OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marmeaux

Marmeaux és un municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 76 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marmeaux era de 76 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 72 habitatges, 37 eren l'habitatge principal de la família, 24 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 70 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 37 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 7 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marmeaux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 54 persones, 38 eren actives i 16 eren inactives. De les 38 persones actives 32 estaven ocupades (16 homes i 16 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 16 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una entitat de l'administració pública.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marmeaux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marmeaux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Talp d'Assam

El talp d'Assam (Parascaptor leucura) és una espècie de mamífer de la família dels tàlpids. Viu a la Xina, l'Índia i Myanmar.
És l'única espècie del gènere Parascaptor.

## Referències

* ↑ Hutterer, Rainer. Wilson, D. E., i Reeder, D. M. (ed.). Mammal Species of the World. 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. {{{pages}}}. ISBN 0-801-88221-4.
Espècies vivents de la família dels tàlpids :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Eutheria · Superordre Laurasiatheria · Ordre Eulipotifles :
Subfamília Scalopinae :
Subfamília Talpinae :
Subfamília Uropsilinae :
Categoria :
# Guaybaná

Guaybaná o Agueybaná era un cacic taïno de l'illa de Borikén.
Va ser un dels que el 1508 van donar la benvinguda als espanyols que hi van arribar amb Juan Ponce de León. No obstant això, Guaybaná també va ser qui el 1511 va convocar mitjançant un areito els altres cacics a una guerra contra l'assentament espanyol de Sotomayor i la colonització estrangera de l'illa. Guaybaná no va sobreviure a l'encontre.
D'ençà de l'inici del moviment indigenista el segle xix, la figura de Guaybaná ha romàs ancorada a les memòries anticolonials i com una expressió del nacionalisme crioll.

## Referències

* ↑ Fewkes, Jesse Walter. The Aborigines of Puerto Rico and Neighboring Islands (en anglès). University of Alabama Press, 2009, p. 37. ISBN 081735574X.
* ↑ Juarbe, Carmen Corchado. El indio en la poesía puertorriqueña desde 1847 hasta la generación del sesenta: antología. Vol. 2., 1993. (en castellà). Esmaco Printers, 1993, p. 226.
# Perimeceta

Perimeceta és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Perimeceta incrustalis (Snellen, 1895)
* Perimeceta leucoselene (Hampson, 1919)
* Perimeceta leucosticta (Hampson, 1919)
* Perimeceta niphotypa Turner, 1915

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 12 febrer 2011].
# Carlana eigenmanni

Carlana eigenmanni és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5,4 cm de llargària total.

## Alimentació

Menja principalment algues i, ocasionalment, insectes aquàtics.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 24 °C - 36 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: conques fluvials dels vessants pacífic i atlàntic des de Nicaragua fins a Panamà.

## Referències

* ↑ «Carlana eigenmanni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Bussing, W.A., 1998.
* ↑ Bussing, W.A. 1998. Peces de las aguas continentales de Costa Rica. 2a. ed. San José, Costa Rica: Editorial de la Universidad de Costa Rica. 468 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Cardoso, A.R. 2003. Subfamily Rhoadsiinae (Characins, tetras). p. 213-214. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa natal de sant Antoni Maria Claret

La Casa natal de sant Antoni Maria Claret és un edifici del municipi de Sallent (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici compost de planta baixa i dos pisos. La planta baixa era antigament un obrador tèxtil, convertit després en capella, i actualment unida a l'església nova, havent desaparegut gran part del mur dret. El primer pis està destinat a oratori, ornamentat amb pintures i vitralls referents a la vida del sant, i una sala, la més propera al carrer, està destinada a museu, recollint diverses cartes, peces de roba i altres records i objectes del sant.

## Història

En aquesta casa va néixer sant Antoni Mª Claret el 1807. El 1920 la planta baixa fou convertida en capella i oberta al culte. El 1968 sofrí diverses reformes que la convertiren en una nau lateral de la nova església dedicada al sant.

