OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Unió Parlamentària Europea

La Unió Parlamentària Europea (UPE/EPU) fou una entitat privada fundada per Richard von Coudenhove-Kalergi, que també n'era el secretari general. Celebrà el seu congrés preliminar els dies 4 i 5 de juliol del 1947 a Gstaad (Suïssa), seguit pel seu primer congrés complet entre el 8 i el 12 de setembre del mateix any.
L'objectiu de Kalergi era redactar una constitució europea. La PEU demanà a uns 4.000 diputats de 13 països europeus que es manifestessin a favor o en contra d'una federació europea en el marc de les Nacions Unides. El projecte fou criticar per Denis de Rougemont i Duncan Sandys, gendre de Winston Churchill, fundador del Moviment Europeu, que defensaven un model basat en la cooperació intergovernamental que no comportés cap pèrdua de sobirania nacional. La PEU tingué un paper important en el Congrés de La Haia (7–10 de maig del 1948).
El segon congrés de la PEU tingué lloc entre l'1 i el 5 de setembre del 1948 a la ciutat suïssa d'Interlaken. El 20 de setembre del 1949, la PEU celebrà el seu tercer congrés a Venècia, on s'aprovà una resolució a favor d'una major integració política europea i una extensió de les competències de l'Assemblea Consultiva del Consell d'Europa, que tot just s'acabava de fundar. Aquell mateix any, el diputat britànic Kim Mackay en fou elegit president. La creació del Consell d'Europa reduí la influència de la PEU en oferir als parlaments d'Europa el seu propi fòrum intergovernamental a Estrasburg.
El 18 de maig del 1950, Kalergi fou el primer guardonat amb el Premi Internacional Carlemany de la ciutat d'Aquisgrà. Els dies 19 i 20 de juny del mateix any, la PEU organitzà una Conferència de Parlamentaris Alemanys i Francesos a la ciutat suïssa de Rheinfelden. Poc després, la PEU es fusionà amb el Moviment Europeu. Kalergi fou elegit president honorífic del Moviment Europeu el 1952.

## Referències

* ↑ Souquet, Marie-Amélie. Le mouvement européen, construire la démocratie en Europe. 2004
* ↑ «The Congress of the European Parliamentary Union in Interlaken' from Cahiers du Monde Nouveau (October 1948)»
* ↑ «First resolution adopted by the EPU Congress in Venice (20 September 1949)»
* ↑ Paneuropaean Union
* ↑ http://www.global-g.jp/europe/doc/EU1950-1959.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ ««Paneurope - la fondatrice de l'idée de l'Europe unifiée»». Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ http://www.eurospiritains.org/EUROFONDATEURS.htm#COUDEN Arxivat 2008-11-03 a Wayback Machine.
# Seia

Seia és un municipi portuguès, situat al districte de Guarda, a la regió del Centre i a la Subregió de Serra da Estrela. L'any 2004 tenia 27.674 habitants. Es divideix en 29 freguesias. Limita al nord amb Nelas i Mangualde, al nord-est amb Gouveia, a l'est amb Manteigas, al sud-est amb Covilhã, al sud-oest amb Arganil i a l'oest amb Oliveira do Hospital.

## Freguesies

* Alvoco da Serra
* Cabeça
* Carragozela
* Folhadosa
* Girabolhos
* Lajes
* Lapa dos Dinheiros
* Loriga
* Paranhos da Beira
* Pinhanços
* Sabugueiro
* Sameice
* Sandomil
* Santa Comba
* Santa Eulália
* Santa Marinha
* Santiago
* São Martinho
* São Romão
* Sazes da Beira
* Seia
* Teixeira
* Torrozelo
* Tourais
* Travancinha
* Valezim
* Várzea de Meruge
* Vide
* Vila Cova à Coelheira

## Població

Població del concelho de Seia (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 9993 | 14557 | 31929 | 31283 | 34436 | 31352 | 30362 | 28144 | 27574 |
# Mare de Déu d'Aguilar

