OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rubén Rivera Corral

Rubén Rivera (La Corunya, 3 de maig de 1985) és un exfutbolista gallec, que ocupava la posició de davanter.
Va destacar al filial del Deportivo de La Corunya, amb qui marca 20 gols en 58 partits. Això possibilita que debuta amb el primer equip a la màxima categoria, en partit davant el Llevant UE, un 18 de febrer de 2007.
A l'any següent fitxa pel Montañeros CF, també gallec.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Caracarà negre

El caracarà negre (Daptrius ater) és un ocell rapinyaire de la família dels falcònids (Falconidae), l'únic del gènere Daptrius, si bé en el passat s'incloïa també dins aquest gènere el caracarà gola-roig (Ibycter americanus).
Es troba a l'Amèrica del Sud. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Morfologia

* Fa 43 - 48 cm de llargària. Les femelles fan un pes de 350 – 440 g i els mascles, una mica menors, uns 330 g.
* Color general negre amb blanc a la base de la cua.
* Gola nua groga i potes color taronja.

## Hàbitat i distribució

Habita clars al bosc, sabanes, manglars i boscos de ribera, a terres baixes de la conca de l'Amazones, des de Colòmbia oriental, Veneçuela i la Guaiana, cap al sud, fins a l'est de l'Equador i del Perú, nord i est de Bolívia i l'Amazònia del Brasil.

## Alimentació

Bastant omnívor, s'alimenta de carronya, amfibis, rèptils, pollets, petits mamífers, peixos i insectes. També menja fruites d'algunes palmeres.

## Reproducció

Fa el niu en arbres alts, on pon 2 – 3 ous grocs tacats de marró.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «caracarà negre». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 353. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Seriemas, falcons». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ BirdLife International. «Black Caracara. Daptrius ater» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Dades i distribució de caracarà negre a Infonatura Rev. 10-04-2011

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies de Caracarà negre en Arthur Grosset's Birds Rev.10-04-2011
# Caracas Fútbol Club

El Caracas Fútbol Club és un club de futbol veneçolà de la ciutat de Caracas.

## Història

El club va ser fundat el 1967 per José Berascasa però desaparegué poc després. Posteriorment un grup liderat per Andrea Ippolito, Vito Ippolito, Oswaldo Merchan, Guillermo López i Luis Slato fundaren un club anomenat Yamaha FC, que participà a l'Asociación Mirandina de Fútbol el 1976. L'any 1983 el club ingressà a l'Asociación de Fútbol del Distrito Federal. Un any més tard es refundà amb el nom de Caracas-Yamaha i ingressà a la segona divisió professional. El club guanyà el campionat i ingressà a primera divisió. Amb l'ascens decidí canviar el nom i s'anomenà Caracas Fútbol Club.
És el club amb més títols del país. El seu sobrenom, Los Rojos del Ávila, fa referència al color de la seva samarreta i a una muntanya propera a Caracas anomenada Cerro El Ávila.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol:
** 1992, 1994, 1995, 1997, 2001, 2003, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010, 2019
* Segona divisió veneçolana de futbol:
** 1984 (Caracas - Yamaha)
* Copa veneçolana de futbol:
** 1988, 1992, 1994
* Copa República Bolivariana de Veneçuela:
** 2001

## Futbolistes destacats

* Andreé González
* Gerson Diaz
* Juan Arango
* Ronald Vargas
* Juan García
* Alejandro Guerra
* Giovanni Savarese
* César Baena
* Noel Sanvicente
* José Manuel Rey
* César González
* Gabriel Miranda
* Deivis Barone
* Wilson Carpintero
* Weymar Olivares
* Iván Velázquez
* Juan Carlos Letelier
* Gamadiel García
* Juan Cominges
* Paul Cominges
* Roberto Silva
* Andreas Voegeler
* Ibrahim Salizu

## Referències

* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Enllaços externs

* (castellà) Web oficial
* El club a Soccernet Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
* Barra oficial del Caracas FC Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine.
# Campionat del Món d'esgrima de 1947

El Campionat del Món d'esgrima de 1947 fou la tercera edició del Campionat del Món d'esgrima. Es va disputar a Lisboa, Portugal.

