OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Sant i Alentà

Pere Sant i Alentà (Sabadell, 1929 - Barcelona, 12 de desembre de 1953) va ser un ciclista català que fou professional entre 1950 i 1953 any que va morir en un accident amb motocicleta. El seu pare Pere i el seu germà Albert també van córrer professionalment.
Durant la seva curta carrera esportiva aconseguí algunes victòries, destacant el campionat d'Espanya en Pista americana (1953), vencedor de dues etapes de la Volta a Catalunya de 1952, i una 5à posició final a l'edició del 51. També va quedar segon a la Volta a Astúries del 1953.

## Palmarès

* 1950
** Guanyador d'una etapa al Gran Premi de Catalunya
** 1r al Gran Premi Pascuas
** 1r al Campionat de Barcelona
* 1951
** 1r al Gran Premi Pascuas
* 1952
** Guanyador de 2 etapes de la Volta a Catalunya
* 1953
** Vencedor Campionat d'Espanya Pista (americana)
** 2n a la Volta a Astúries

## Referències

* ↑ «Luto en Sabadell» (en castellà). Mundo Deportivo, 13-12-1953. [Consulta: 1r abril 2013].
* ↑ Alberto Sant
* ↑ J. Jussà (Josep Carreras i Costajussà). «Pere Sant i Alentà». Penell de Sabadell, 30, 01-02-1988, pàg. 4.

## Enllaços externs

* Fitxa Pere Sant Alentà a cyclebase.nl
* Fitxa Pere Sant Alentà a www.museociclismo.it
# Pfeffikon

Pfeffikon és un municipi del cantó de Lucerna (Suïssa), situat al districte de Sursee.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Philippe Delacour

Philippe Delacour és un organista francès nascut a Freyming en els anys 1970.

## Biografia

Va actuar en públic per primera vegada als 8 anys. Els seus estudis al Conservatori de Metz estan coronats per 6 Primers Premis. Després va obtenir un Primer Premi Interregional Superior de piano per unanimitat a la classe de Mireille Krier i un Primer Premi Interregional Superior d'orgue a la classe de Pierre Gazin. També és guardonat de diferents concursos.
Posteriorment, va millorar a la classe de Marie-Claire Alain a París on va obtenir un Premi d'Excel·lència i el Gran Premi de Virtuositat.
És professor als conservatoris de Metz i Freyming. Ocupa els càrrecs d'organista titular dels orgues Frédéric Haerpfer (1930) de Saint-Maurice de Freyming-Merlebach, a Lorena, i de l'orgue Cavaillé-Coll de l'església Notre-Dame de Metz. També és tècnic consultor del departament de Moselle. És president de l'Associació d'Amics de l'Orgue de la Col·legiata de Saint Etienne a Hombourg-Haut.
És el fundador del Concurs Internacional d'Orgue de Lorena i del Festival Internacional “Orgue sans frontières”.
Va tenir una bona carrera com a organista que el va portar a molts països. Passa per ser un dels millors representants de la gran escola d'orgue francesa.

## Discografia

* France Orgue Discographie établie par Alain Cartayrade.
* Musique virtuose pour Orgue, Vol. 1, DVD. Philippe Delacour aux Grandes Orgues de Château-Salins et au grand orgue Cavaillé-Coll de Notre-Dame de Metz. Film de Federico Savio (2000).
* Musique virtuose pour Orgue, Vol. 2, DVD. Philippe Delacour au grand orgue Stahlhuth-Jann de l'église Saint-Martin de Dudelange (Luxembourg) (Fugatto, 2004/2006).

## Fonts i referències

* (francès)
* https://www.youtube.com/watch?v=f2OTIVgZQao/ les Litanies de Jehan Alain.
* https://www.youtube.com/watch?v=d_6jOcPpgaw/ el Boléro de Louis-James-Alfred Lefébure-Wély
# Philippe Delerm

Philippe Delerm és un escriptor francès nascut el 27 de novembre de 1950 a Auvers-sur-Oise (Val-d'Oise). És autor de diversos reculls de poemes en prosa dels quals La Première Gorgée de bière et autres plaisirs minuscules (El primer glop de cervesa i altres plaers minúsculs) (1997) ha conegut un èxit immens.