La Mare de Déu d'Aguilar és una ermita al terme municipal d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Fou construïda l'any 1791 amb l'ajut dels veïns del poble i també d'alguns devots forasters. Cada segona Pasqua s'hi celebra un aplec. A l'interior de l'ermita s'hi venera la imatge de la Mare de Déu d'Aguilar, talla realitzada després de la Guerra Civil Espanyola.
Ermita d'una sola nau situada als afores del poble d'Os. S'accedeix a dins per una porta de fusta amb arc rebaixat que té una petita finestra a banda i banda. Per sobre la porta una fornícula buida on hi havia la imatge original. Per sobre la fornícula hi ha una finestra amb forma circular. Corona l'ermita una cornisa amb decoració i per sobre una espadanya d'un sol ull amb una petita campana.

## Notes

* 1 2 «Mare de Déu d'Aguilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Rachidia

Rachidia o Errachidia (àrab: الرشيدية, ar-Raxīdiyya; amazic: ⵉⵎⵜⵖⴻⵔⵏ, Imtgheren) antigament Ksar es-Souk, és un municipi de la Província d'Errachidia, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 92.374 persones. Està situada al costat del Sàhara de la serralada de l'Atles, i a 240 km al sud-est de Meknès, a la vall del Ziz. La seva població és amaziga.
La ciutat va estar ocupada pels francesos (base de la legió estrangera) des del 1916 fins a mitjan dècada del 1950. La ciutat ocupa un oasi amb palmeres de dàtils, oliveres, figueres i mercat de llana i espart. Té una casba (barri antic emmurallat) i fortalesa. Hi ha una estació d'experimentació agrícola.
Com a encreuament de carreteres que van cap al desert, és un centre de transport i hi abunden els tallers d'automòbils.

## Cultura

La ciutat va formar part de la ruta de les edicions de 2006 i 2007 del Ral·li París-Dakar.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Rallye Dakar-2006 au Maroc
* ↑ Rallye Dakar : Ouarzazate annonce toutes ses couleurs, 6 de gener de 2007
# Can Colomer

«Can Colomer» té aquests significats:
* Can Colomer (Amer), casa d'Amer (Selva)
* Can Colomer (Badalona), masia de Badalona (Barcelonès)
* Can Colomer (Canet d'Adri), masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local
* Can Colomer (Canovelles), masia de Canovelles (Vallès Oriental)
* Can Colomer (Esponellà), casa al Pla de l'Estany
* Can Colomer (Riudarenes), masia a Riudarenes (Selva)
* Can Colomer (Santa Perpètua de Mogoda), masia a Santa Perpètua de Mogoda (el Vallès Occidental)
* Can Colomer (Terrassa), masia a Terrassa (Vallès Occidental)
* Can Colomer (Vallromanes), masia al sector de Can Palau en terrenys del municipi de Vallromanes (Vallès Oriental)
* Can Colomer (Vilassar de Dalt), masia gòtica de Vilassar de Dalt (Maresme)
* Can Colomer o Antiga Fàbrica Colomer Germans, edifici de Mataró (Maresme)
* Can Colomer dels Escarabats, masia situada al terme municipal de Sant Climent de Llobregat, al Baix Llobregat
* Can Colomer de Sobirans, masia a Arenys de Munt (Maresme)
* Can Colomer de les Valls, masia de Sant Climent de Llobregat (Baix Llobregat)
* Turó de Can Colomer, muntanya al municipi de Vallromanes, a la comarca del Vallès Oriental
# Sulfatasa

Les sulfatases EC 3.1.6.- són enzims de la classe esterasa que catalitzen la hidròlisi dels èsters sulfatats. Es poden trobar en diversos substrats, inclosos esteroides, hidrats de carboni i proteïnes. Els èsters de sulfat es poden formar a partir de diversos alcohols i amines. En aquest darrer cas, els N-sulfats resultants també es poden denominar sulfamats.
Les sulfatases tenen un paper important en el ciclisme del sofre al medi, en la degradació dels glicosaminoglicans sulfatats i dels glicolípids en el lisosoma i en la remodelació dels glicosaminoglicans sulfats en l'espai extracel·lular. Juntament amb les sulfotransferases, les sulfatases constitueixen la principal maquinària catalítica per a la síntesi i la ruptura d'èsters sulfats.
# Zona erotògena