## Resultats
### Resultats masculins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Christian d'Oriola | Manlio Di Rosa | Edoardo Mangiarotti |
| Floret per equips | FrançaAndré Bonin René Bougnol Jéhan Buhan Christian d'Oriola Adrien Rommel | ItàliaGiancarlo Bergamini Manlio Di Rosa Giuliano Nostini Renzo Nostini Giorgio Pellini Saverio Ragno | BèlgicaRobert Michiels Paul Valcke André van de Werve Édouard Yves |
| Espasa individual | Édouard Artigas | Bengt Ljungquist | Raoul Henkart |
| Espasa per equips | FrançaÉdouard Artigas Jéhan Buhan Marcel Desprets Henri Guérin Henri Lepage Michel Pécheux | SuèciaPer Carleson Sven Fahlman Carl Forssell Bengt Ljungquist Sven Thofelt | ItàliaStefano Allocchio Luigi Cantone Ercole Domeniconi Dario Mangiarotti Edoardo Mangiarotti Saverio Ragno |
| Sabre individual | Aldo Montano | Georges de Bourguignon | Gastone Darè |
| Sabre per equips | ItàliaGastone Darè Umberto De Martino Carlo Filogamo Aldo Montano Vincenzo Pinton Mauro Racca | BèlgicaRobert Bayot Georges de Bourguignon Ferdinand Jassogne Édouard Yves | EgipteSalah Desuki Mohamed Abdel Rahman Mahmud Yunes Mohamed Zulficar |

### Resultats femenins

| Proves | Or | Plata | Bronze |
| Floret individual | Ellen Müller-Preis | Silvia Strukel | Louisette Malherbaud |
| Floret per equips | Dinamarca Karen Lachmann Kate Mahaut Grete Olsen Ulla Barding | França Jacqueline Baudot Renée Garilhe Françoise Gouny Alice Karren Louisette Malherbaud | Itàlia Cleo Balbo Velleda Cesari Elena Libera Alberta Lorenzoni Silvia Strukel |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | França | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 2 | Itàlia | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 3 | Àustria | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | Dinamarca | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Bèlgica | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 6 | Suècia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 7 | Egipte | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ The Guinness Encyclopaedia of Sports Records & Results. Fencing World Championships, pages 165-167. Guinness Superlatives Ltd, 1987. ISBN 0-85112-492-5.
* ↑ Medaller masculí de floret
* ↑ Medaller masculí d'espasa
* ↑ Medaller masculí de sabre
* ↑ Medaller femení de floret
# Ròmul (satèl·lit)

Ròmul és la lluna exterior i més gran de l'asteroide del cinturó principal (87) Sílvia; no s'ha de confondre amb l'asteroide que orbita directament el sol, (10386) Ròmul. Segueix una òrbita gairebé circular propera a l'equatorial al voltant de l'asteroide pare. Referent a això, és similar a l'altra lluna Rem.
Romulus va ser descobert el febrer de 2001 des del telescopi Keck II per Michael E. Brown i Jean-Luc Margot. El seu nom complet és (87) Sílvia I Ròmul; abans de rebre el seu nom, era conegut com a S/2001 (87) 1. La lluna porta el nom de Ròmul, el fundador mitològic de Roma, un dels bessons de Rea Sílvia criats per un llop.
(87) Sílvia té una densitat baixa, el que indica que és probablement una pila de runes que es va formar quan les restes d'una col·lisió entre el seu cos principal i un altre asteroide van reacrear gravitacionalment. Per tant, és probable que tant Ròmul i Rem, la segona de les llunes de Sylvia, són piles de runa més petites de l'acreció en òrbita al voltant del cos principal de la runa de la mateixa col·lisió. En aquest cas s'espera que la seva albedo i densitat pot ser similar a Sylvia.
S'espera que l'òrbita de Ròmul pugui ser bastant estable −que es troba a l'interior de l'esfera de Hill de Sílvia (en 1/50 del radi de Hill de Sílvia), però també ho és de l'òrbita síncrona.
Des de la superfície de Ròmul, Sílvia ocupa una regió angular de 16°×10°, mentre que la mida aparent de Rem varia entre 0,62° i 0,19° (en comparació, la Lluna de la Terra té una mida aparent del voltant de 0,5°).

