OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Johannes Flintoe

Johannes Flintoe (Copenhaguen, 1786 o 1787 - ib., 1870) fou un pintor danonoruec. És principalment conegut pels seus paisatges i les il·lustracions sobre història danesa i escandinava. Entre les seues obres més conegudes hi ha la Sala de les aus del Palau Reial d'Oslo (1839-1841) i els seus estudis sobre vestits populars.
Estudià en l'Acadèmia d'Art de Copenhaguen fins al 1802, i arriba a Oslo al 1811. Ací fou professor de l'Escola d'Arts i Artesanies entre 1819 i 1851. Després tornà al seu Copenhaguen.
En la història de l'art de Noruega, Flintoe representa la transició de la pintura del segle xviii al nacionalisme romàntic, corrent que floreix en els darrers anys de la seua carrera. Fou mestre d'alguns artistes que serien importants figures d'aquest moviment artístic, com Johan Fredrik Eckersberg, Hans Gude i Hans Hansen. Entre 1819 i 1825 feu viatges per diverses parts de Noruega, com Sogn, Telemark, Hardanger, Valdres i Trøndelag. En aquests viatges pintà paisatges i altres temes d'important valor cultural que il·lustren els vestits folklòrics de Noruega.

## Bibliografia

* Flintoe, J. Scener af Reiselivet i Norge. Facsimileforlaget, 1960. (Opprinnelig utgitt H. C. Winthers forlag, 1840)
* Flintoe, Johannes. «En gammel malers tilbakeblikk: et selvbiografisk brev fra Flintoe». Vegeu Arne Nygård-Nilssen. I: Kunst og kultur, 1937
* Alsvik, Henning. Johannes Flintoe. Gyldendal, 1940
* Engen, Arnfinn. «Johannes Flintoe i Gudbrandsdalen : kunst fortel historiï» I: Årbok for Gudbrandsdalen, 2002
* Heitkøtter, Olaf. «Johannes Flintoe : en stifinner til fjellet» I: Årbok / Donin norske turistforening, 1988
* Johannes Flintoe : fra våre samlinger. Nasjonalgalleriet, 1993
* Moody, Kristine. «Johannes Flintoe: Reisende i fossefall». I: Kapital, nr 21 (2000)
* Noss, Aagot. Johannes Flintoes draktakvarellar. Samlaget, 1970
* Schnitler, Carl Wille. «Johan Flintoe og norsk romantik». I: Samtiden, 1914

## Enllaços externs

* Pinturas de Johannes Flintoe
# Melissa Hutchison

Melissa Hutchison (Springfield, Missouri, 24 d'octubre de 1975) és una actriu de veu estatunidenca coneguda pel seu doblatge de Clementine al videojoc The Walking Dead pel qual guanyà el 2013 el premi per la "Best Performance By a Human Female" al Spike Video Game Awards, i ha estat nomenada dues vegades per al Premi BAFTA per "Best Performer".

## Doblatges

* The Walking Dead: Clementine.
* League of Legends: Ashe.

## Referències

* 1 2 «Best Performance By a Human Female». Spike. [Consulta: 10 febrer 2013].
* ↑ J. Lang, Derrik «'Walking Dead' wins game of the year at Spike VGAs». Yahoo, 08-12-2012.
* ↑ «2013 BAFTA Games Nominations». BAFTA.
* ↑ «2015 BAFTA Games Nominations». BAFTA.
* ↑ «Melissa Hutchison Interview - Voice of Ashe - IPL League of Legends». IPLLoL's channel. [Consulta: 7 agost 2015].
* ↑ «League of Legends». Behind The Voice Actors. [Consulta: 7 agost 2015].
# Diògenes (metge)

Diògenes（en llatí Diogenes, en grec antic Διογένης) era un metge grec que va viure durant o abans del segle i aC. És mencionat per Cels que va preservar algunes de les seves fórmules mèdiques, com també ho va fer Aeci.