## Biografia

Fill de professors; va començar a treballar com a professor de literatura al collège Marie Curie de Bernay. Des de 1976 comença a trametre les obres a diverses cases editorials, però haurà d'esperar a 1983 per veure una de les seves obres finalment publicada (es tracta de l'obra La cinquena estació (La Cinquième saison). El 1997 el seu llibre de relats La première gorgée de bière et autres plaisirs minuscules obté el premi Grangousier i permet a Delerm començar a ser conegut pel gran públic. És pare del cantautor Vincent Delerm.

## Obra

* 1983. La Cinquième Saison.
* 1986. Le Bonheur.
* 1987. Rouen, Seyssel, Champ Vallon.
* 1988. Autumn.
* 1989. La Fille du Bouscat.
* 1994. Mister Mouse ou La Métaphysique du terrier.
* 1994. Surtout, ne rien faire.
* 1995. En pleine lucarne.
* 1995. L'Envol.
* 1996. Sortilège au muséum.
* 1996. Sundborn ou les Jours de lumière
* 1997. La Première Gorgée de bière et autres plaisirs minuscules
* 1997. La Malédiction des ruines.
* 1998. Panier de fruits.
* 1998. Elle s'appelait Marine.
* 1998. Le Miroir de ma mère. (en col·laboració amb Marthe Delerm).
* 1998. Il avait plu tout le dimanche.
* 1999. Les chemins nous inventent
* 1999. Le Portique
* 2000. Un été pour mémoire.
* 2001. La Sieste assassinée.
* 2001. C'est toujours bien.
* 2001. Fragiles.
* 2001. Les Amoureux de l'Hôtel de Ville.
* 2001. C'est bien.
* 2002. Le Buveur de temps.
* 2002. Les glaces du Chimborazo.
* 2002. Paris l'instant.
* 2003. Enregistrements pirates.
* 2005. Dickens, barbe à papa et autres nourritures délectables.
* 2005. La Bulle de Tiepolo.
* 2005. Ce Voyage.
* 2006. Maintenant, foutez-moi la paix!
* 2006. À Garonne.
* 2007. La Tranchée d'Arenberg et autres voluptés sportives.
* 2008. Traces.
* 2008. Ma grand-mère avait les mêmes.
* 2009. Quelque chose en lui
* 2011. Le trottoir au soleil.

## Traduccions al català

* El primer glop de cervesa i altres plaers minúsculs (1999). Traducció de Jordi Llavina.
* Que bé (1999). Traducció de Laura Escorihuela.
* Diumenge va ploure tot el dia (2000). Traducció de Marta Marfany.
* La migdiada assassina (2001). Traducció de Marta Marfany.
* Xut a porta (2004). Traducció de Josep Sempere.
# Peter Thomas

Peter Thomas (Breslau, Baixa Silèsia, 1 de desembre de 1925 – Lugano, Cantó de Ticino, Suïssa, 17 de maig de 2020) fou un compositor, arranjador i director d'orquestra alemany.
Graduat a la universitat el 1953 amb una llicenciatura en composició musical, direcció i contrapunt, fou especialment reconegut com a responsable de la música de nombroses produccions de cinema i televisió durant la seva carrera que abastà diverses dècades, però també va estar actiu musicalment. És especialment conegut per les seves obres Confesiones de una mente peligrosa (2002), Huída a Berlin (1961) i Die endlose Nacht (1963). Es va casar amb Cordy Thomas. Un dels seus majors èxits és probablement la música de la sèrie de ciència-ficció de culte alemanya "Raumpatrouille", sovint també "Raumpatrouille Orion" o "Raumschiff Orion". Thomas també va compondre per a nombroses pel·lícules d'Edgar Wallace i Jerry Cotton. El 2009 va rebre el premi alemany d'autor musical per la seva obra vital. Per a algunes de les seves partitures va utilitzar un instrument musical que ell mateix va desenvolupar denominat ThoWiephon, que avui s'exhibeix al Deutsches Museum de Múnic, al costat del famós Theremin, que també s'ha utilitzat en moltes pel·lícules.