## Referències

* ↑ «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* 1 2 F. Marchis et al. «Discovery of the triple asteroidal system 87 Sylvia». Nature, 436, 7052, 2005, pàg. 822–4. Bibcode: 2005Natur.436..822M. DOI: 10.1038/nature04018. PMID: 16094362.

## Vegeu també

* Rem (satèl·lit)

## Enllaços externs

* Data on (87) Sylvia from Johnston's archive (maintained by W. R. Johnston)
* Rubble-Pile Minor Planet Sylvia and Her Twins Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine. (ESO news release, August 2005) Includes images and artists impressions
* Adaptive Optics System Reveals New Asteroidal Satellite (SpaceDaily.com, March 2001) Includes a discovery image.
* IAUC 7590, confirming the discovery of S/2001 (87) 1
* IAUC 8582, reporting discovery of S/2004 (87) 1 and naming Romulus and Remus
# Catopsis

Catopsis és un gènere amb 21 espècies de plantes de flors pertanyent a la família Bromeliaceae, subfamília Bromelioideae que es troben des de Florida a la part aquest del Brasil, incloent el Carib. Una espècie, Catopsis berteroniana, pot ser carnívora.

## Taxonomia

* Catopsis alba E.Morris ex Baker
* Catopsis aloides (Cham. i Schltdl.) Baker
* Catopsis berteroniana Mez in C.DC.
* Catopsis brevifolia Mez & Wercklé
* Catopsis compacta Mez
* Catopsis deflexa Ule
* Catopsis floribunda (Brongn.) L.B.Sm.
* Catopsis garckeana Wittm.
* Catopsis hahnii Baker
* Catopsis juncifolia Mez & Wercklé
* Catopsis minimiflora Matuda
* Catopsis morreniana Mez in C.DC.
* Catopsis nitida Baker
* Catopsis nutans Baker
* Catopsis paniculata Hort. ex Gentil
* Catopsis penduliflora C.H.Wright
* Catopsis pisiformis Rauh
* Catopsis sessiliflora Mez
* Catopsis subulata L.B.Sm.
* Catopsis tenuis Cufod.
# Salet

Salet (grec antic: Σάλαιθυος; llatí: Salaethus) fou un militar espartà.
Quan al començament del 427 aC Mitilene (a Lesbos) es va revoltar contra Atenes va ser acceptada com a aliada d'Esparta, van enviar Salet amb la promesa d'ajut. Per entrar a la ciutat va haver de creuar les línies atenenques.
La seva marxa va ser interrompuda pel llit d'un torrent que no van poder travessar. L'ajuda va tardar a arribar i Salet ja desesperava i va haver d'enrolar als civils a l'exèrcit; això va provocar la revolta dels habitants de Mitilene i el partit oligàrquic no va veure altra sortida que rendir-se als atenencs. Salet es va amagar, però va ser fet presoner i enviat a Atenes junt amb els caps de la primera revolta. Allà va intentar salvar la vida oferint-se per fer aixecar el setge de Platea, però no es van escoltar les seves promeses i va ser sentenciat a mort i executat.

## Referències

* ↑ Salaethus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 693
# Rhacophorus harrissoni

Rhacophorus harrissoni és una espècie de granota que es troba a Brunei, Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Rhacophorus harrissoni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Miquel Tufet Codó

Miquel Tufet Codó (Lleida, 1910-1967) va ser un ebenista i dirigent sindical català.
Representà al Sindicat de la Fusta al Ple Regional de la CNT de Catalunya que se celebrà el desembre de 1931, i fou membre de la Federació Local de Sindicats de Lleida i, després de la Unió Local de Sindicats. A finals de febrer de 1932 fou nomenat secretari de la Federació Local de Sindicats de Lleida. Representà la federació lleidatana en el Ple Regional de la CNT de Catalunya que tingué lloc a Sabadell l'abril de 1932 i on foren expulsats tots els sindicats controlats pel Bloc Obrer i Camperol.
Va col·laborar a "La Batalla" en temes sindicals. va ser membre del BOC i després del POUM, del qual formà part en diferents ocasions del comitè local de Lleida, alhora que era un dels capdavanters de la Unió Local de Sindicats. Després de participar en el front amb el grau de tinent, va ser detingut a València i empresonat fins a l'any 1940.
A la postguerra –després d'un període de detenció i presó- fou un dels protagonistes de la reorganització del POUM a les comarques lleidatanes, juntament amb la seva esposa Josepa Reimundi, editant, sis números de L'Espurna, entre 1946 i 1947, i el Butlletí Interior d'Informació del POUM de Lleida i la seva comarca. Tornà ser detingut durant uns mesos el 1945. Formà part del MSC, deixant l'activitat política a principis dels anys cinquanta

