badalona entre 1996 i 1997. El 1995 i el 1999 fou candidat a les eleccions autonòmiques. Fou cap de llista del partit a les eleccions municipals de Badalona el 2003 i el 2007, fou un dels primers regidors d'aquesta formació en entrar a l'Ajuntament de Badalona des de la restauració de la democràcia, i també el primer a formar part del govern local. Entre 2003 i 2007 fou quart tinent d'alcalde i regidor de Drets Civils, Convivència i Defensa del Consumidor. Entre 2007 i 2009 tornà a formar part del govern com a regidor de cultura, mantenint la tinença d'alcaldia. També va ser president del Centre de Normalització Lingüística de Badalona i Sant Adrià.
També va exercir càrrecs a la Diputació de Barcelona. Va ser diputat adjunt a l'Àrea de Promoció Econòmica i Ocupació entre 2003 i 2004, diputat delegat de comerç entre 2004 i 2007, i vicepresident executiu de la xarxa de mercats municipals entre 2005 i 2007. Des de 2007 fins a la seva mort fou el vicepresident tercer de la institució.
Vives va morir el 13 d'agost de 2009 a l'Hospital Germans Trias i Pujol després d'una llarga malaltia, als 56 anys. El 30 de gener de 2010 l'Organització Capital de la Cultura Catalana va atorgar a Vives a títol pòstum la Medalla d'Or, pel seu destacat paper a l'hora de buscar incansablement el suport i les complicitats institucionals i ciutadanes per fer possible que Badalona esdevingués capital de la cultura catalana l'any 2010.

## Referències

* 1 2 3 Redacció «El tinent d'alcalde, Jaume Vives i Sobrino, ha mort avui a Badalona». Tot Badalona, Montgat i Tiana, 14-08-2009 [Consulta: 27 maig 2015]. Arxivat 2015-05-28 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-05-28. [Consulta: 27 maig 2015].
* 1 2 García, Jesús «Jaume Vives, vicepresidente de la Diputación de Barcelona» (en castellà). El País, 14-08-2009 [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ Redacció «Jaume Vives, Medalla de Oro de la Capital de la Cultura Catalana a título póstumo» (en castellà). Europa Press, 11-01-2010 [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ Redacció «Jaume Vives distingit a títol pòstum amb la Medall d'Or de la Capital de la Cultura Catalana». Badanotis, 12-01-2010 [Consulta: 27 maig 2015].
# Can Barri (urbanització)

Can Barri és una urbanització que constitueix una entitat de població del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental.
Pren el nom de la masia de Can Barri, una de les masies històriques del poble de Bigues, en terres de la qual es va formar aquesta urbanització. Està situada a la part central-oriental del terme municipal, prop del límit amb l'Ametlla del Vallès i a l'esquerra del riu Tenes. És al nord de la rotonda que hi ha a la intersecció de les carreteres BP-1432 (Sant Feliu de Codines - la Garriga) i BV-1435 (C-1415b, a Lliçà d'Amunt - Bigues).
Té al seu nord i nord-oest la urbanització del Turó, i al nord-est les de Can Febrera i la que duu l'exòtic nom de Diamant del Vallès. A migdia limita amb el Polígon Industrial Can Barri, que també és en antigues terres de la mateixa masia, i al sud-oest, però més distanciada, amb la urbanització de la Font del Bou.
El seu ample territori s'estén des del torrent de Ca l'Isidret Vell i, a partir de llur confluència cap al sud, del torrent de la Font del Tort, a llevant, fins als vessants orientals del Turó de Bigues, a ponent. Inclou, a més de la masia de Can Barri, les de Can Pou, Can Boter i, al capdamunt de la urbanització, la de Ca l'Isidre de Dalt i les granges de l'Isidre de Dalt.
És una de les urbanitzacions més extenses i poblades del terme municipal, ja que el 2018 tenia 1.128 habitants, que representa el 12,5% del cens municipal.
La urbanització s'obrí a la dècada del 1980, en les terres més allunyades del Tenes de la pagesia de Can Barri, al nord de la carretera que travessa el poble. Es tracta d'una zona montuosa, formada per carenes i boscos, que es parcel·là i es dedicà a cases de segona residència. D'altra banda, a la part més propera al Tenes es creà el Polígon Industrial Can Barri.

