OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forn del Solell de Can Berta

El forn del Solell de Can Berta és una obra de Roses (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la vall de la Trencada, al nord-est del nucli urbà de Roses, proper al mas de can Berta. Ruïnes d'un forn de calç de pla circular, fet amb rebles i morter (pissarra). El seu mur es manté en una alçada màxima d'uns 5 metres, si bé cal tenir en compte els enderrocs de l'interior. On hi ha el que resta de l'entrada, a migdia, és la part més destruïda; al costat hi ha un contrafort que té continuïtat amb una de les moltes travesseres de les feixes d'aquest rodal, d'oliverars cremats l'estiu del 1983. A uns 40 metres a llevant del forn, hi ha una barraca d'olivar, perfectament conservada, que deu ésser d'època relativament moderna. És cilíndrica, amb coberta cònica sostinguda amb lloses de pissarra i troncs.

## Història

El forn està en terres del Mas d'En Berta, al sud d'aquest casal, a la branca de capçalera -i a la dreta- de la riera de la Trencada, a la part de Solell, oposada als indrets dels Sebaters i Roca Negra que són a l'obaga, al peu del vessant del puig de l'àliga, per on passa el camí dit "dels Francesos", ja força perdut.
En aquest paratge, a l'entorn del forn i rodalia, s'hi veu escampada ceràmica romana, principalment dolia i àmfores; més al nord, en un marge, hi ha fragments de vasos a torn ibèrics o ibero-romans.

## Referències

* 1 2 3 «Forn del Solell de Can Berta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Forn del Teatre

El Forn del Teatre és al carrer de la Riera de Palma, a l'illa de Mallorca. Va ser creat al segle xix, però la seva façana va ser reformada el 1916 seguint el corrent modernista de l'època. El forn està especialitzat en ensaïmades, llises o farcides.
El conjunt plàstic del Forn del Teatre presenta una sèrie de panells de fusta que emmarquen la porta i les finestres on es combinen els elements epigràfics, les línies ondulades i els motius vegetals i florals. Hi destaca el drac alat central.

## Bibliografia

* Valero, Gaspar (1993). Itineraris pel centre històric de Palma. Palma, Ajuntament de Palma. ISBN 84-87159-49-4
# Francesc Damià Llangostera i Pujol

Francesc Damià Llangostera i Pujol (Tortosa, 24 de juliol de 1955) fou un futbolista català de les dècades de 1970 i 1980.

## Trajectòria

Es formà al CD Tortosa, club de la seva ciutat natal. L'any 1975 fou fitxat pel Barcelona Atlètic, on jugà durant tres temporades, més una quarta cedit al Terrassa FC. Amb el primer equip jugà dues temporades, guanyant una Copa del Rei l'any 1981. L'any 1981 marxà a Mèxic, on jugà dues temporades al Club Puebla, i acabà la seva carrera al Palencia CF.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1980-81

## Referències

* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 3 «Fitxa jugador». Agrupació Barça Jugadors. [Consulta: 7 maig 2016].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Francisco Pío de Saboya y Moura

Francesco Pio di Savoia Moura Corterreal y Moncada, marquès de Castel-Rodrigo (Milà, 1672 — Madrid, 1723) Príncep Pio i de San Gregorio, marquès de Castel-Rodrigo amb grandesa d'Espanya, duc de Nocera i comte de Lumiares. Militar italià al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola. En caure Barcelona fou nomenat governador de Madrid (1714) i poc després capità general de Catalunya (1715-1719) i (1720-1722). Governà a base de decrets preocupant-se principalment pel desarmament dels catalans, feu construir la Ciutadella de Barcelona i el Fort Pius que rebé el seu nom en honor seu; i organitzà una milícia de paisans armats - les Esquadres de Catalunya - l'any 1719, per fer front a la revolta austriacista de Carrasclet.