## Referències

* ↑ PAGÈS i BLANCH, Pelai. Dirigents i militants del POUM: un planter divers i plural. "Ebre" 38 (2010) 41-66.
* ↑ MARTÍNEZ DE SAS, Maria Teresa.Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2000. P. 1388.
# Església de Sant Esteve

«Església de Sant Esteve» té aquests significats:
* Monestir de Sant Esteve de Banyoles, monestir benedictí a Banyoles (Pla de l'Estany)
* Sant Esteve d'Abella de la Conca, església romànica d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
* Sant Esteve d'Andorra la Vella, església romànica a Andorra la Vella
* Església de Sant Esteve d'en Bas, església a Sant Esteve d'en Bas (Garrotxa)
* Sant Esteve de Caldes, església romànica a Caldes de Malavella (la Selva)
* Sant Esteve de Canapost, església preromànica de Canapost (Baix Empordà)
* Sant Esteve de Cantallops, església romànica de Cantallops (Alt Empordà)
* Sant Esteve de Castellviny, església romànica del poble de Castellviny (Sort, Pallars Sobirà)
* Sant Esteve de Caulès, edifici preromànic al municipi de Caldes de Malavella (la Selva) prop del poble de Caulès
* Sant Esteve de Cervelló, antic nom de l'església de Santa Maria de Cervelló
* Sant Esteve del Coll, església al municipi de Llinars del Vallès (Vallès Oriental)
* Sant Esteve de Comià, església al municipi de Borredà (Berguedà)
* Sant Esteve de la Doma, conjunt romànico-gòtic al municipi de la Garriga (Vallés)
* Sant Esteve d'Estanya, ermita al municipi de Benavarri (Franja de Ponent)
* Sant Esteve de Ferriols, ermita al municipi de Bellprat (Anoia)
* Sant Esteve de Guils, església romànica a Guils de Cerdanya
* Sant Esteve de Llanars, església parroquial de Llanars (Ripollès)
* Sant Esteve d'Olius, església romànica d'Olius (Solsonès)
* Sant Esteve d'Olot, església parroquial a la ciutat d'Olot (la Garrotxa)
* Sant Esteve d'Orbanyà, església parroquial del poble nord-català d'Orbanyà (Conflent)
* Sant Esteve d'Ordal, església al municipi de Subirats (Alt Penedès)
* Sant Esteve de Pallerols de Rialb, església parroquial del poble de Pallerols de Rialb (La Baronia de Rialb, Noguera)
* Sant Esteve (Palamós), ermita al municipi de Palamós (Baix Empordà)
* Sant Esteve de les Pereres, església de Fontanals de Cerdanya (Baixa Cerdanya)
* Església de Sant Esteve (Venècia), església de Venècia (Itàlia)
* Església de Sant Esteve (València), església de València (País Valencià)
* Sant Esteve de Ripollet, església parroquial a la vila de Ripollet (Vallès Occidental)
* Sant Esteve de la Selva de Mar, església al nucli urbà de la població de la Selva de Mar (Alt Empordà)
* Catedral de Sant Esteve de Viena
# Agustín de Silva y Bernuy