## Referències

* ↑ «Bigues i Riells». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Bigues i Riells del Fai». Idescat. [Consulta: 20 abril 2019].
# Francesc Bonafè Barceló

Francesc Bonafè Barceló (Biniamar, Selva, 1908- 1994). Fou un capellà, botànic, poeta i folklorista mallorquí. És conegut per la seva obra Flora de Mallorca, de 1600 pàgines i 4 volums, publicada entre els anys 1977 i 1980 per l'Editorial Moll.

## Referències

* Esbòs Biogràfic del Pare Francesc Bonafè Barceló, M. SS. CC Edita: Ajuntament de Selva - 1997.
* Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2.
* FLORA DE MALLORCA, Bonafè Barceló, Francesc, Editorial Moll, ISBN 84-273-0239-8.

## Enllaços externs

* L'obra Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine.
* http://fabian.balearweb.net/post/59542 Arxivat 2010-07-05 a Wayback Machine.
# Coes

Coes (Coes, Κώης) de Mitilene fou un grec de Lesbos que va acompanyar a Darios I el Gran en la seva expedició a l'Escítia d'Europa, al front del cos expedicionari de Mitilene. Va dissuadir al rei de trencar els ponts de barques sobre el Danubi (que suposava tallar una possible retirada). Al retorn, Darios li va donar la tirania de Mitilene (501 aC). Quan va esclatar la revolta jònia fou capturat per Iatragòres a Myrus (on estava la flota persa) i lliurat al poble de Mitilene que el matar a cops de pedra.

## Referències

* Coes a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
Viccionari
# Santa Llúcia de Llavorsí

Santa Llúcia de Llavorsí és una capella al centre del poble de Llavorsí, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Santa Llúcia de Llavorsí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Borsa d'Oslo

La Borsa d'Oslo (en noruec: Oslo Børs) és una borsa de valors localitzada a Oslo, la capital de Noruega.
Va ser fundada el 1819 per a negociar vaixells, monedes estrangeres, productes i altres béns. El 1881 la Borsa de Valors d'Oslo va començar a negociar accions.
Des de 1999, és completament electrònica i des de 2001 la Borsa de Valors d'Oslo és una empresa de capital obert.
L'OBX, una relació de les 25 companyies obertes de Noruega amb major liquiditat, és l'índex financer més important de la Borsa de Valors d'Oslo.
El juny de 2019 finalment Euronext compra la borsa d'Oslo.

## Referències

* ↑ «Euronext compra finalmente la Bolsa de Oslo» (en castellà), 19-06-2019. [Consulta: 14 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Butlla del papa Formós

La butlla del papa Formós és una butlla papal de papir de l'any 891/892 atorgada pel papa Formós a petició de Servus Dei, llavors bisbe de Girona, que anà a Roma a demanar-la. A la butlla s'hi confirma la Seu de Santa Maria de Girona com a propietària de tots els béns i drets concedits anteriorment pels reis francs.
El papir mesura 157 per 31 cm i es conserva i s'exposa actualment al Museu del Tresor de la Catedral de Girona. En falta un tros de la part inferior, cosa que fa que no pugui ser datada amb exactitud.

## Referències

* 1 2 Ajuntament de Girona. Patrimoni documental a Girona, 2014, p. 36. ISBN 978-84-8496-198-7.
* ↑ d'Abadal i Vinyals, Ramon. Els temps i el regiment del comte Guifred el Pilós. Institut d'Estudis Catalans, 1989, p. 90. ISBN 978-84-86329-46-4.
# Bébé se venge

Bébé se venge és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 10 de gener de 1913.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* Paul Manson : el pare

## Notes

* ↑ Bébé se venge, bifi.fr
# Bébé veut payer ses dettes

Bébé veut payer ses dettes és una pel·lícula muda francesa escrita i dirigida per Louis Feuillade i estrenada el 18 de juliol de 1912.
Aquesta pel·lícula forma part de la sèrie Bébé.