## Referències

* ↑ Francesco Pio di Savoia e Moura Corte-Real
* ↑ Hernàndez, Francesc Xavier. Història Militar de Catalunya. Vol. III La defensa de la terra. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2003, p. 255-256. ISBN 84-232-0664-5.
# Frontera entre l'Iran i Armènia

La frontera entre l'Iran i Armènia és la frontera que separa el nord-oest de l'Iran (província d'Azerbaidjan Oest) del sud-est d'Armènia (província de Siunik).

## Traçat

Comença a partir del trifini format amb les fronteres Armènia/Azerbaidjan i Azerbaidjan/Iran (38° 52′ 06″ N, 46° 32′ 05″ E﻿ / ﻿38.8683°N,46.5347°E﻿ / 38.8683; 46.5347) i segueix part del curs del riu Araxes a 35 kilòmetres, separant així els dos segments de la frontera Azerbaidjan/Iran seguint el curs del riu. Finalitza amb un segon trifini Armènia/Azerbaidjan/Iran (38° 50′ 41″ N, 46° 08′ 25″ E﻿ / ﻿38.8447°N,46.1403°E﻿ / 38.8447; 46.1403) situada entre les localitats de Nurduz (Iran, a l'est) i d'Agarak (Armènia, oest).

## Cooperació

Els governs de l'Iran i d'Armènia han decidit construir una planta hidroelèctrica de 140 MW sobre el riu Araxes que serveix de frontera entre aquests dos països.

## Referències

* ↑ «Armènia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ International Boundaries: A Geopolitical Atlas p. 56-59
* ↑ Pirouz Mojtahed-Zadeh Boundary Politics and International Boundaries of Iran, p. 49
* ↑ Stéphane/armenews. «Les projets énergétiques arméno-iranien vont être lancés», 18-07-2010. Arxivat de l'original el 2018-07-27. [Consulta: 5 maig 2018].
# Filimer

Filimer va ser un dels primers reis dels gots, segons Jordanes. Ell era fill de Gadaric (Gadareiks) i la cinquena generació des que Berig es va assentar amb la seua gent a Gothiscandza. Quan la nació gòtica s'havia multiplicat prou, Filimer va decidir traslladar la seua gent a Escítia (on va derrotar els Sàrmates). Llavors van anomenar el seu nou territori Oium, significant "a les aigües". Presumptament, aquesta migració s'hauria produït uns 2030 anys abans que Jordanes escriguera "Origen dels Gots".
El registres arqueològics demostren que la població del gòtic poble wielbark (Polònia) efectivament s'havia traslladat i assentat a Ucraïna i allí s'havia barrejat amb la població anterior de cultura de Zarubintsy, i junts van formar la Cultura de Txèrniakhov. Aquest moviment cultural s'identifica com la migració dels gots des de Gothiscandza fins a Oium, però no tots els estudiosos troben proves convincents.
Jordanes (XXIV:121) també relata que Filimer va expulsar bruixes que es deien haliurunnas. Aquestes bruixes van ser condemnades a vagar i van buscar refugi ben lluny (hom diu que havien donat a llum als primers huns).
L'estudiós danés Arne Søby Christensen va suggerir que el nom de Filimer havia estat inventat per Cassiodor, una suggerència ben rebuda entre els historiadors.

## Referències

* ↑ Jordanes. Getica 313.
* ↑ Michael Kulikowski. Rome's Gothic Wars, 2007, p. 63, 64. ISBN 0521846331.
* ↑ Arne Søby Christensen. Cassiodorus, Jordanes, and the History of the Goths. Studies in a Migration Myth, 2002. ISBN 978-87-7289-710-3.
* ↑ Alexander Callander Murray «Review of "Cassiodorus, Jordanes..."». The International History Review, XXV, 2004, p. 805.
Filimer :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Gadaric | Rei llegendari dels gots | Succeït per: No se sap |
# Franz Tischhauser