## Referències

* ↑ Kettlitz, Hardy; Wylutzki, Melanie. «Peter Thomas (1925-2020)». A: Das Science Fiction Jahr 2020. Hirnkost, 2020, p. 568. ISBN 978-3-948675-60-8 [Consulta: 3 desembre 2020].
* 1 2 «Filmkomponist Peter Thomas mit 94 Jahren verstorben». RTL HD, 19-05-2020. Arxivat de l'original el 29 de maig 2020 [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ Kronsbein, Bernd. «Peter Thomas (1925-2020) Der legendäre „Raumpatrouille“-Komponist ist tot». Die Zukunft.. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Peter Thomas (1925–2020)». IMDb. [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «R.I.P. Peter Thomas (1925 -2020) „Mister Raumpatrouille ist tot“ Nachrufe aus den Medien». Radio Friendsofalan, 22-05-2020 [Consulta: 3 desembre 2020].
* ↑ «Peter Thomas (Alemania, 1925-2020)». EPDLP. El Poder de la Palabra. [Consulta: 3 desembre 2020].
# Pezizomicet

Els Pezizomycetes són una classe de fongs dins el fílum Ascomycota. Els Pezizomycetes són fongs amb apotecis, per tant els seus cossos productors d'espores (ascoma) tenen típicament la forma de disc i tenen ascs des d'on es descarreguen les espores.

## Bibliografia

* C.J. Alexopolous, Charles W. Mims, M. Blackwell, Introductory Mycology, 4th ed. (John Wiley and Sons, Hoboken NJ, 2004) ISBN 0-471-52229-5
* Hibbett, D. S., M. Binder, J. F. Bischoff, M. Blackwell, P. F. Cannon, O. E. Eriksson, S. Huhndorf, T. James, P. M. Kirk, R. Lücking, T. Lumbsch, F. Lutzoni, P. B. Matheny, D. J. Mclaughlin, M. J. Powell, S. Redhead, C. L. Schoch, J. W. Spatafora, J. A. Stalpers, R. Vilgalys, M. C. Aime, A. Aptroot, R. Bauer, D. Begerow, G. L. Benny, L. A. Castlebury, P. W. Crous, Y.-C. Dai, W. Gams, D. M. Geiser, G. W. Griffith, C. Gueidan, D. L. Hawksworth, G. Hestmark, K. Hosaka, R. A. Humber, K. Hyde, J. E. Ironside, U. Kõljalg, C. P. Kurtzman, K.-H. Larsson, R. Lichtwardt, J. Longcore, J. Miądlikowska, A. Miller, J.-M. Moncalvo, S. Mozley-Standridge, F. Oberwinkler, E. Parmasto, V. Reeb, J. D. Rogers, C. Roux, L. Ryvarden, J. P. Sampaio, A. Schüßler, J. Sugiyama, R. G. Thorn, L. Tibell, W. A. Untereiner, C. Walker, Z. Wang, A. Weir, M. Weiß, M. M. White, K. Winka, Y.-J. Yao, and N. Zhang. 2007. A higher-level phylogenetic classification of the Fungi. Mycological Research 111: 509-547.
# Pisos de Can Garcia

Els Pisos de Can Garcia van ser un conjunt de blocs de pisos, construïts amb materials senzills, sense cap mena de sentit de l'estètica arquitectònica, fets de pressa i destinats a un excedent de població que necessitava viure-hi. Fomenten la verticalitat i contrasten amb les zones urbanitzades del poble. A la dècada del 1960, es portà a terme una expansió industrial sense cap mena de planificació ni control la qual cosa comportà l'arribada de grans onades migratòries, de procedència bàsicament andalusa, que permeteren mantenir el cost de mà d'obra a baix preu i estimular el creixement. La població de Manlleu va créixer un 60% entre 1960 i 1975. L'impacte de la immigració marcà de manera determinant a Manlleu fins a l'actualitat, originant problemes lingüístics, d'integració social i cultural, d'habitatges i infraestructures decadents.