## Referències

* ↑ W.A.G., Diogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1023
# Súplica de Daniel el Presoner

La «Súplica de Daniel el Presoner», rus: Моление Даниила Заточника Molenie Daniïla Zatótxnika, és un monument de l'antiga literatura russa del segle xiii. Està escrit com una apel·lació al príncep Iaroslav Vsévolodovitx de Pereiàslavl-Súzdal en el període de 1213 a 1236 (d'acord amb Vassili Istrín).
Alguns investigadors creuen que la Súplica..... és la primera experiència periodística de l'antiga noblesa russa. Per l'estil, la Súplica.... és una barreja de cites bíbliques, cròniques i elements satírics, dirigits contra els boiars i el clergat. Daniel es descriu a si mateix com un home que va caure en desgràcia i va ser empresonat per la seva lluita activa contra l'arbitrarietat dels boiars, l'exposició de les activitats perjudicials dels monjos i la crítica dels costums de les dones.
Dmitri Likhatxov és de l'opinió que l'autor de la Súplica.... no provenia de les classes socials més altes.Amb tot i això, el seu llenguatge és ric i viu, fet que també apunta a l'àmplia erudició de l'autor del text. El narrador coneix les Escriptures, i la literatura bizantina i algunes cròniques i col·leccions populars d'aforismes, que cita amb especial interès. En funció dels temes tractats en el paràgraf parla de manera col·loquial, de vegades vulgar i recorda a l'estil d'humor popular o estil sublim que imita les cròniques.

## Notes

* ↑ Istoria russkoi literaturi XI - XVII vekov, Prosvesxenie, Moscou 1980, pàgs. 154-156 (rus)

## Referències

* Vassili Istrín, Был ли «Даниил Заточник» действительно заточён? // «Annals de la Societat d'Història i Filologia de la Universitat de Novorossisk, volum X, 1902
* "Súplica de Daniel el Presoner" - article de la Gran enciclopèdia soviètica.

## Enllaços externs

* Súplica de Daniel el Presoner. Text antic en rus, amb traducció moderna i comentaris.
# Joan Ramon Puig Solsona

Joan Ramon Puig Solsona (Puigverd de Lleida, 31 d'octubre de 1952) és un antic futbolista català de la dècada de 1970.

## Trajectòria

Es formà futbolísticament al FC Barcelona, essent internacional juvenil en quatre ocasions, fins a arribar al Barcelona Atlètic a inicis de la dècada de 1970. Va arribar a disputar 11 partits amistosos amb el primer equip del club on marcà un gol. A continuació jugà dues temporades cedit a la UE Lleida (1974-76). L'any 1976 fitxà pel Reial Valladolid a segona divisió, i el 1978 pel Rayo Vallecano, club amb el qual debutà a primera divisió. Acabà la seva carrera a la UE Lleida, club on fou entrenador als equips inferiors, segon entrenador del primer equip i primer entrenador.

## Referències

* 1 2 3 4 «Josep Ramon Puig Solsona». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Gran Erg Occidental

El Gran Erg Occidental (àrab: العرق الغربي الكبير, al-ʿIrq al-Ḡarbī al-Kabīr), també anomenat mar de sorra occidental, al Sàhara algerià, és un immens massís de dunes de 80.000 km² (de dunes de mitja lluna, arribant a gairebé 300 metres d'alçada). És el segon erg més gran al nord d'Algèria, darrere del Gran erg oriental. Aquesta regió de veritable desert rep menys de 250 mm de pluja a l'any. No té poblats humans i no hi ha camins al seu través.
Limita, al sud i al sud-est, pel vast altiplà del Tademaït; en l'oest, pel oued Saura i l'erg Er Raoui; i, al nord-oest, per les imponents muntanyes de l'Atles saharià. Al nord d'aquesta enorme zona de dunes, es troben els magnífics oasis d'Igli, de Taghit i de Brézina. Al Gran erg estan també Beni Abbès, Guirzim, Kerzaz, Timoudi, els oasis de Gourara a prop de les ciutats de Laghouat, Ghardaïa i Béchar.
Aquesta barrera aparentment insuperable ha estat sempre travessada per les caravanes que enllaçaven entre els oasis disseminats en les ones de sorra. Les principals ciutats —vorejant el Gran erg occidental— són El Meniaa (també conegut com El Goléa), Timimoun (Gourara) i Adrar (Touat).
L'any 2002, el govern d'Algèria va proposar com a lloc per ser declarat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO, «Els oasis de foggaras i els ksour del Gran erg occidental».

## Vegeu també

* Gran erg oriental.
* Desert del Sàhara.