Franz Tischhauser (Berna, 28 de març de 1921 - 26 de maig de 2016) fou un compositor suís. Després de completar la seva maduració a Sant Gall, Franz Tischhauser va estudiar composició amb Paul Müller-Zürich i piano al conservatori de Zuric. Des de 1951 va treballar a "Radio Beromünster" (ara Radio SRF) a Radio Studio Zurich, on va ser cap del departament de música de 1971 a 1983. Fascinat per Alban Berg de jove, va aparèixer com a compositor amb obres humorístiques en música tonal. El 2002 va establir la Fundació Amadeus. Va residir a la comunitat de "Teufen ZH am Irchel" des de 1958 fins a la seva mort el 2016.

## Bibliografia

* Jakob Knaus: Vertonte Heiterkeit. In: Du, 1991, Jg. 51, Nr. 8, S. 44–47.
* Walter Labhart: Franz Tischhauser. In: Schweizer Lexikon. Verlag Schweizer Lexikon, Luzern 1993, Band 6, S. 270 (mit Bild).
* Christoph Ballmer: Tischhauser, Franz, in: HLS Band 12 (2013), S. 397
* Rolf Urs Ringger: Bekenntnis zum Humor in der Musik, ein Gespräch mit Franz Tischhauser. In: Neue Zürcher Zeitung, 27. Oktober 1988.
* Franz Tischhauser: Werkverzeichnis = Liste des oeuvres. Schweizerisches Musik-Archiv, Zürich 1988, 19 S., ill.: enth. 23 Werke.
* Werkverzeichnis Franz Tischhauser. Amadeus-Verlag, Winterthur 200?.
# Fly so far

Fly so far. La nostra llibertat és un documental dirigit per Celina Escher el 2021. Aquesta pel·lícula descriu la injustícia que viuen les dones a El Salvador. Si pateixen un avortament involuntari o donen a llum un nen mort, són condemnats per homicidi agreujat. El 14 de març de 2023 es va emetre la versió original al programa Sense ficció de TV3.

## Sinopsi

Després de complir deu anys entre reixes per un avortament involuntari, Teodora Vásquez es converteix en portaveu del Grup dels 17, un grup de dones condemnades a fortes penes de presó. Són sospitoses d'haver practicat un avortament que es penalitza al Salvador.

## Context

L'any 1997, una reforma del Codi Penal va prohibir l'avortament fins i tot en cas de perill per a la mare. L'any 1999 es va modificar l'article 1 de la Constitució de Salvador i va estipular que l'estat «reconeix com a persona humana a tot ésser humà des del moment de la concepció». Una dona que avorta o dona a llum un fill mort és condemnada per homicidi greu o infanticida. L'any 2018, 27 dones al Salvador estaven complint condemnes que anaven des dels sis als trenta-cinc anys per homicidi agreujat. Amb data del 2017, el Salvador, Nicaragua, Hondures, Haití, Surinam, Andorra i Malta són els països que mantenen la prohibició total de l'avortament.

## Intenció del director

Durant tres anys, Celina Escher entra a la presó de dones d'Ilopango, a l'est de San Salvador, on acompanya a les internes amb classes de dansa que ofereix una ONG.

## Premis i reconeixements

* Millor pel·lícula de l'Amèrica Central, Festival Internacional de Cinema de Costa Rica, 2021
* Menció honorífica, Nordisk Panorama, Malmö, 2021
* Millor documental, Festival Internacional de Cinema de Seattle, 2021

## Referències

* ↑ «Sense ficció - Fly so far. La nostra llibertat». TV3. [Consulta: 15 març 2023].
* 1 2 «Salvador : «Nous n’avons pas d’autre choix que de mettre au monde»» (en francès). Libération, 04-01-2018. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Liberan a Teodora Vásquez, la salvadoreña que llevaba diez años en la cárcel por el aborto de su bebé, que ella dijo nació muerto» (en castellà). BBC News Mundo, 15-02-2018 [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Un tribunal salvadoreño ratifica la condena a 30 años de cárcel contra una mujer que abortó» (en castellà). www.20minutos.es - Últimas Noticias, 14-12-2017. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Del hospital a la cárcel: la doble tragedia de perder un embarazo en El Salvador» (en castellà). El País, 19-10-2021. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Winners at Nordisk Panorama Film Festival 2021» (en anglès americà). Nordisk Panorama. [Consulta: 28 desembre 2021].
# Franklin (cràter)

