OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marta Canales Pizarro

Marta Canales Pizarro (Santiago de Xile, 17 de juliol de 1895 - ibídem, 6 de desembre de 1986) fou una violinista, pianista, directora de corals i compositora xilena.

## Biografia

Va néixer a Santiago de Xile i va debutar com a violinista als onze anys tocant el Concert per a violí de Felix Mendelssohn. Amb els seus germans, va fundar un conjunt de cambra que va estar actiu entre 1916 i 1920. Després d'acabar la seva carrera d'intèrpret, va estudiar composició amb Luigi Stefano Giarda, i després va treballar com a compositora i directora de corals.
Marta Canales va ser la primera directora que es va presentar al teatre Colón de Buenos Aires amb un cor de 120 veus. Va formar diversos cors com l'Amalia Errázuriz, de l'any 1933, i va dirigir des del 1944 el cor Ana Magdalena Bach.
Va morir a Santiago, als 93 anys.

## Obres

Les obres seleccionades inclouen:
* "Marta y María", oratori per a solistes, cor, orgue i orquestra de corda (1929)
* "Misa de Eucaristía" per a quatre veus mixtes, cor i orquestra de corda (1930)
* "Misa de Navidad" per a cor mixt de quatre veus i orquestra (1930)
* "Misa en estilo gregoriano" per a veu i orgue (1933)
* "Madrigales Teresianos", recull de dotze corals, quatre veus mixtes sobre la poesia de Santa Teresa de Jesús (1933)
* "Himnos y cantos sacros en estilo gregoriano" per a veu i orgue (1936–1940)
* "Elevación", poema per a orgue, arpa i orquestra de corda
* "Cuatro canciones de cuna" per a quatre cors de veu
* "Dos canciones" per a quatre veus iguals
* "Cantares Chilenos", col·lecció de deu melodies, cors harmonitzats a veus iguals, extretes del folklore (1946)
* "Villancicos", recull de cinquanta cançons tradicionals nadalenques del folklore o tradició de diferents nacions amb cors harmonitzats a quatre veus iguals (1946)

## Referències

* 1 2 «Marta Canales Pizarro (1895-1986)» (en castellà). Memoria Chilena - Biblioteca Nacional de Chile. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Sadie, Julie Anne. The Norton/Grove dictionary of women composers (Digitalitzat per GoogleBooks), 1994. ISBN 978-0-393-03487-5.
* ↑ Sadie, Stanley. The new Grove dictionary of music and musicians. Vol.2, 2001.
* ↑ «Canales Pizarro, Marta». Arxivat de l'original el 7 juliol 2011. [Consulta: 18 gener 2011].
# Ca la Remei (Sant Sadurní d'Anoia)

Ca la Remei és una obra noucentista de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres crugies. Té planta baixa i dos pisos sota coberta de teula àrab a dues vessants. A la part posterior hi ha un pati i horts. La façana presenta capcer amb garlandes i pinacles amb voles de coronament, així com ornamentació floral, tot dintre d'una composició general presidida per la simetria i la sobrietat de les línies rectes. El llenguatge predominant a l'obra és el Noucentisme.

## Història

Ca La Remei està situada al nucli rural de Can Catasús. D'acord amb testimonis que no han pogut ser comprovats documentalment, fou construïda l'any 1925. L'edifici constitueix un exemple singular dintre del conjunt del nucli, format majoritàriament per cases populars, de comparet en el seu origen.

## Referències

* 1 2 «Ca la Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Ca la Remei Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Santa Evita

Santa Evita és una novel·la de 1995 publicada per l'escriptor argentí Tomás Eloy Martínez. Consisteix en una mescla de fets reals i ficció enfocats en la vida de la primera dama Argentina Eva Perón, seguint de la seva mort als 33 anys i la posterior destinació del seu cadàver embalsamat. El llibre es va convertir en un best seller a Argentina i ha estat traduït a múltiples idiomes. Cap a finalitats de 2007, al voltant del món ja s'havien venut més de 10 milions de còpies.

## Recepció

Michiko Kakutani del The New York Times va escriure que des del punt de vista de la història real de la vida d'Eva Perón, la novel·la sembla perfectament adequada per a la "marca de ficció al·lucinatoria" que utilitza l'autor, i agrega que "és una pena que la novel·la no sigui millor. Encara que la narrativa del Sr. Martínez es trobi animada per algunes jugades a pilota parada màgiques i molt perverses, també posseeix moments que realment il·luminen la intersecció estranya de la història, la xafarderia i la llegenda, fent que la novel·la en el seu conjunt se senti pesada i lligada a la terra. Al final, no se li dona al lector un sentit visceral de la vida d'Evita, ni una comprensió de la poderosa influència que ha exercit ella sobre la imaginació del país."