## Referències

* ↑ «STS059-238-088 Grand Erg Occidental, North Central Algeria April 1994». Earth from Space. NASA. Arxivat de l'original el 2006-10-08. [Consulta: 18 gener 2007].
* ↑ «GRAND ERG OCCIDENTAL: The endless dunes». Adventures in Algeria. LexicOrient. Arxivat de l'original el 2013-08-24. [Consulta: 18 gener 2007].
# Jordi Veny Maimó

Jordi Veny Maimó va néixer a Felanitx, Mallorca l'any 1834 i va morir l'any 1915. Va ser un militar i escriptor. Arribà a ser general intendent general i va fer aportacions en el setmanari "El Felanigense". Escrigué algunes obres com: Santuario de Nuestra Señora del Salvador (1884), Diccionario de las flores y sus emblemas (1884), Una glòria para Felanitx (1885), Culto de los felanigenses a María (1901) i Memoria referente al hospital y hospicio de Felanitx (1901).

## Referències

* ↑ Miquel Dolç (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum. Palma: Promomallorca, p.. ISBN 978-84-8661717-2
# MercedesCup 2010

El Torneig de Stuttgart 2010, oficialment conegut com a MercedesCup 2010, és una competició tennística jugada sobre terra batuda que està inclosa dins de les sèries 250 de l'ATP. La 33a edició del torneig es va celebrar entre el 12 i el 18 de juliol de 2010 al Tennis Club Weissenhof de Stuttgart, Alemanya.

## Quadre individual masculí

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final | Final |
| 1 | N. Davidenko | 6$^7$ | 6 | 1 |
| | D. Gimeno-Traver | 7 | 2 | 6 | | D. Gimeno-Traver | 6 | 6 | |
| WC | B. Phau | 6$^3$ | 3 | | | M. Chiudinelli | 1 | 3 | |
| | M. Chiudinelli | 7 | 6 | | | | | | | | D. Gimeno-Traver | 4 | 6 | 0 |
| Q | P. Andújar | 6 | 5 | 6 | | | | | | 3 | G. Monfils | 6 | 4 | 6 |
| 3 | G. Monfils | 4 | 7 | 4 | 3 | G. Monfils | 5 | 6 | 6 | | | | | |
| | G. García-López | 3 | 1 | | | F. Mayer | 7 | 3 | 4 | | | | | |
| | F. Mayer | 6 | 6 | | | | | | | | | | | | 3 | G. Monfils | 2 | 2 | r |
| 7 | G. Simon | 4 | 5 | | | | | | | | | | | | 5 | A. Montañés | 6 | 1 | |
| | S. Greul | 6 | 7 | | | S. Greul | 3 | 5 | | | | | | |
| | H. Zeballos | 7 | 6$^3$ | 2 | 4 | J.C. Ferrero | 6 | 7 | | | | | | |
| 4 | J.C. Ferrero | 6¹ | 7 | 6 | | | | | | 4 | J.C. Ferrero | 3 | 6⁶ | |
| 5 | A. Montañés | 7 | 3 | 6 | | | | | | 5 | A. Montañés | 6 | 7 | |
| | J.I. Chela | 5 | 6 | 2 | 5 | A. Montañés | 6 | 6 | | | | | | |
| WC | M. Zverev | 5 | 5 | | 2 | J. Melzer | 4 | 1 | |
| 2 | J. Melzer | 7 | 7 | | | | | | |

## Quadre doble masculí

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Michael Kohlmann Jürgen Melzer | 7 | 3 | [11] |
| | James Cerretani Adil Shamasdin | 5 | 6 | [9] | 1 | Michael Kohlmann Jürgen Melzer | 6⁶ | 6 | [7] |
| 3 | Christopher Kas Philipp Petzschner | 6 | 6 | | 3 | Christopher Kas Philipp Petzschner | 7 | 3 | [10] |
| | Pablo Andújar Jérémy Chardy | 4 | 2 | | | | | | | 3 | Christopher Kas Philipp Petzschner | 6⁵ | 6⁶ |
| | Philipp Marx Igor Zelenay | 6 | 7 | | | | | | | | Carlos Berlocq Eduardo Schwank | 7 | 7 |
| 4 | Marc López David Marrero | 3 | 5 | | | Philipp Marx Igor Zelenay | 3 | 1 | |
| | Carlos Berlocq Eduardo Schwank | 6 | 7 | | | Carlos Berlocq Eduardo Schwank | 6 | 6 | |
| 2 | Johan Brunström Michal Mertiňák | 4 | 6⁵ | | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Quadre individual masculí PDF
* Quadre doble masculí PDF
Stuttgart :
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
ATP World Tour 2010
< 2009
2011 > :
ATP World Tour Finals, Londres :
# Guillem Firmat