Agustín de Silva y Bernuy (Madrid, 10 de desembre de 1826 - 16 de maig de 1872) va ser un noble espanyol, XIV duc d'Híxar.
Va néixer a Madrid el 10 de desembre de 1826. Fill de Cayetano de Silva, XIII duc d'Híxar, i de María de la Soledad Bernuy.
Es va casar amb Luisa Fernández de Córdoba y Pérez de Barradas, filla del comte de La Puebla del Maestre i dama d'honor d'Isabel II.
Abans d'heretar els títols i estats del seu pare, va ostentar el títol de marquès del Sobroso, amb categoria de Gran d'Espanya. D'altra banda, el 23 de juliol de 1847 va rebre el títol d'hàbit de l'orde de Sant Jaume. El 30 de novembre de 1866 també va rebre de la reina Isabel la Gran Creu de Carles III i el 5 de desembre del mateix any, la successió dels títols de la Casa d'Híxar. Va ostentar els títols de duc d'Híxar, d'Aliaga y Castellot i de Bournonville, els de comte de Palma del Río, Aranda, Salvatierra i Ribadeo, i els de marquès de San Vicente del Barco i d'Almenara.
Va morir a Madrid el 16 de maig de 1872. El va succeir el seu cosí Alfonso de Silva y Campbell, fill d'Andrés de Silva i net de José Rafael de Silva, XII duc d'Híxar.

## Referències

* 1 2 Cadenas y Vicent, Vicente de. Caballeros de la Orden de Santiago que efectuaron sus pruebas de ingreso durante el siglo XIX (en castellà). Madrid: Ediciones Hidalguía, 1993, p. 268.
* ↑ «Agustín de Silva y Bernuy» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 18 octubre 2021].
* 1 2 3 4 Casaus Ballesters, María José. «Agustín de Silva y Bernuy Fernández de Híjar» (en castellà). Diccionario biográfico electrónico. Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 18 octubre 2021].
# Salesches

Salesches és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 451 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 351 | 371 | 332 | 295 | 294 | 315 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2004 | Jacqueline Lemaire | PS |
| 2004- | Yves Marchand | PS |
# God & Guns

God & Guns és l'onzè àlbum d'estudi de la banda estatunidenca Lynyrd Skynyrd i fou publicat l'any 2009.
El disc compta amb la col·laboració del guitarrista John 5 i es tracta del darrer treball del teclista original Billy Powell, mort el gener de 2009. Prèviament s'havien llançat dos senzills, "Still Unbroken" i "Simple Life", durant el juliol i agost respectivament. El títol de l'àlbum fa referència al control irresponsable d'alguns propietaris d'armes.

## Llista de cançons

* "Still Unbroken" − 5:06
* "Simple Life" − 3:17
* "Little Thing Called You" − 3:58
* "Southern Ways" − 3:48
* "Skynyrd Nation" − 3:52
* "Unwrite that Song" − 3:50
* "Floyd" (feat. Rob Zombie) − 4:03
* "That Ain't My America" − 3:44
* "Comin' Back For More" − 3:28
* "God & Guns" − 5:44
* "Storm" − 3:15
* "Gifted Hands" − 5:22

### Cançons extra de l'edició especial

* "Bang Bang" − 3:10
* "Raining In My Heartland" − 3:55
* "Hobo Kinda Man" − 3:54
* "Red White & Blue" (Directe) − 5:43
* "Call Me The Breeze" (Directe) − 5:49
* "Sweet Home Alabama" (Directe) − 6:25

## Personal

* Johnny Van Zant − cantant
* Daniel Maguire − guitarres
* Gary Rossington − guitarres
* Rickey Medlocke − guitarres, veus addicionals
* Mark Matejka − guitarres, veus addicionals
* Ean Evans − baix, veus addicionals
* Robert Kearns − baix, veus addicionals
* Michael Cartellone − bateria
* Billy Powell − teclats
* Peter Pisarczyk − teclats

### Personal addicional

* John 5 − guitarres
* Rob Zombie − cantant a "Floyd"
* Michael Rhodes
* Greg Morrow
* Perry Coleman
* Jerry Douglas
* Bob Marlette
* The Honkettes (Dale Krantz Rossington i Carol Chase) − veus addicionals
* Lisa Parade − arranjaments de corda a "Unwrite That Song" i "Gifted Hands"

## Enllaços externs

* God & Guns al web oficial del grup (anglès)
# Rudi van Dantzig

Rudi van Dantzig (n. Amsterdam, 4 d'agost del 1933; † 19 de gener del 2012), va ser un coreògraf, ballarí de ballet i escriptor dels Països Baixos. Des del 1965 fins a la seva mort va ser líder coartístic del Het Nationale Ballet (Amsterdam).
Van Dantzig va néixer a Amsterdam. Després que Sonia Gaskell (se'n va anar el 1969) i la resta dels seus companys deixessin el Het Nationale Ballet el 1971, ell en va ser l'únic líder artístic fins al 1991. El 1986 va escriure una novel·la autobiogràfica, Voor een verloren soldaat, basada en la seva relació amorosa amb un jove soldat canadenc d'uns vint anys quan encara era un adolescent primerenc. El 1992 es va estrenar una pel·lícula basada en la novel·la. Van Dantzig també va publicar una biografia de l'artista i combatent de la resistència holandesa Willem Arondeus el 2003.