## Referències

* ↑ Fox, Margalit. «Tomás Eloy Martínez, Argentine Author Who Merged Fact With Fancy, Dies at 75» (en anglès), 06-02-2010. [Consulta: 11 abril 2012].
* ↑ Encyclopaedia Britannica
* ↑ Kakutani, Michiko. «The Legend of Evita as Latin Gothic» (en anglès), 20-09-1996. [Consulta: 11 abril 2012].
# Lluquet

Un lluquet (de l'àrab al-wuqáid, 'misto') és un tros de cànem, palla, caramuixa, etc. revestit de sofre que s'empra principalment per a adequar les bótes de vi traient-los les males emanacions, puix que en cremar es desprèn diòxid de sofre, el qual té propietats conservants i antioxidants. També s'utilitza simplement per fer llum.
Si un lluquet, un cop introduït dintre una bóta, no crema, significa que el vi s'està tornant agre.

## Vegeu també

* Misto

## Referències

* ↑ «lluquet». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lluquet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Illes Aran

Les illes Aran (en gaèlic irlandès Oileáin Árann i en anglès Aran islands) és un grup de tres illes situades a la sortida de la badia de Galway a la costa occidental d'Irlanda, a uns 18 km de l'illa d'Irlanda. Ocupen una superfície de 51 km².
Les illes del grup, d'oest a est, són: Inis Mór (Árainn / Árainn Mhór) que és la més grossa; Inis Meáin (Inis Meadhóin) la segona en extensió i Inis Oírr (Inis Thiar / Inis Oirthir) l'illa més petita.
Culturalment conserven amb força l'ús de l'idioma celta gaèlic que en canvi ha anat davallant a la resta d'Irlanda.
Les illes es diferencien geològicament de les zones adjacents granítiques de l'illa d'Irlanda (Conamara) pel fet de ser calcàries càrstiques.
Sobre aquestes illes es va fer una cèlebre pel·lícula documental de 1934 anomenada Man of Aran.

## Notes i referències

* O'Cillin, Tomas. Short Annals of Aran. Tuam: Archiepiscopal Library.
* «A Sketch of the History and Antiquities of the Southern Islands of Aran». Royal Irish Academy Transactions, 14, pàg. 1821–5.
* Gill, M. H.. The Aran Isles: A Report. Dublín: Excursion of the Ethnological Section of the British Association from Dublin to the Western Islands of Aran, 1857.
* Haverty, Martin. Ethnological Excursion to the Aran Islands, 1859.
* Wright, E. P. «Notes on the Flora of the Islands of Arran». Proceedings Dublin Natural History Society, 5, 1866.

## Enllaços externs

* Aran Islands. Visitor Guide and Tourist Information Arxivat 2017-08-15 a Wayback Machine.
* Official Guide to the Aran Islands
* Tourist Information on the Aran Islands
# Conca oceànica

Una conca oceànica (o cubeta oceànica) és una depressió molt extensa, relativament uniforme, de contorns més o menys arrodonits, que constitueixen el fons dels oceans. Les conques dels oceans arriben a una profunditat de 6.000 metres, però tenen els seus perímetres limitats per la base del talús continental, situada a uns 2.000 m de profunditat. En cada oceà la conca sol trobar-se subdividida en dues o més parts per la dorsal oceànica.
# Élie Brousse

Élie Brousse (Bages de Rosselló, 28 d'agost de 1921 - Mably, 2 de juliol de 2019), també conegut com el Tigre de Sydney, va ser un jugador de rugbi a 13 internacional francès, en la qual va jugar en la posició de segona línia.
Format al XIII Catalan abans de la Segona Guerra Mundial, es va unir al club de rugbi s XV de la U.S.A. Perpignan durant de la guerra a causa de la prohibició del rugbi a XIII a França. Després de la guerra, va tornar al rugbi a 13 i es va convertir en un dels millors jugadors francesos sota els colors dels equips Roanne, Marsella o Lió amb el qual va guanyar diversos campionats i copes de França. També va passar un any al Celtic de París de Maurice Tardy el 1953.
Les seves actuacions al club el porten a l'equip de la selecció francesa, on ha ocupat alguns anys el lloc de segona línia. Marca profundament la història d'aquest esport arran de la gira victoriosa de la selecció francesa per Austràlia el 1951 on va ser un dels jugadors clau, en particular, durant la tercera prova contra l'equip australià de rugbi a 13, després que la premsa australiana l'anomenés el Tigre de Sydney. Igual que Puig-Aubert, els australians li van fer una oferta important per jugar en un club de Sydney, però es va negar a causa de la distància geogràfica.
En 2018, Elie Brousse va ser escollit pel « jurat de lrs Glòries de l'Esport Francès » per formar part de la promoció 2018. L'únic jugador de rugbi a 13 que havia rebut aquest honor havia estat Aubert-Henry-Jean Puig, Puig-Aubert.