Franklin és un cràter d'impacte que es troba a la part nord-est de la cara visible de la Lluna, que porta el nom de Benjamin Franklin. Cap al nord-nord-oest apareix el cràter de menor grandària Cepheus, i en la direcció oposada al sud-oest es troba el cràter poc profund Berzelius.
La vora de Franklin és generalment circular, amb un parell de protuberàncies externes al mur occidental. La paret interior té terrasses, i presenta un pic central al punt mig de la planta.
* Cràters satèl·lit
* Rodalies de Franklin
Una estreta esquerda s'estén cap a l'oest-sud-oest a través del fons del cràter, passant al nord del pic central.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Franklin.
| Franklin | Coordenades | Diàmetre |
| C | 35° 42′ N, 44° 18′ E﻿ / ﻿35.7°N,44.3°E﻿ / 35.7; 44.3﻿ (Franklin C) | 15 km |
| F | 37° 30′ N, 47° 42′ E﻿ / ﻿37.5°N,47.7°E﻿ / 37.5; 47.7﻿ (Franklin F) | 38 km |
| G | 40° 06′ N, 48° 06′ E﻿ / ﻿40.1°N,48.1°E﻿ / 40.1; 48.1﻿ (Franklin G) | 7 ;km |
| H | 37° 06′ N, 43° 42′ E﻿ / ﻿37.1°N,43.7°E﻿ / 37.1; 43.7﻿ (Franklin H) | 6 km |
| K | 39° 06′ N, 51° 24′ E﻿ / ﻿39.1°N,51.4°E﻿ / 39.1; 51.4﻿ (Franklin K) | 20 km |
| W | 37° 48′ N, 43° 42′ E﻿ / ﻿37.8°N,43.7°E﻿ / 37.8; 43.7﻿ (Franklin W) | 6 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Fundulus grandis

Fundulus grandis és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord-est de Florida i el nord del Golf de Mèxic fins a Cuba.

## Referències

* 1 2 «Fundulus grandis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Fundulus dispar

Fundulus dispar és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Fundulus dispar» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Font de la Torreta

La Font de la Torreta és una font de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, en terres dels Masos de la Coma.
Està situada a 1.580 m d'altitud, a l'extrem nord-est del municipi, al vessant septentrional de la Serra del Boumort, a llevant de la Coma d'Orient. És al nord de los Canemassos i a migdia de la Torreta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Frontera entre Burkina Faso i el Togo

La frontera entre Burkina Faso i el Togo és la línia fronterera en sentit est-oest, alineada al sentit dels meridians, que separa el sud de Burkina Faso del nord del Togo a l'Àfrica central, separant les regions burkinabés de l'Est i Centre-Est, de la regió de les Sabanes al Togo. Té 126 km de longitud. Forma un trifini a l'oest entre ambdós estats i Ghana i un altre a l'est amb Benín.
Aquesta frontera fou definida el 1956 quan la part occidental de l'antic protectorat alemany del Togo fou incorporat a la colònia britànica de Costa d'Or i la part oriental va formar el Togo Francès fins que va obtenir la seva independència el 1960.

## Referències

* ↑ «Benín». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Togo». The World Factbook. Central Intelligence Agency.