* Per a altres significats, vegeu «Sant Guillem (desambiguació)».
Guillem Firmat (Tours, 1026 - Mortain, 1130) fou un eremita i pelegrí normand. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

Guillem Firmat fou un jove de Tours, canonge de Saint-Venance i metge. Arran d'una crisi espiritual, en la qual va tenir una visió en què veia el diable en forma de mico guardant el cofre dels diners, entengué que s'havia allunyat de la fe per guanyar diners, i donà els seus béns als pobres. Es retirà a fer vida eremítica, reclòs amb la seva mare; quan ella morí, va marxar a una ermita prop de Laval (Mayenne). Va passar la resta de la seva vida com a pelegrí (anà a Terra Santa) i eremita a diversos llocs de la Bretanya, entre els quals Vitré, Savigny i Mantilly, on guanyà reputació de sant.
Va fer un segon pelegrinatge a Jerusalem i tornà a Mantilly. La tradició diu que destacà pel seu amor per la natura i el do de comunicació amb els animals, als que podia entendre, de manera que els vilatans li demanaven ajut per aturar les bèsties que atacaven els seus ramats o els conreus. La llegenda diu que feu que un porc senglar fes dejuni les nits, i que els ocells menjaven de la seva mà i es refugiaven sota la seva capa, i els peixos es deixaven prendre per ell.
Segons la llegenda, salvà els habitants de Choilley-Dardenay d'una sequera, en colpejar el terra amb la seva gaiata i va fer que en sortís aigua. Morí en 1103.

## Veneració

En morir, les seves restes foren disputades per tres ciutats, i foren portades a Mortain, tot i que continuà essent venerat a Savigny i Mantilly, les viles rivals. És invocat contra el mal de cap.
# Bargoed

Bargoed (en gal·lès també Bargod) és un poble d'aproximadament 11.000 habitants al sud-est de Gal·les que forma part de la comunitat de Sir Caerffili i es troba a la vora del riu Rhymney, a la vall de Rhymney. És un antic centre industrial i miner.

## Geografia

Bargoed es troba a meitat de camí entre Aberdare i Caerffili (al sud-est de la primera i al nord de la segona), 35,4 quilòmetres al nord de Cardiff.

## Història

Els primers edificis d'aquesta localitat es van construir probablement a partir dels anys quaranta del segle xvii. Bargoed es va desenvolupar com a centre industrial a partir de l'any 1903, quan es va inaugurar una mina de carbó. Els treballs van començar el 1897.
La mina de carbó local va tancar les seves instal·lacions durant els anys 1980.

## Monuments i llocs d'interès
### Arquitectura religiosa

El principal edifici religiós és l'església dedicada a Santa Gladys, construïda en dues etapes, entre 1877 i 1879 amb el projecte de J.Pritchard, i entre 1893 i 1894 seguint el projecte d'E.M. Bruce Vaughan.

## Societat
### Evolució demogràfica

Segons les dades del cens de 2011, Bargoed tenia una població aproximada de 11.537 habitants, dels quals 5.956 eren dones i 5.777 homes.
La localitat va experimentar una lleugera pèrdua demogràfica respecte a 2001, quan tenia 11.610 habitants. Tot i així, les xifres van pujar el 2016 amb 11.733 habitants registrats.

## Esport

L'equip de rugbi local és el Bargoed RFC.