## Club

* XIII Catalan Juniors
* U.S.A. Perpignan durant la guerra
* Roanne
* Marseille
* Lyon
* Celtic de París

### Palmarès

* Campió de França amb Roanne (1947), amb Marsella (1949), amb Lió (1951)
* Guanyador de la copa de França amb Marsella (1948, 1949), amb Lió (1954)
* Finalista de la Copa de França amb Lió (1950, 1951)

## Selecció francesa

* Internacional (31 vegades) de 1946 a 1953
* Guanyador del Goodwill Trophy (campió del món no oficial) 1951 i 1955 (França guanyadora als australians en amistosos: 2/3)
* Guanyador de la Copa Tattersall 1951 (nombre d'amistosos guanyats (2/3))

## Referències

* ↑ Bon anniversaire Elie Brousse! al web de la Federació Francesa de Rugbi 13, 29 d'agost de 2018
* ↑ Estadístiques d'Elie Brousse a rugbyleagueproject.org
* ↑ «Elie Brousse rejoint Puig-Aubert parmi les Gloires du Sport Français!». ffr13.fr, 13-06-2018.
# Mentana

Mentana és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat a uns 29 km al nord-est de Roma. A 1 de gener de 2018 tenia 23.126 habitants.
Mentana limita amb els següents municipis: Fonte Nuova, Monterotondo, Palombara Sabina, Roma i Sant'Angelo Romano.

## Llocs d'interès

* El castell (c. 1000), que acull el Museu Arqueològic.
* Palazzo Crescenzio.
* Monument funerari de l'Appulei, un fris de travertí del segle ii aC.
* Museu del Risorgimento.
* Museu de Ciència.
* La Reserva Natural de Nomentum inclou el parc de Trentani i el "Macchia" (matoll de Maquis) de Gattacieca, les restes de la ciutat antiga i una necròpolis del segle viii aC.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 30 abril 2019].

## Enllaços externs

* Mentana - Lloc web oficial (italià)
# Ca la Sara

Ca la Sara és una obra modernista de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa quadrangular d'un sol pis i soterrani, construïda dins l'estil modernista de gran fantasia, amb baranes i relleus amb les flors tant característiques d'aquest període. L'interior, disposat a l'entorn d'un passadís central acabat amb galeria i habitacions a banda i banda, posseïa mobiliari de l'època, avui desaparegut, i una glorieta amb columnes dòriques que dona al jardí. Una part molt important dels jardins fou destruïda els anys 60 per a fer-hi una fàbrica. Constava d'una bona pineda, un petit pavelló i escalinates, esdevenint un pulmó verd al centre del població d'interès total.

## Referències

* ↑ «Ca la Sara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Santa Llúcia de Paüls de Flamisell

Santa Llúcia de Paüls de Flamisell és en el terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, en el poble de Paüls de Flamisell, pertanyent a l'antic terme de Mont-ros.
És una ermita aïllada, situada a uns 350 metres al nord-oest del poble al qual pertany. És accessible des de la pista que mena al poble: 400 metres abans d'arribar-hi, es troba un corriol cap a l'oest-nord-oest que mena en 250 metres fins a l'ermita.
Abandonada i en estat de degradació, conserva força elements de la primitiva construcció romànica, sobretot per la banda exterior. Es tracta d'una església d'una sola nau, amb l'absis semicircular, com és habitual en el romànic, a llevant.
A l'absis, es pot veure una finestra de doble esqueixada, ja una mica malmesa, així com les arcades cegues que el coronen, amb petites mènsules llises.
L'aparell és rústec, però les filades tendeixen a la regularitat. Es tracta d'una obra del tombant del segle xi al xii, engrandida pel costat de la nau en èpoques posteriors.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Santa Llúcia de Paüls". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Limfòcit B

Els limfòcits B són limfòcits que tenen un paper important en la resposta immunitària humoral (en contrast amb la resposta immunitària cel·lular, governada pels limfòcits T). Les funcions principals dels limfòcits B són fabricar anticossos contra antígens, funcionar com a cèl·lules presentadores d'antigen (APC) i finalment transformar-se en cèl·lules de memòria B després de ser activades per la interacció amb l'antigen. Els limfòcits B són un component essencial del sistema immunitari adaptatiu.