## Referències

* 1 2 «Casa natal de sant Antoni Maria Claret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Marugán

Marugán és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Sangarcía i Marazoleja, al sud amb Monterrubio i Villacastín, a l'est amb Juarros de Riomoros i Lastras del Pozo, a l'oest amb Bercial i Cobos de Segovia, al sud-oest amb Muñopedro.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 2001 | 2004 | 2007 | 2008 |
| 337 | 404 | 475 | 579 | 618 |

## Toponímia

"Marguán o Marwan". És un topònim d'origen àrab que significa "lloc on beus aigua per a llevar la teva sed". D'aquesta paraula sembla procedir el nom de Marugán, que així va ser denominat pels mozarabes i arabes, que es van instal·lar en aquest lloc.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Casa noble

* Per a altres significats, vegeu «noblesa espanyola».
Casa noble, casa nobiliària o casa de noblesa és el nom amb què es designa corporativament als nobles de la mateixa família, i el que reben els llinatges o dinasties nobiliàries, de manera semblant a com es designa a les cases reials .
A la societat preindustrial, la casa és l'element referencial d'una família, no necessàriament noble. La casa pairal és la que es considera l'origen d'una família noble. És un tret de distinció ser d'una família de solar conegut. En l'estimació social era important la diferència existent entre els que eren nobles o gentilhomes per casa o per sang (als quals la noblesa els havia arribat per herència, particularment per la via del majorat) i els ennoblits, la noblesa era recent; així com la que existia entre la noblesa d'espasa (del francès noblesse d'épée) i la noblesa de toga (de el francès noblesse de robe).

## Casa de Noblesa als països nòrdics

Amb el nom de Ritterhaus o Riddarhuset (casa de noblesa en alemany o suec) es va establir una institució representativa de l'estament nobiliari a Finlàndia en 1626. Hi va haver una institució similar a Suècia, amb el mateix nom. Les institucions semblants en altres països d'Europa Occidental van ser la Casa dels Lords a Anglaterra, el braç nobiliari de les Corts en els regnes hispànics, o els Estats Generals en el regne de França.

## Referències

* ↑ ... aunque sin ser noble ni hidalgo se podían recibir escudos de armas, concedidos por especial privilegio, no es fácil que nadie que fuera noble en esta región "osara" colocar en su casa un escudo no siendo "hidalgo de casa y solar conocido". María del Carmen González Echegaray, Escudos de Cantabria, Ediciones Hidalguía, 1999, ISBN 8489851212, página 7.
* ↑ Olli Lehto (2008) Tieteen aatelia: Lorentz Lindelöf ja Ernst Lindelöf. Otava, Helsinki. ISBN 978-951-1-22291-0; y riddarhuset.se. Fuentes, respectivamente, de los artíuos en:Swedish House of Nobility i en:Finnish House of Nobility de la Wikipedia en inglés.
# Maksimilijan Mihelčič

Maksimilijan "Maks" Mihelčič (serbi: Максимилијан Михелчић; 29 de juliol de 1905 - 25 de març de 1958) fou un futbolista eslovè de la dècada de 1920.
Fou 18 cops internacional amb la selecció iugoslava. Participà amb la selecció de Iugoslàvia als Jocs Olímpics de 1928.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de ŽŠK Hermes, HŠK Građanski Zagreb i HŠK Šparta.

## Referències

* ↑ Toni Gruden. «1930: Urugvajske žoge, darilo policista in slavje "enorokega"» (en slovenian). RTV Slovenia, 31-03-2010. [Consulta: 8 juliol 2010].
* ↑ Bojan Purić. «Uoči SP: Slovenija gre naprej!» (en croatian). sportnet.hr, February 2, 2002. [Consulta: 8 juliol 2010].
* ↑ «Joža Lovec». Croatian Olympic Committee, 19-05-2017. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2017. [Consulta: 14 setembre 2017].
* ↑ ŽIVLJENJEPISI SLOVENCEV V HRVAŠKEM ŠPORTU. slovenci-zagreb.hr (2014). p. 41
# Línia evolutiva de Drowzee

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Drowzee i Hypno.