## Bibliografia

* Burkina Faso (Upper Volta) – Togo Boundary (pdf) (en anglès). The Geographer - USA State Department, 29 setembre 1972, p. 7 (International Boundary Study, n. 128).
# Gai Sulpici Galba (pontífex 201 aC)

Gai Sulpici Galba (llatí: Gaius Sulpicius Galba) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Sulpícia i era de la família dels Galba, d'origen patrici.
Va ser pontífex l'any 201 aC al lloc de Tit Manli Torquat però va morir aviat, el 198 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXX,39; XXXII,7
# Fèlix Cardellach i Alivés

Fèlix Cardellach i Alivés (Barcelona, 1875 - 1919) va ser un arquitecte i enginyer industrial del període modernista.
Va obtenir el títol d'arquitecte el 1901 i va ser catedràtic d'arquitectura industrial a l'Escola d'Enginyers Industrials de Barcelona. També va estar professor de l'Escola Elemental de Treball.
L'any 1911 va fer un projecte d'estil modernista per la farmàcia del Dr. Palomas, posteriorment anomenada Viladot, a la ronda de Sant Pere, 40 de Barcelona, per a la qual va dissenyar uns vitralls, actualment desapareguts.
Junt amb el seu germà Enric, va desenvolupar una indústria d'instal·lació d'ascensors a partir d'un petit taller familiar de construccions metàl·liques. Entre 1905 i 1910, Cardellach havia instal·lat 59 aparells a Barcelona.
És autor de diverses publicacions, entre d'altres, Filosofía de las estructuras (1911), Las formas artísticas en l'arquitectura técnica (1912), Leyes iconográficas de la línea y de la luz (1913).

## Referències

* ↑ F. Xavier Hernàndez, Mercè Vidal i Jansa, Magda Fernàndez, María Mercedes Tatjer Mir. Edicions Universitat Barcelona. Passat i present de Barcelona III. Materials per a l'estudi del medi ambient, 1991. ISBN 8478755594. , pàg. 79
* ↑ Cèlia Cañellas; Rosa Toran. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. El personal polìtic de l'Ajuntament de Barcelona (1877-1923): del provincialisme corporatiu al cosmopolitisme classista, 1996. ISBN 8478266925. , pàg.209
* ↑ Tot Barcelona

## Bibliografia

* Maspoch, Mónica. Ajuntament de Barcelona. Galeria d'Autors, 2009. ISBN 978-84-96696-02-0. , pàg.61
# Forma quadràtica

Una forma quadràtica (real) és un polinomi homogeni de grau dos que involucra $n$ variables $x_{1},\dots ,x_{n}$ :
    $Q(x_{1},x_{2},\ldots ,x_{n})=\sum _{i=1}^{n}\sum _{j=1}^{n}A_{i\,j}\,x_{i}\,x_{j},$
on $A_{ij}\in \mathbb {R} ,\ i,j=1,\dots n$. Les formes quadràtiques d'una, dues i tres variables són:
    $Q(x)=ax^{2},$
    $Q(x,y)=ax^{2}+by^{2}+cxy,$
    $Q(x,y,z)=ax^{2}+by^{2}+cz^{2}+dxy+exz+fyz.$
Per exemple, la distància entre dos punts en l'espai euclidià es troba amb l'arrel quadrada d'una forma quadràtica que conté sis variables: les tres coordenades espacials dels dos punts:
    $d^{2}(p,q)=(x_{p}-x_{q})^{2}+(y_{p}-y_{q})^{2}+(z_{p}-z_{q})^{2}=x_{p}^{2}+x_{q}^{2}-2x_{p}x_{q}+y_{p}^{2}+y_{q}^{2}-2y_{p}y_{q}+z_{p}^{2}+z_{q}^{2}-2z_{p}z_{q}.$