## Referències

* ↑ «limfòcit | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 abril 2019].

## Vegeu també

* Icosoma
# Illes Andreanof

Les illes Andreanof (en anglès Andreanof Islands, en aleutià Niiĝuĝin tanangis) són un grup d'illes que formen part de les illes Aleutianes, al sud-oest d'Alaska, als Estats Units. Les illes foren batejades en honor del navegant rus Andreian Tolstyk, que fou el primer a explorar la zona el 1761. A les illes s'hi van establir nombroses bases militars dels Estats Units durant la Segona Guerra Mundial, que es feren permanents durant la Guerra Freda, però foren finalment clausurades el 1995.
Es troben entre el canal d'Amchitka i el grup de les illes Rat, a l'oest, i el canal d'Amukta i el grup de les illes Four Mountains, a l'est. Les illes s'estenen sobre uns 440 km i ocupen una superfície de 3.924,73 km². La població era de 412 persones segons el cens del 2000, la majoria de les quals vivien a la ciutat d'Adak, a l'illa Adak.
Les illes més grans del grup són, d'oest a est: Gareloi (67,2 km²), Tanaga (530 km²), Kanaga (369 km²), Adak (725 km²), Kagalaska (164 km²), Great Sitkin (160 km²), Atka Island (1.048 km²), Amlia (445,7 km²) i Seguam (207,3 km²). Les illes Delarof són un subgrup de petites illes que formen l'extrem occidental de les illes Andreanof.
Les illes estan cobertes habitualment per la boira i en elles no hi creixen els arbres degut al constant vent. Són illes propenses a patir terratrèmols, alguns d'ells superiors a 8 M$_W$.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ Tsunamis - General
# Compte corrent

El compte corrent, també anomenat dipòsit a la vista, és un contracte de dipòsit de passiu irregular entre una entitat financera i el client o creditor, pel qual la primera s'obliga a custodiar els diners rebuts, es compromet a tenir-los sempre a disposició del client i a admetre ingressos i pagaments, sempre que aquests últims no excedeixin el saldo del compte. Els ingressos que s'efectuen incrementen el saldo i els càrrecs els disminueixen. La disponibilitat del saldo d'un compte d'aquest tipus és immediata.

## Característiques

Les característiques més destacades d'un compte corrent són la disponibilitat immediata de saldo i la possibilitat de presentar descoberts en compte. L'origen del compte corrent bancari és el d'un dipòsit de diners, jurídicament qualificat com a dipòsit irregular, ja que el Banc ostenta la possessió (ús) d'aquest i ha de tornar un altre tant de la mateixa espècie i qualitat.

## Entorn legal

El conjunt de jurisprudència acumulat des de la publicació del Codi de Comerç fins a l'actualitat, així com totes les disposicions oficials que s'han anat promulgant, pressuposen l'existència del compte corrent com quelcom acceptat i perfeccionat per l'ús, sense una prèvia definició legal que el diferenciï o determini. El codi de comerç vigent, de 1885 no defineix el compte corrent bancari, sinó que es limita a anomenar-ho en diversos articles.
Per part de la Llei d'Ordenació Bancària de 31/12/1946, complementària del Codi de Comerç, amplia especialment els preceptes relatius als Bancs oficials i privats, però tampoc dedica gaire importància al compte corrent, fent únicament simples al·lusions.

## Referències

* 1 2 3 Calvet, Caterina. Manual bàsic de Banca. Sabadell: Edicions Comercials, 1999 [Consulta: 25 agost 2013].
# Štefanovce (Prešov)

* No s'ha de confondre amb Štefanovce (Vranov nad Topľou).
Štefanovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1331.
# Medicament còpia

Un medicament còpia és el que té la mateixa formulació química que la molècula original però que no ha passat els tests amb estudis de bioequivalència per la qual cosa no pot ser qualificat com a medicament genèric.
En la categoria de medicaments còpia es poden agrupar totes aquelles especialitats farmacèutiques que surten al mercat després del medicament innovador, contenint-ne el mateix principi actiu, però sense la llicència del medicament original. Els medicaments còpia compleixen els mateixos criteris de qualitat que els medicaments originals i basen les seves dades de seguretat i eficàcia terapèutica en la documentació publicada que existeix sobre aquest principi actiu, però la seva bioequivalència no està provada.