Una zona erotògena és una part del cos humà que té una alta sensibilitat i que a través de l'estimulació sol provocar una resposta sexual. Depenent de la persona, pot incloure diverses àrees del cos (fins i tot tot el cos sencer), però la majoria d'homes i dones tenen unes mateixes zones erotògenes. Malgrat que les àrees de la pell són les més comunes, la pròstata en els homes i el clítoris en les dones ho són, per exemple.
Les zones erotògenes tenen molta importància als jocs, o carícies, previs a l'orgasme pròpiament dit.
Un dels primers autors que estudiaren les zones erògenes d'una forma científica va ser Sigmund Freud. Aquest autor inclou tot allò que té relació amb el sexe dins el que anomena libido, una força de la psicologia profunda que està en relació amb tot allò que produeix plaer.
El 1905 Freud, al seu llibre Tres assaigs per a una teoria sexual, defineix les zones erotògenes com aquella part de l'epidermis o de les mucoses en les quals certs estímuls fan sorgir una sensació de plaer d'una determinada qualitat. Considera que els estímuls productors de plaer estan lligats a condicions especials que no coneixem, però el caràcter rítmic deu jugar-hi un important paper.

## Referències

* ↑ «zona erotògena | enciclopèdia.cat». GEC. [Consulta: 23 juny 2021].
# Twan Castelijns

Twan Castelijns (Eindhoven, 23 de gener de 1989) és un ciclista neerlandès que competeix professionalment des del 2014. Actualment corre per l'equip Lotto NL-Jumbo.

## Palmarès
### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2016. 114è de la classificació general
* 2017. 130è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
* Palmarès a procyclingstats
# Seiala

Seiala (Seyala o Sayala) és un jaciment arqueològic important de Núbia (actualment al sud d'Egipte) on s'han descobert nombrosos objectes dels períodes Naqada II i Naqada III. Està uns 150 km al nord de Qustul.
A Sayala hi havia el temple de roca més antic, un santuari de cova de roca del període del grup A, que es remunta al 3700-3250 aC a Núbia. està datat. Els temples rupestres egipcis (Speos) tenen les seves arrels aquí.

## Referències

* ↑ Robert S. Bianchi: Daily Life of the Nubians. Greenwood, Santa Barbara (CA) 2004, S. 137, 227
# Ghilarza

Ghilarza (en sard, Bilartzi) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 4.627 habitants. Es troba a la regió de Barigadu. Limita amb els municipis d'Abbasanta, Aidomaggiore, Ardauli, Bidonì, Boroneddu, Busachi, Fordongianus, Norbello, Paulilatino, Sedilo, Soddì, Sorradile, Tadasuni i Ula Tirso.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Stefano Licheri | Llista cívica |
# Mar de luna

Mar de luna és una pel·lícula espanyola del 1995 dirigida per Manolo Matji i protagonitzada per Emma Penella i José Sancho. Segons el crític Ángel Fernández-Santos, malgrat la bona direcció feta per Matji, no va poder superar l'esquematisme del guió.

## Argument

El 1407 és l'any de la pesta negra. Alderán és un noi fruit de la relació incestuosa entre el senyor feudal Guillermo de Montefalco i la seva germana; el seu pare el va repudiar i el va recloure en un monestir. Però el noi aconsegueix escapar i es posa al servei de Catalina, una vella buhonera desconfiada i egoista, amb l'esperança que plegats puguin arribar a veure el mar.