## Notació matricial

Seguint els convenis de l'Àlgebra lineal, escriurem els vectors en columna: ${\boldsymbol {x}}=(x_{1},\dots ,x_{n})^{\rm {T}}$, on ${\boldsymbol {V}}^{\rm {T}}$ és la transposada de la matriu o del vector ${\boldsymbol {V}}$. Considerem la matriu ${\boldsymbol {A}}={\bigA_{ij}{\big )}_{i=1,\dots ,n \atop j=1,\dots ,n}.$ Aleshores, la forma quadràtica s'escriu $Q({\boldsymbol {x}})={\boldsymbol {x}}^{\rm {T}}{\boldsymbol {A}}{\boldsymbol {x}}.$
Definim la matriu ${\boldsymbol {B}}={\Big(A_{ij}+A_{ji})/2{\Big )}_{i=1,\dots ,n \atop j=1,\dots ,n}={\frac {1}{2}}{\bigA+A^{\rm {T}}),$Aquesta matriu és simètrica i es compleix que $Q({\boldsymbol {x}})={\boldsymbol {x}}^{\rm {T}}{\boldsymbol {B}}{\boldsymbol {x}}.$Per tant, sense pèrdua de generalitat, en moltes situacions es pot suposar que la matriu associada a una forma quadràtica (real) és simètrica.

## Situacions més generals

Per veure la definició de formes quadràtiques en situacions més generals, vegeu, per exemple Queysanne (1971:cap. 15).

## Bibliografia

Queysanne, Michel. Álgebra básica. Barcelona: Vicens-Vives, 1971. ISBN 84-316-1360-2.
# Fort Totten

Fort Totten és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 952 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fort Totten tenia 952 habitants, 230 habitatges, i 200 famílies. La densitat de població era de 47,9 hab./km².
Dels 230 habitatges en un 54,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 28,7% hi vivien parelles casades, en un 43,9% dones solteres, i en un 13% no eren unitats familiars. En el 10,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,23.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 49,4% tenia menys de 18 anys, un 11,8% entre 18 i 24, un 23,8% entre 25 i 44, un 12,1% de 45 a 60 i un 2,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 18 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.395 $ i la renda mediana per família de 15.774 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.179 $ mentre que les dones 19.063 $. La renda per capita de la població era de 5.165 $. Entorn del 51,2% de les famílies i el 53% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fort Totten». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fort Totten». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Funicular d'Artxanda

El funicular d'Artxanda (en euskera Artxandako funikularra) és un mitjà de transport que comunica la ciutat basca de Bilbao amb el cim de la muntanya Artxanda. El funicular surt cada 15 minuts, i el viatge dura 3 minuts.
La seva base es troba a la plaça del Funicular adjacent al carrer Castaños, al barri homònim, pròxima al passeig Campo de Volantín, entre l'Ajuntament de Bilbao i el pont de La Salve. A pocs metres es troba també el Zubizuri, pont de l'arquitecte Santiago Calatrava.

## Història

Construït per l'empresa suïssa L. Von Ron, amb un cost de 488.407,30 pessetes, a iniciativa de l'empresari donostiarra Evaristo San Martín y Garaz, el seu primer viatge el va fer el 7 de octubre de 1915, operat per una empresa privada. En dissoldre's aquesta, el municipi se'n va fer càrrec el 1939. Va ser totalment reformat el 1983 i actualment està gestionat per l'Ajuntament de Bilbao.
Es va construir per a poder accedir al casino que estava situat a la muntanya Artxanda. Durant la Guerra Civil, en el setge de Bilbao, les vies i l'estació superior van ser bombardejades i es va interrompre el servei fins al 1938.

## Dades tècniques

* Recorregut: 770,34 metres.
* Desnivell: 226,49 metres.
* Pendent màxim: 44,98%.
* Capacitat: 70 persones per vehicle.
* Velocitat: 5 metres per segon.

## Referències

* ↑ Montes de Bilbao. Bilbao: Sua, 2006, p. 59. ISBN 9788482162270.
* ↑ «En el 'funi' al cielo de Bilbao». [Consulta: 7 octubre 2015].
* ↑ «Fotos: Artxanda a través de la historia» (en castellà). El Correo, 02-09-2021. [Consulta: 2 setembre 2021].