## Referències

* ↑ «Blocs d'en Garcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Plaça de les Oques

La Plaça de les Oques és una plaça de la ciutat de Reus, a la comarca catalana del Baix Camp.
Urbanitzada l'any 1942 en ocasió de la primera Fira de Mostres, articula l'encreuament de la carretera d'Alcolea, o de Falset amb el Passeig de Sunyer i el carrer de sant Joan. És una plaça circular, amb un parterre i un sortidor al mig, i amb un grup escultòric conegut com «El Nen de les Oques», obra del reusenc Pere Vidiella. El nom oficial de la plaça quan se la va dissenyar era «Plaza de Pio XII».
El disseny de la plaça el va fer Antoni Sardà, arquitecte municipal, que va projectar un jardí rodó que té al centre una base circular amb brolladors, una segona base més alta de quatre lòbuls que suporta un pedestal esgraonat amb quatre piques des d'on també flueix l'aigua, que sosté la figura de bronze del «Nen de les oques». Pere Vidiella va considerar la plaça com un jardí urbà quan va concebre l'escultura.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 399. ISBN 8486387655.
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 08: camí de l'Aleixar. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 25. ISBN 9788409559374.
# Pla 111

El Pla d'Innovació i Talent de la Disciplina Acadèmica de la Institució d'Educació Superior (高等学校学科创新引智计划), més conegut com a Pla 111 i Projecte 111 (xinès: 111计划), és un projecte de desenvolupament d'educació superior iniciat pel Ministeri d'Educació de la Xina iniciat el 2006. Compta amb el suport de l'Administració Estatal d'Afers d'Experts Exteriors per establir centres d'innovació amb finalitats de transferència de tecnologia. L'any 2005, el Ministeri d'Educació va anunciar la creació de 100 centres d'innovació com a part del pla. El pla tenia com a objectiu reunir uns 1.000 experts estrangers de les 100 millors universitats i instituts de recerca del món.
El Pla 111 es va convertir en una via per a la transferència de tecnologia estrangera tant d'aplicació civil com militar. El pla va establir centres a universitats que donen suport a la investigació i el desenvolupament relacionats amb la defensa, com ara la Universitat de Pequín, la Universitat Tsinghua, la Universitat de Wuhan, la Universitat d'Enginyeria de Harbin, l'Institut Tecnològic de Pequín, la Universitat de Zhejiang, la Universitat Normal del Nordest, la Universitat d'Aeronàutica i Astronàutica de Nanjing i la Universitat de Xidian.

## Referències

* ↑ Spear, Andrew (2020-08-03), Hannas, William C. & Tatlow, Didi Kirsten, eds., Serve the Motherland While Working Overseas (1 ed.), Abingdon, Oxon: Routledge, pàg. 21–37, ISBN 978-1-003-03508-4, OCLC 1153338764, doi:10.4324/9781003035084-3, <https://books.google.cat/books?id=K1LzDwAAQBAJ>
* ↑ «The two departments decided to jointly implement the "University Discipline Innovation Project"» (en xinès). www.gov.cn, September 1, 2006. Arxivat de l'original el 2019-10-08. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Notice of the State Administration of Foreign Experts Affairs of the Ministry of Education on the Eleventh Five-Year Plan for Disciplinary Innovation and Intelligence Introduction» (en xinès). www.moe.gov.cn. Arxivat de l'original el 2019-10-08. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ Li, Xiaohua «China to Undergo Brain Gain Through Plan 111». China Internet Information Center, 14-09-2006.
# Phoxinus jusanensis

Phoxinus jusanensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Referències

* ↑ BioLib

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phreatoasellus higoensis

Phreatoasellus higoensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Referències