## Referències

* 1 2 3 4 5 City Population. «Bargoed» (en alemany). [Consulta: 21 abril 2018].
* 1 2 3 Wales Directory. «Bargoed» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-06-27. [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ Bargoed - Cardiff en Google Maps
* 1 2 Caerphilly.gov.uk - Bargoed Town Council. «Bargoed - Local History» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-01-30. [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ Coflein.gov.uk. «ST GWLADYS' CHURCH, BARGOED» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2018].
* ↑ «Bargoed RFC - Sitio web oficial». Arxivat de l'original el 2018-01-30. [Consulta: 21 abril 2018].
# Crocidura cranbrooki

Crocidura cranbrooki és una espècie de musaranya que viu a les valls fluvials altes i els turons adjacents de l'extrem septentrional de Myanmar. Mesura 70-79 mm sense comptar la cua i el seu pelatge presenta diversos tons de marró. Té una cua llarga i prima que fa entre el 81%–108% de la llargada del cap i el cos. Fou descrita el 2009 juntament amb C. guy i C. annamitensis, dues altres espècies d'Indoxina. El seu nom específic, cranbrooki, fou triat en honor del quart comte de Cranbrook John David Gathorne-Hardy.

## Referències

* ↑ «Descriptions of New Species of Crocidura (Soricomorpha: Soricidae) from Mainland Southeast Asia, with Synopses of Previously Described Species and Remarks on Biogeography» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 331, 2009, pàg. 356–405. Arxivat de l'original el 2020-03-13. DOI: 10.1206/582-10.1 [Consulta: 5 desembre 2015].
# Subgrup cíclic

Un subgrup d'un grup és cíclic si, considerat com a grup, és un grup cíclic. Qualsevol element d'un grup és generador d'un subgrup cíclic d'aquest grup. En particular, l'element neutre del grup genera el subgrup trivial.
# Joan Ramon Veciana i Martínez

Joan Ramon Veciana i Martínez (Barcelona, 20 de juny de 1970) és un enginyer i polític català, alcalde de Sant Hilari Sacalm (Les Guilleries) des del 2015. El 2019 va revalidar el càrrec en les eleccions municipals. Enginyer Industrial de professió, des del 2009 es dedica a la política municipal, com a cap de llista del Partit Independent de les Guilleries (PIG) i del qual és el secretari general.
En el seu pas per l'ajuntament de Sant Hilari, ha estat regidor de Cultura i Participació Ciutadana (2007-2011), cap de l'oposició (2011-2015) i alcalde a partir de la legislatura 2015.
És membre de l'equip de la coalició de formacions municipals independents de la Comarca de la Selva, amb representació a la Diputació de Girona i al Consell Comarcal, Independents per la Selva (IdSEL), i vocal del Patronat del Portal de transparència, responsabilitat social i bon govern de la Fundació Universitària Balmes, entitat titular de la Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC).

## Referències

* ↑ «Altos cargos y cargos eventuales: perfil, datos de contacto, retribuciones y actividades y bienes.». Arxivat de l'original el 2019-06-27. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ Comas, Ure «"Ens fan continuar el camí iniciat"». El Punt Avui, 17-06-2019, pàg. 27.
* ↑ «Sant Hilari Sacalm, Selva (Girona)». Candidatures eleccions municipals 26-M 2019 Llistes municipals. Municipals.cat. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «Joan Ramon Veciana, Alcalde de Sant Hilari Sacalm: "Ens estem convertint en un referent mediambiental del país"» (text i vídeo). Alcaldes: entrevistes i perfils entorn de la gestió municipal, 01-12-2017. [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ Albertí, Roser «Joan Ramon Veciana · Alcalde de Sant Hilari Sacalm» (intervista). Diari de Girona, 07-03-2016.
* ↑ «Grup dels Independents de la Selva a la Diputació de Girona». [Consulta: 28 juny 2019].
* ↑ «Joan Ramon Veciana i Martínez». Fundació Universitària Balmes, 14-03-2019. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 28 juny 2019].
# Gosens

Gosens (francès Gouzens) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Joan Manel Canós Ferrer

Joan Manel Canós Ferrer (Borriana, 1 de gener de 1944) un futbolista valencià de les dècades de 1960 i 1970.
Desenvolupà tota la seva carrera professional a l'Elx CF on jugà durant 12 temporades, entre 1964 i 1976, la majoria d'elles a primera divisió. Disputà quatre partits amb la selecció espanyola l'any 1968. Començà jugant d'extrem, però es consolidà en la posició de lateral esquerre, on fou substitut al club de Miguel Quirant.