## Notes

* ↑ http://www.bioequivalencia.com.ar/bioequivalencia-completo.php Arxivat 2010-01-25 a Wayback Machine.
# Ca l'Alcalde (Piera)

Ca l'Alcalde és una obra del municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa es troba al peu mateix de la carretera. La seva construcció data dels anys 20, pel que els materials utilitzats ja no són el típics de les cases del camp, és a dir, paret de tàpia, morter, etc ..., sinó que les parets són fetes amb pedra i totxo.
L'estructura de la casa és ben senzilla, fet que queda evident en la contemplació de la façana on una porta i quatre finestres als pisos superiors, són els únics elements que trenquen la monotonia del conjunt.

## Història

La casa va ésser comprada per la família Olivella, actual habitant, al seu antic propietari i fundador, Sr. Just. El nom de l'alcalde és el motiu però no precisament per haver tingut cap membre de la família aquest càrrec a Can Cairot.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Alcalde». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Santa Llúcia de Rajadell

Santa Llúcia de Rajadell és una capella rural del municipi de Rajadell (Bages). Situat a la vora de la riera de Rajadell, esdevingué monestir de canongesses de Sant Agustí a mitjan segle xiv. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església romànica annexa al Mas Forn, formada per dos cossos que corresponen a dues etapes ban diferents; l'actual presbiteri correspon a l'obra romànica que és del segle xiii i la remodelació del segle xiv afecta a la nau. Una arcada de carreus ben treballats marca la unió entre ambdues parts.

## Història

Situada dins l'antic terme de Rajadell la primera església de santa Llucía deuria ser una petita capella rural amb donats que esdevingué priorat. Apareix esmentada l'any 1278 quan la vida monàstica estava en ple funcionament amb una gran activitat que va permetre la creació d'un nou priorat a l'església de Santa Caterina de Cervera. La vida monàstica va desaparèixer a causa de la guerra civil del segle xv.
El 1275 es va reunir una comunitat a la capella de Sant Miquel de Maçana, del mateix municipi. El 1304 es van desfer en dos grups, un grup fundà el convent de Santa Caterina, a l'horta de la vila de Cervera, mentre que la resta es traslladà a la capella de Santa Llúcia, de protectorat del senyor del castell de Rajadell.
El 1374, el bisbe de Vic signà un decret de reforma pel qual considerava el de Cervera filial del monestir de Santa Llúcia de Rajadell. A la fi del segle xv ja no tenia comunitat. L'església conserva una part romànica i un tros de nau gòtica, molt més gran, del segle xiv.
L'any 1973 es van editar uns goigs ben il·lustrats de la capella, amb la lletra i tonada populars de Santa Llúcia.

## Referències

* 1 2 «Santa Llúcia de Rajadell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Goigs de Santa Llúcia de Rajadell». [Consulta: 2017].
# Llista de monuments d'Estellencs

Llista de monuments d'Estellencs catalogats pel consell insular de Mallorca com a Béns d'Interès Cultural en la categoria de monuments pel seu interès històric, artístic, arquitectònic, arqueològic, històric-industrial, etnològic, social, científic o tècnic.
| Monument | Tipus | Localització | Coordenades | Codi$^?$ | Imatge |
| Torre de Telm Alemany | Arq. defensiva | Estellencs Plaça des Triquet | 39° 39′ 12″ N, 2° 28′ 51″ E﻿ / ﻿39.653462°N,2.480938°E﻿ / 39.653462; 2.480938 a prop | RI-51-0008417 | Torre de Telm Alemany (Estellencs) |
| Hort d'en Xeu | Arq. defensiva | Estellencs | | RI-51-0008418 | |
| Es Collet | Arq. defensiva | Estellencs | 39° 39′ 31″ N, 2° 28′ 54″ E﻿ / ﻿39.658637°N,2.481797°E﻿ / 39.658637; 2.481797 a prop | RI-51-0008419 | |
| Torre de l'Església de Sant Joan Baptista | Arq. defensiva | Estellencs Plaça Constitució | 39° 39′ 13″ N, 2° 28′ 54″ E﻿ / ﻿39.653537°N,2.481593°E﻿ / 39.653537; 2.481593 a prop | RI-51-0008420 | Torre de l'Església de Sant Joan Baptista (Estellencs) |
| Conjunt històric d'Estellencs | Conjunt urbà | Estellencs | 39° 39′ 14″ N, 2° 28′ 52″ E﻿ / ﻿39.653960°N,2.481112°E﻿ / 39.653960; 2.481112 a prop | RI-53-0000617 | Conjunt històric d'Estellencs |

## Enllaços externs

* Base de dades de béns immobles, del Ministeri de Cultura
* Visor del Patrimoni Històric, del Consell de Mallorca
# Lissone

Lissone és un municipi italià, situat a la regió de Llombardia i a la província de Monza i Brianza. L'any 2006 tenia 38.996 habitants.