* ↑ Matsumoto, K., 1962. Two new genera and a new subgenus of the family Asellidae of Japan. Annotationes Zoologicae Japonenses 35 (3): 162-169.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Matsumoto, K., 1960. Subterranean isopods of the Kyushu district, with the descriptions of three new species. Bulletin of the Biogeographical Society of Japan 22: 1-44.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* ION (anglès)
# Plouëc-du-Trieux

Plouëc-du-Trieux (en bretó Ploueg-Pontrev) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 2006 tenia 1.165 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.356 | 1.280 | 1.105 | 1.106 | 1.087 | 1.085 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1972-1991 | Yves Le Roux | PS |
| 1991-2001 | Ivan Guézennec | PS |
| 2001-2008 | Claude Jouanny | Divers gauche |
| 2008- | Vincent Le Meaux | PS |
# Point24

Point24 és un diari gratuït de Luxemburg nascut el 2007. És editat per Saint-Paul Luxembourg. Al principi es publicava exclusivament en francès, com el rival gratuït L'essentiel, encara que posteriorment va publicar-se en francès i alemany, dedicant una portada a cada llengua. Més tard, les dues versions van esdevenir dos diaris separats en un format més petit, semblant al de les revistes. Finalment, el febrer de 2011, s'hi va afegir una versió portuguesa del diari, amb edicions cada dimarts i dijous.

## Referències

* ↑ «Media». Embassy of Luxembourg in Vienna. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2014. [Consulta: 2 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Point24 - Lloc web oficial
# Pic de Santa Magdalena

El Pic de Santa Magdalena és una muntanya del terme municipal de la Pobla de Segur, a prop del termenal amb Conca de Dalt (antic terme de Toralla i Serradell).
És a ponent de la Pobla de Segur, al nord de Puimanyons i al nord-est de Torallola, i és el cim culminant de la Muntanya de Santa Magdalena.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Plácido Galindo

Plácido Galindo (9 de març de 1906 - 22 d'octubre de 1988) fou un futbolista peruà.
Va formar part de l'equip peruà a la Copa del Món de 1930. També participarà en el Campionat sud-americà de 1929. Fou jugador, entrenador i president de Universitario de Deportes.

## Referències

* ↑ Perfil a footballzz.com
* ↑ «1930 FIFA World Cup Uruguay». Arxivat de l'original el 2008-03-14. [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-03. [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ Southamerican Championship 1929 a rsssf
* ↑ Plácido Galindo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Portal de Girona

El Portal de Girona és una pintura a l'oli sobre tela realitzada per Jaume Pons Martí entre els anys 1873 i 1905. Actualment s'exposa al Museu d'Art de Girona. Al quadre s'hi observa part del paisatge urbà de la Girona de final del segle xix, es veu un fragment de la muralla del Mercadal, que a inici del segle xx va ser enderrocada, provocant un canvi en la fisonomia gironina que es mantenia gairebé intacta des del segle xv. Era una muralla que havia perdut la seva eficàcia; ja no servia per defensar, sinó que s'havia convertit en un passeig perfecte per descansar de l'atapeït barri vell.
L'autor, Jaume Pons Martí és un pintor barceloní que el 1897 s'instal·là definitivament a Girona, i on aprofità per copsar amb els seus pinzells molts indrets de la ciutat. Gràcies a això, podem conèixer racons que haguessin quedat en l'oblit.