## Repartiment

* Emma Penella... Catalina, la buhonera
* José Sancho... Guillermo de Montefalco
* Santiago Alonso... Alderán
* Esperanza Campuzano... Inés
* Elisa Montés
* Francisco Algora
* Francis Lorenzo
* Adriana Davidova... Elvira
* Francisco Casares

## Premis

Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 1995 | Millor actriu | Emma Penella | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Manuel Matji no logra superar en 'Mar de luna el esquematismo del guión, El País, 27 d'octubre de 1994
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1995». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 11 desembre 2015].
# Rachid Sfar

Rachid Sfar (Mahdia, 11 de setembre de 1933 - 20 de juliol de 2023) fou un polític tunisià, primer ministre del país entre el 8 de juliol de 1986 i el 2 d'octubre 1987.
# Can Coromina (Montagut i Oix)

Can Coromina és una masia de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Coromina és una gran casa pairal situada a poca distància del poble de Montagut. És de planta rectangular i té un ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Als baixos hi ha unes petites obertures de ventilació i a l'interior trobem una escala de pedra per la qual s'accedeix a la planta d'habitatge que s'organitza a partir de la sala de convit, on trobem les portes que duen cap a la cuina i les cambres. A la part superior n'hi ha unes golfes de reduïdes dimensions.
Del costat de llevant cal destacar la presència d'una eixida descoberta sostinguda per quatre grans arcades de mig punt fetes de pedra poc treballada. Vàries cabanes i pallisses senzilles envolten l'edifici.

## Història

Possiblement Can Coromines fou bastit o ampliat durant el segle xviii, coincidint amb una època de bonança per al camp català. Durant la centúria següent, ben segur, s'amplià el mas pel costat de migdia.

## Referències

* 1 2 3 «Masia de Can Coromina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Sulfat de tetraamminacoure(II)

El sulfat de tetraamminacoure(II) és un compost inorgànic amb la fórmula [Cu(NH₃)₄(H₂O)$_n$]SO₄. És un sòlid blau fosc metall complex amb olor d'amoníac. Està estretament relacionat amb el reactiu de Schweizer, el qual s'usa per a la producció de fibres de cel·lulosa en la producció del raió. Es fa servir per imprimir teixits, utilitzat com a pesticida i per fer altres compostos de coure com la nano-pols de coure.

## Síntesi

Aquest compost es pot preparar afegint una solució concentrada d'amoníac a una solució aquosa de sulfat de coure seguit de la precipitació del producte amb etanol.
NH₃ + CuSO₄ + nH₂O→ [Cu(NH₃)₄(H₂O)$_n$]SO₄

## Referències

* ↑ O. Glemser, H. Sauer "Tetraamminecopper (II) Sulfate" Handbook of Preparative Inorganic Chemistry, 2nd Ed., Academic Press, 1963, NY. Vol. 1. p. 1021.

## Enllaços externs

* National Pollutant Inventory - Copper and compounds fact sheet Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine.
* Material Safety Data Sheet (MSDS) Arxivat 2012-02-25 a Wayback Machine.
# Volodímir Startxik

Volodímir Startxik (en ucraïnès Володимир Старчик; 13 d'abril de 1980) és un ciclista ucraïnès, professional del 2007 al 2013. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 2009.

## Palmarès

* 2001
** 1r al Coppa Collecchio
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Giro de les Regions
* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Comunitat de Madrid
* 2008
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bulgària
* 2009
** Campió d'Ucraïna en ruta
** 1r al Univest Grand Prix i vencedor d'una etapa

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Txujíkovo

Txujíkovo - Чужиково (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 243 habitants. Pertany al districte (raion) de Stari Oskol.

## Referències

* ↑ Летопись населённых пунктов Белгородской области: Село Котово Старооскольского городского округа Белгородской области: история [села Котово, села Терехово] / Котовская библиотека; сост. Рудакова Тамара Ивановна. — Котово: Котовская библиотека, 1996. — 75 с.
* ↑ «Храм в честь Покрова Пресвятой Богородицы (с. Федосеевка)». ИМЦ «Православное Осколье», 11-10-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 9 juny 2018].
# Ghettotech