## Referències

* ↑ Redactie. Choreograaf Rudi van Dantzig overleden. Trouw.nl (en neerlandès)
* ↑ Utrecht, Luuk. Rudi van Dantzig: A controversial idealist in ballet (en neerlandès). Zutphen: Walburg Pers, 1992. ISBN 906011776X.

## Enllaços externs

* Rudi van Dantzig Arxivat 2014-11-09 a Wayback Machine. (en neerlandès)
* Rudi van Dantzig DBNL (en neerlandès)
# Esteban Martín Jiménez

Esteban Martín Jiménez (Madrid, 1 de gener de 1937 - Àvila, 25 d'agost de 1995) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1961 i 1968. Els seus principals èxits esportius foren el Campionat d'Espanya de ciclisme de muntanya de 1963 i una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1965.

## Palmarès

* 1962
** 1r a la Volta a Guatemala
* 1963
** Campió d'Espanya de Muntanya
* 1964
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi del Midi Libre
* 1965
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1966
** 1r a la Volta a Àvila i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. 46è de la classificació general
* 1962. 43è de la classificació general
* 1963. 24è de la classificació general
* 1965. 26è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1966. Abandona (14a etapa)
* 1965. Fora de control (9a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1963. 32è de la classificació general
* 1964. 11è de la classificació general
* 1965. 65è de la classificació general
* 1966. 22è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MARTÍN JIMÉNEZ Esteban». [Consulta: 12 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Esteban MARTIN JIMENEZ» (en italià). [Consulta: 12 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Agustín de Rojas Villandrando

Agustín de Rojas Villandrando (Madrid, 1572-Paredes de Nava, ca. 1618) va ser un aventurer i dramaturg castellà del Segle d'Or.
Fill de Diego de Villadiego, receptor del rei, i de Luisa de Rojas. Descendia per via paterna del llinatge dels Villandrando de Ribadeo a Galícia. El seu avi i un besoncle van matar un hidalgo i van haver de fugir de Ribadeo a Villadiego, on els va acollir el conestable Íñigo de Velasco, a més van deixar el cognom Villandrando, que el va recuperar Agustín després de dur a terme una investigació.
Després d'acabar els estudis, va ser patge i soldat, als setze anys va sortir de Castella i va servir durant sis anys a les guerres de França. Segons el seu testimoni va viatjar per tot arreu (França, Galícia, Andalusia, Salamanca…) fent qualsevol treball: «fuí pícaro, estuve cautivo, tiré la jabega, andube al remo, fuí mercader, fuí caballero, fuí escribiente, y vine á ser representante.». Després d'exercir com a secretari d'un genovès va establir-se a Zamora, on el 1611 era escrivà i notari públic de l'Audiència Episcopal.
Abans d'establir-se definitivament, va escriure comèdies, entremesos i principalment lloes. Les seves obres van ser representades quan voltava per tota la península enrolat en una companyia de còmics, per exemple a Madrid, Lleida i Barcelona. Destaca de les quals El viaje entretenido (1603), on escriu moltes referències sobre la seva activitat teatral de la seva època: el món dels actors, les companyies, per la temàtica se suposa que Rojas va utilitzar la informació que tenia de primera mà per confeccionar la seva obra. Una altra obra coneguda seva és El Buen Repúblico, impresa a Salamanca el 1611.

## Referències

* 1 2 García Lorenzo, Luciano. «El mundo del teatro español en la época áurea (7). Agustín de Rojas Villandrando» (en castellà). Centro Virtual Cervantes, 28-08-2013.
* ↑ Álvarez y Baena, 1789, p. 3.
* 1 2 3 Álvarez y Baena, 1789, p. 4.

## Bibliografia

* Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789.