## Drowzee

Drowzee és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus psíquic i evoluciona a Hypno.
Practica la hipnosi i es menja somnis.

## Hypno

Hypno és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus psíquic i evoluciona de Drowzee.
És objecte d'una llegenda urbana que el relaciona amb la pedofília.

## Referències

* 1 2 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ Miton, H. (2022). «Cultural attraction». PsyArxiv.
* ↑ «25 anys de Pokémon: 10 llegendes urbanes que van marcar la nostra infància». El Nacional, 3 març 2021. [Consulta: 8 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Drowzee a Bulbapedia (anglès)
* Hypno a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Pestanya

* Per a altres significats, vegeu «Pestanya (informàtica)».
Les pestanyes o pastanyes (forma del català occidental i etimològica) són cadascun dels pèls que hi ha en les vores de les parpelles per a defensa dels ulls.
Ajuden a protegir l'ull de cossos estranys procedents de l'exterior i són altament sensibles al tacte: qualsevol contacte amb elles desencadena un moviment reflex que tanca instantàniament les parpelles.
El nombre de pestanyes és més alt en la parpella superior (que posseeix al voltant de 100) que en l'inferior.
En l'embrió es desenvolupen entre la setena i vuitena setmana. Les pestanyes creixen novament si cauen o arrenquen. Triguen aproximadament entre set i vuit setmanes a créixer de nou.
Els fol·licles pilosos de les pestanyes s'associen amb un tipus de glàndules conegudes com a glàndules de Zeiss i glàndules de Moll. La infecció de qualsevol d'aquestes glàndules produeix una malaltia coneguda com a mussol.
Quan les pestanyes creixen de forma anormal, corbant-se cap a la còrnia, es produeix una malaltia ocular coneguda com a triquiasi que pot ocasionar irritació crònica de la conjuntiva i la còrnia.
Viccionari
# Maruina boulderina

Maruina boulderina és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nord-amèrica: Colorado.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Aquatic Dipteran Species and Synonyms Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine. (anglès)
# Casa natal del Beat Francesc Palau i Quer d'Aitona

La Casa natal del Beat Francesc Palau i Quer d'Aitona és una obra d'Aitona (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta de la casa natal del pare Francesc Palau i Quer, situada al mateix nucli del terme municipal d'Aitona.
La titularitat de la casa és privada; el 16 d'octubre de 1975, després de la compra al descendent directe de la família Palau, la casa va passar a la propietat de la congregació de les Carmelites Missioneres Teresianes, ordre fundada pel Beat. Es va dur a terme una restauració a càrrec de l'arquitecte Heliodoro Dols, que la va dotar d'un ambient de sobrietat a partir de la conservació de tot allò que era de l'època del Pare Francesc.
A partir de 1982 es va habilitar com a casa-museu, on es poden veure objectes originals del Beat i la seva família: una placa recorda, al primer pis, que el Pare Palau nasqué en aquesta casa a les sis del matí. També es conserva el bressol, i a la mateixa habitació, la Verge del Carme que presidia l'altar major de la capella de l'ermita de Sant Honorat del Puig de Randa a Mallorca. Destaquen també el despatx i la biblioteca, on hi ha reproduccions dels dibuixos amb motius florals que feia quan es retirava a la cova (Cova del Pare Palau) Sobre la seva habitació va habilitar-se un espai destinat a l'oració amb una pintura de Federico Laorga que representa la Nostra Senyora de les Virtuts.
A la planta baixa de la casa es troba la sala d'entrada, un celler i un estable amb estris de pagès. Es pot accedir als pisos superiors a través d'unes escales interiors. Pel que fa a la façana de l'immoble, està presidida per l'escut carmelità que representa la congregació. Es tracta d'una obra d'Eduard Serra esculpida en pedra natural de les terres de Lleida. Representa la figura del Turó del Carmen, origen de l'Ordre, i la imatge de les tres estrelles. Les dues superiors remeten als sants de l'Ordre i la de la part inferior simbolitza la puresa de vida dels religiosos.