## Història

La pintura mostra un fragment de la muralla de Girona, en concret, la Porta de Figuerola, que conformava l'accés al Baluard de Figuerola, el lloc on actualment hi ha l'edifici de Correus. Hi ha un altre quadre en el mateix Museu d'Art de Girona i del mateix autor, conegut com a Porta de Figuerola, que també mostra aquest indret. L'obra Portal de Girona està pintada des del punt de mira del qui surt de la ciutat, i l'altre des del punt de qui n'entra. L'accés es feia mitjançant un túnel de vuit metres d'allargada.
El fet que un pintor del 1900 retratés aquesta porta és d'especial rellevància, ja que és un espai actualment desaparegut. Entre 1901 i 1936, tota la muralla del Mercadal va ser eliminada, i amb ella, la porta de muralla que es representa en aquest quadre. Així doncs, aquesta pintura és un testimoni gairebé únic de la Girona de final de segle, que se suma a una llarga llista de pintures realitzades pel pintor sobre racons significatius de la ciutat. La producció de Jaume Pons Martí s'afegeix a la llista de fotografies històriques que es conserven de l'època, traduïdes però, en color i damunt de teles i papers, i importants per conèixer una mica millor detalls de la història del lloc.

## Descripció

La composició es pot dividir horitzontalment en dues parts. A la part inferior s'hi mostra l'interior del baluard amb alguns personatges realitzant diferents tasques. A la dreta, una noia juga amb un nadó, mentre dues dones conversen entre elles. En el centre s'entreveuen personatges llunyans que volen accedir a la ciutat, i un home arrossegant un carretó. A la part superior, en canvi, i ocupant la meitat de la composició, hi ha un gran celatge amb núvols. Pel que fa a la gamma cromàtica, a la part inferior hi ha un predomini total d'ocres, terres i verdosos, i a la part superior hi predominen els blaus i els blancs.

## Conservació i Restauració

Aquesta obra es va restaurar l'any 2009 juntament amb l'obra Porta de Figuerola del mateix autor, gràcies a la col·laboració de la Diputació de Girona i el Museu d'Art de Girona.

## Referències

* ↑ Roca i Pi, L. Butlletí 75 del Md'A. Museu D'Art de Girona, 2010, pàg. 9-10.
* ↑ «La Diputació de Girona restaura dos quadres de Jaume Pons Martí del Museu d?Art de la ciutat». Sies, 27-11-2009.
# Poblat ibèric de la Celadilla

El Poblat ibèric de la Celadilla a Ademús fou una aldea ibera que ocupa mitja hectàrea i que disposa d'una muralla de 5,5 metres de gruix i una gran torre de 6,5 por 9 metres. Fou destruït per un incendi durant el segle IV aC, i s'hi han trobat quatre esquelets i materials importats de Grècia i Roma.

## Referències

* ↑ «Descubren dos esqueletos íberos en un yacimiento de Ademuz» (en castellà). Levante-EMV, 28-07-2011. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Un 'valenciano' de hace 25 siglos» (en castellà). El Mundo, 13-08-2015. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Dos inquilinos en La Celadilla» (en castellà). El País, 30-07-2011. [Consulta: 19 agost 2015].
* ↑ «Descubrimientos inéditos en La Celadilla, Ademuz» (en castellà). Topvalencia.net, 17-10-2016.
* ↑ «El Siglo IV a. C. en el Alto Turia: el vertedero y la torre de los Arenales (La Celadilla, Ademúz-Valencia)» (en castellà). Roderic.uv.es, 1998. [Consulta: desembre 2016].
# Proletarski (Pervomaiski)

* Per a altres significats, vegeu «Proletarski».
Proletarski - Пролетарский (rus) és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora d'un petit afluent per la dreta del Sossika, tributari del Ieia. És a 19 km al sud-oest de Kusxóvskaia i a 155 km al nord de Krasnodar.
Pertany al possiólok de Pervomaiski.
# Ponticola cyrius

Ponticola cyrius és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Àsia: riu Kura.

## Referències

* ↑ «Neogobius cyrius» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Kessler, K. T. 1874. A description of fishes belonging to the families common to both the Black and the Caspian seas. Trudy St. Petersburg. Obsh. Estestv. v. 5: 191-324, 1 pl.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Vasil'yeva, Y.D. i V.P. Vasil'ev 1995. Systematics of Caucasian freshwater gobies (Gobiidae) in the light of contemporary data, with a decription of a new species, Neogobius rhodioni, sp. nov. J. Ichthyol. 35(2);139-157.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.