## Repartiment

* René Dary : Bébé (com Clément Mary)
* Renée Carl : Madame Labèbe, la mama
* René Navarre : M. Soupière, el botiguer
* Paul Manson : el pare
* Alphonsine Mary : Fonfon, la germana petita

## Notes

* ↑ Bébé veut payer ses dettes, bifi.fr
* ↑ «Bebè vuol pagare i debiti». italiataglia.it.
* ↑ «Indice alfabetico delle pellicole cinematografiche approvate dal Ministero dell'Interno fino al 31 dicembre 1915». fondazionecsc.it.
# Béchamps

Béchamps és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Béchamps era de 76 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Béchamps el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 34 eren actives i 12 eren inactives. De les 34 persones actives 33 estaven ocupades (22 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 12 persones inactives 7 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Béchamps hi havia 10 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Béchamps a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Béchamps a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Ca Tomàs

Ca Tomàs és una casa de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat en la cantonada dels carrers de la Carnisseria i del Carme. Es tracta d'una construcció de cinc altures, planta baixa i quatre pisos.
Amb les tres obertures per planta s'estableix la simetria característica d'aquest tipus de construccions, que a la vegada contrasta amb la façana que dona al carrer del Carme, la qual presenta només una obertura per planta, amb la inclusió de l'entresòl. Destaquen les tres grans obertures de la planta baixa, amb brancals de pedra i llinda de fusta, el balcó corregut del primer pis suportat per mènsules emmarcant les tres finestres balconeres. Les baranes de ferro forjat responen a la tipologia i decoració pròpies de les darreres dècades del segle XIX

## Referències

* 1 2 «Ca Tomàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Ca Torné

Ca Torné és un conjunt d'edificis de Valls (Alt Camp). És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dos edificis situats al carrer Sant Antoni. Típiques construccions del segle xix, amb cornises motllurades i línies d'imposta que situen exteriorment els forjats i separen les diverses plantes, finestres balconeres amb volades de pedra i baranes metàl·liques. El corresponent al número 55, destaca per l'arc rebaixat del portal d'accés amb un relleu en forma de cartel·la que sobresurt de la dovella clau. L'edifici que correspon al número 57 presenta reformes en les obertures de la planta baixa.

## Referències

* ↑ «Ca Torné». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Cal Janet (Navès)

Cal Janet és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 583.
# Cadinell

El Cadinell és una muntanya de 2.113 metres situada a l'extrem oriental de la Serra del Cadinell, de la que és el cim culminant, al municipi de Josa i Tuixén, a la comarca de l'Alt Urgell.
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC

## Descripció

S'aixeca amb un desnivell de 300 metres per sobre del Coll de Jovell, que l'entronca amb la Serra del Cadí, al nord, mentre que el vessant sud presenta un desnivell de 800 metres fins al fons de la vall del Riu de Josa. Això, unit al fet que els últims metres del cim siguin molt encinglerats, fa que la muntanya, vista des de la vall de Josa, tingui un espectacular i bonic aspecte piramidal.
La part obaga del Cadinell llueix un magnífic bosc de pi negre, gens alterat, fins a sota mateix del cingle culminant. És la coneguda Obaga Negra. A més de l'abundància i varietat de flora alpina, hi destaca un ufanós clap de neretar, impropi del sol calcari de l'indret. El Cadinell està inclòs, merescudament, dins de l'àmbit del Parc Natural del Cadí-Moixeró

## Per pujar-hi

La ruta al Cadinell s'inicia al Coll de Jovell. S'enfila directament al cim per la pineda de la Costa de la Veda, sense camí evident, aprofitant corriols fets pels ramats. Més endavant es desvia lleugerament cap a la dreta per anar a cercar un tram més inclinat i un petit grau que porta a un prat dalt de la carena, a un centenar de metres a l'oest del cim (cota 2.070 metres 42° 15′ 50.67″ N, 1° 35′ 40.27″ E﻿ / ﻿42.2640750°N,1.5945194°E﻿ / 42.2640750; 1.5945194). Des d'allí el camí a la cota cimera és evident i sense obstacles.

## Des del cim

El cim és un gran mirador de l'eixarreïda vessant meridional de la Serra del Cadí, en la seva meitat ponentina. Cap a l'est, es domina tota la vall de Cerneres, des de Josa de Cadí fins al coll del Collell i el Pedraforca. Al sud, la muntanya dels Cloterons, de més alçada, obstaculitza en part la visió de la Serra del Verd. I cap a ponent, la vista s'eixampla cap al massís del Port del Comte, Tuixent i tota la Vall de la Vansa fins a la Serra del Boumort.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].