## Història

La casa sempre havia estat de titularitat privada fins que el 16 d'octubre de 1975 va passar a ser de la Congregació de les Carmelites missioneres Teresianes. Des de 1982 és una casa-museu i les germanes de la congregació s'encarreguen de la conservació de la casa i de les explicacions quan hi ha visites guiades concertades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa natal del Beat Francesc Palau i Quer d'Aitona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Maksima Górkogo

Maksima Górkogo - Максима Горького (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. És a 40 km al sud-est de Primorsko-Akhtarsk i a 89 km al nord-oest de Krasnodar.
Pertany a l'stanitsa de Priazóvskaia.

## Enllaços externs i referències

* Aquest article conté dades geogràfiques extretes de Google Earth i el mapa de Rússia de Yandex.ru, accessible des d'aquest enllaç.
* El municipi a la pàgina web del raion Arxivat 2014-08-21 a Wayback Machine. (rus)
* Mapa topogràfic a maps.vlasenko.net (rus)
# Lophuromys cinereus

Lophuromys cinereus és un rosegador del gènere Lophuromys. És endèmic del Parc Nacional de Kahuzi-Biega, a la República Democràtica del Congo, on viu a un altitud de més de 2.000 metres. Els seus hàbitats naturals són els aiguamolls de Cyperus latifolius de montà i els herbassars relativament secs amb arbres de les espècies Hagenia abyssinica i Kotschya africana. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Boitani, L. Lophuromys cinereus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 gener 2016.
# Pestalotiopsis microspora

Pestalotiopsis microspora és una espècie de fong endòfit capaç de descompondre i digerir el poliuretà.
Identificat originalment el 1880 en el fullatge caigut de l'heura comuna (Hedera helix) a Buenos Aires, també provoca taques foliars als arbustos d' Hypericum patulum al Japó. No obstant això, la seva activitat de degradació del poliuretà es va descobrir només a la dècada del 2010 en dues soques diferents de P. microspora aïllades de tiges de plantes al Parc Nacional Yasuní dins de la selva amazònica equatoriana per un grup d'estudiants d'investigació dirigits pel professor de bioquímica molecular Scott Strobel com a part de Laboratori i expedició anual a la selva tropical de Yale. És la primera espècie de fong que es troba capaç de subsistir amb poliuretà en condicions anaeròbiques. Això fa que el fong sigui un candidat potencial per a projectes de bioremediació que impliquin grans quantitats de plàstic.
Pestalotiopsis microspora va ser descrita originalment a Buenos Aires (Argentina) el 1880 pel micòleg Carlo Luigi Spegazzini, que la va anomenar Pestalotia microspora. L'any 1996 Julie C. Lee va aïllar per primera vegada l'àcid torreyànic, una quinona dimèrica, de P. microspora, i va assenyalar que probablement l'espècie és la causa de la decadència de la Torreya taxifolia, una espècie en perill d'extinció d'un arbre relacionat amb el teix productor de paclitaxel Taxus brevifolia.

## Referències

* ↑ Rusell et al., Sandoval, p. 6076-6084.
* ↑ Saccardo, 1884, p. 789.
* ↑ Zhang et al., 2010, p. 1064.
* ↑ Anderson, 2014.
* ↑ Spegazzini, 1880, p. 5-33.
* ↑ Lee, 1996, p. 3232-3233.