## Referències

* ↑ Joan Manel Canós Ferrer a BDFutbol
* ↑ «Juan Manuel Canós Ferrer». RFEF. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «Canós Ferrer, Juan Manuel». Memòria digital d'Elx, Universitat Miguel Hernández, 04-12-2021. [Consulta: 5 octubre 2024].
# Miletopolitis Lacus

Miletopolitis Lacus (Μιλητουπολῖτις λίμνη) fou un llac del nord-oest de Mísia que portava el nom de la ciutat de Miletòpolis que era a la seva riba. Plini el Vell diu que el llac era anomenat també Artynia, però probablement confon el riu Tarsius amb el Rhyndacus, ja que dona aquest darrer com a origen del llac quan en realitat el Rhyndacus entra pel sud i surt pel nord.
És el modern Llac Maniyas o Llac Kuş.

## Enllaços externs

* Dictionary of Greek and Roman Geography (1854) William Smith, LLD, Ed.
# Hermann Suchier

Hermann Suchier (Bad Karlshafen, Hessen, 11 de desembre de 1848 — Halle an der Saale, 3 de juliol de 1914) va ser un filòleg romanista alemany.
Suchier era d'una família d'origen hugonot, d'aquí el seu cognom francès. Va fer estudis de filologia romànica, germànica i comparada a Marburg. Després de prendre part en la guerra francoalemanya el 1870-71, va defensar la tesi d'habilitació el 1873 amb un estudi sobre Ulrich von dem Türlin ("Über die Quelle Ulrichs vom dem Türlin und die älteste Gestalt der Prise d'Orange"). Va ser professor a les universitats de Zúric (1874), Münster (1875) i Halle-Wittenberg (seguidament, el 1876), a l'última de les quals feu alguns cursos de literatura catalana. Va dirigir-ne el departament de romanística i en fou rector (1901/1902). Feu nombrosos viatges d'estudi a biblioteques i publicà molts textos tant del francès antic ("Aucassin et Nicolette", "La chançun de Guilelme") com de l'occità antic.
El 1879 va fundar la col·lecció Biblioteca Normannica.
Destacà pel seus estudis de filologia francesa i occitana, especialment l'edició de Lo codi occità. Va col·laborar estretament amb el filòleg Ferdinand Heuckenkamp. Cedí a l'Institut d'Estudis Catalans el manuscrit del Llibre dels àngels, de Francesc Eiximenis, que formava part de la seva biblioteca.
Fou nomenat "officier" de l'Académie Française.

## Obres

* Geschichte der altfranzösischen Literatur ("Història de la literatura francesa antiga")
* amb Paul Rohde, Denkmäler provenzalischer Literatur und Sprache, Halle: Max Niemeyer, 1883 ("Monuments de la literatura i la llengua provençals")
* Le français et le provençal: Trad.par P. Monet, París: E. Bouillon, 1891
* Provenzalische Diätetik: Auf Grund neuen Materials, Halle: Max Niemeyer, 1894
* Manuscrits perdus de la somme provençale du code de Justinien, extrait des annales du Midi, tome VI, année 1894, Tolosa: Privat.
* Die französische und provenzalische Sprache und ihre Mundarten, Estrasburg: K. J. Trübner, 1906
* Lo Codi: Eine summa Codicis in provenzalischer Sprache aus der Mitte des XII, Halle: Max Niemeyer, 1906

## Referències

* ↑ «Hermann Suchier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Professors de la Universitat de Halle (amb una foto)
* «Hermann Suchier». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Asmodexia

Asmodexia és una pel·lícula de terror estrenada el 28 de novembre de 2014 del director Marc Carreté i escrita pel mateix Carreté i Mike Hostenech.

## Argument

Eloy de Palma, un pastor i exorcista, i la seva neta Alba, viatgen a Barcelona. Durant quatre dies ajuden a persones posseïdes, aquells membres més vulnerables de la societat, les ànimes dels quals són infectades per un ésser malèfic. Cada nou ritual serà un nou repte i un nou enfrontament amb el maligne, i donarà noves pistes sobre el passat del pastor i la seva neta, que havia estat oblidat i que podria significar un canvi en el món tal com ha estat conegut fins al moment.

## Repartiment

* Lluís Marco
* Clàudia Pons
* Irene Montalà
* Albert Baró
* Marta Belmonte
* Pepo Blasco
* Marina Durán
* Mireia Ros
* Sílvia Sabaté

## Referències

* ↑ «Asmodexia» (en anglès). IMDb. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ «Asmodexia» (en castellà). Fotogramas. [Consulta: 4 gener 2016].