## Bibliografia

* Anderson, Stacey «The Plastic-Eating Fungi That Could Solve Our Garbage Problem» (en anglès). Newsweek, desembre 2014.
* Lee, Julie C. «Torreyanic Acid: A Selectively Cytotoxic Quinone Dimer from the Endophytic Fungus Pestalotiopsis microspora» (en anglès). The Journal of Organic Chemistry, 61(10), 1996. DOI: 10.1021/jo960471x.
* Russell, Jonathan R.; Huang, Jeffrey; Anand, Pria; Kucera, Kaury; Sandoval, Amanda G. «Biodegradation of Polyester Polyurethane by Endophytic Fungi» (en anglès). Applied and Environmental Microbiology, 77(17), juliol 2011. Bibcode: 2011ApEnM..77.6076R. DOI: 10.1128/AEM.00521-11. ISSN: 1098-5336. PMC: 3165411. PMID: 21764951.
* Saccardo, Pier Andrea. Sylloge fungorum omnium hucusque cognitorum (en llatí). 3. Patavii, sumptibus auctoris, 1884.
* Spegazzini, C. L. «Fungi argentini. Pugillus secundus (Continuación)» (en llatí). Anales de la Sociedad Científica Argentina, 10, 1880.
* Zhang, M.; Wu, H. Y.; Tsukiboshi, T.; Okabe, I. «First Report of Pestalotiopsis microspora Causing Leaf Spot of Hidcote (Hypericum patulum) in Japan» (en anglès). Plant Disease, 94(8), agost 2010. DOI: 10.1094/PDIS-94-8-1064B. PMID: 30743469.

## Vegeu també

* Aspergillus tubingensis, un altre fong que pot digerir el poliuretà.
* Ideonella sakaiensis, un bacteri capaç de descompondre el PET.
* Galleria mellonella, una eruga que pot digerir el polietilè.
# Mare de Déu de la Ribera

La Mare de Déu de la Ribera és una església barroca de la Pobla de Segur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta basilical de tres naus amb absis semicircular. Nau central amb cor i l'orgue a sobre l'entrada. Naus laterals a dues altures amb galeries aèries. Coberta de teula i a dues vessants.
A la part del creuer la teulada pren més altura, donant major amplada a aquesta part de l'església. El campanar, situat a l'extrem oest, és de base quadrada aixamfranada a la part superior. Darrere l'absis hi ha una capelleta dedicada a la Mare de Déu de Ribera, on s'accedeix per escales laterals.

## Història

En el segle xiii es produeix la trobada al riu Noguera Pallaresa de la imatge de la Mare de Déu. En el 1936 es destrueix la imatge, reproduïda posteriorment per l'escultor local en Joan Borrell i Nicolau (1940).

## Referències

* 1 2 3 «Mare de Déu de la Ribera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Casa nova de Serrapinyana

Casa nova de Serrapinyana és una masia del municipi d'Avià inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a migdia de tres crugies coberta a dues aigües amb teula àrab. La façana està feta amb pedres i maó després pintat de blanc. Està estructurada en planta baixa i dos pisos. Les obertures són allindanades, de petites dimensions, algunes amb ampits de pedra. Destaca la balconada que sobresurt força sobre l'entrada principal, quasi a manera de pòrtic. Al costat hi ha una construcció annexa, un cobert fet a base de petites pedres unides amb morter i cobert a una aigua amb teula àrab. La zona davantera del cobert està tapada amb moltes planxes de fusta de diverses mides.
Al costat esquerre hi ha altres construccions annexes, una pallissa de dos pisos amb diversos cossos de grans dimensions. Està coberta a dues aigües amb teula àrab i completament descoberta per la zona davantera.

## Història

A la llinda de la porta hi ha una data pràcticament esborrada, possiblement 1728. En trobem una altra en un dels pilars que sustenten el porxo, aquesta és 1767. Al seu interior es conserva un forn.

## Referències

* 1 2 3 «Casa nova de Serrapinyana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].