Ghettotech és una forma de música dance electrònica originària de Detroit. Combina elements del ghetto house de Chicago amb electro, hip-hop, techno i Miami Bass. És en general més ràpid que la major part d'altres gèneres de música dance, i sovint destaca les líriques pornogràfiques.
L'ortografia i l'ús de les paraules del Ghettotech és discutible. És conegut per diversos noms com Ghetto Tech, GetoTek, Ghettotec, Detroit Bass, Booty Bass, Booty Music, Tech, Ghetto, Ghetto Shit o Accelerated Funk.
El Ghettotech va ser creat per uns DJ's i productors que treballaven en Detroit, amb una forta influència del Miami Bass i el ghetto house de Chicago. Duu existint en Detroit des de 1994 aproximadament.
Alguns artistes d'aquest estil són DJ Assault, DJ Godfather, DJ Bam Bam, Ignition Technician, Sole Tech, DJ Nasty, Erik Travis, Disc D, Mr. De', Starski & Clutch, 12 Tech Mob, 313 Bass Mechanics, DJ Omega, DJ Shortstop, The Detroit Grand Pubahs, DJ Funk, DJ Deeon, DJ Nehpets, DJ Slugo i Dump Emergency.
# Quarsodiorita

Les quarsodiorites són roques ígnies plutòniques que presenten un contingut de quars entre el 5 i el 20%, mentre que l'índex feldespàtic es troba entre un 90 i un 100%. El feldespat que es troba present en aquestes roques és plagioclasa amb el contingut d'anortita inferior a 50; si aquest contingut és superior o igual a 50 la roca s'anomena quarsograbre. Entre la biotita i l'hornblenda la roca pot arribar a un 25 o 30% de màfics. Les quarsodiorites poden trobar-se associades a altres roques de la mateixa sèrie com ara les granidiorites, monzogranits, tonalites, diorites i en alguns casos fins i tot gabres.

## Referències

* ↑ Classificació de les roques ígnies:Classificació modal-I(Descripció QAP)
# Cantó de Matour

El cantó de Matour és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Mâcon. Té 8 municipis i el cap és Matour.

## Municipis

* Brandon
* La Chapelle-du-Mont-de-France
* Dompierre-les-Ormes
* Matour
* Montagny-sur-Grosne
* Montmelard
* Trambly
* Trivy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1967 | Claudien Nesme | RPF, després divers droite |
| 1967-1992 | Philippe Malaud | RI, després UDF, després CNIP |
| 1992-1998 | Jean-Patrick Courtois | RPR |
| 1998- | Armand Charnay | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 3.886 | 4.183 | 3.757 | 3.515 | 3.193 | 3.221 | 3.589 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Tachybaptus tricolor

Tachybaptus tricolor és el nom científic una espècie d'ocell de la família dels Podicipèdids (Podicipedidae), classificada en tres subespècies que sovint són considerades part del cabusset comú (Tachybaptus ruficollis). Habita les illes d'Indonèsia, des de Java, a través de Nova Guinea fins a l'illa de Bougainville.
# Zumi

Els zumi foren un poble germànic que vivia prop dels lugis, esmentats per Estrabó al llibre VII de la seva obra Geographia. Aquest autor és l'únic que els anomena quan diu que foren sotmesos pel rei marcomà Marobod.
El nom de Zumi apareix a traduccions i obres sobre el tema, tant en anglès, com en francès, com en italià (també com a zuomi), així com en grec (Ζούμους). En canvi, en unes altres traduccions aquest nom no hi apareix. També per uns altres noms del mateix passatge de Geographia hom ha proposat canvis, degut a la corrupció de l'original (per exemple, butons en lloc de gutons).

## Referències

* ↑ The Geography of Strabo, published in Vol. III of the Loeb Classical Library edition, 1924 (anglès)
* ↑ Dictionnaire pour l'intelligence des auteurs classiques, grecs et latins, 1775 (francès)
* ↑ Storia d'italia del medio-evo, 1842; pàg. 1850 (italià)
* ↑ Géographie de Strabon traduït per Amédée Tardieu (1867) (francès)
* ↑ Edició bilingüe 1917-1932 Arxivat 2008-05-24 a Wayback Machine. (grec) i (anglès)
# Varaz-Tirots Bagratuní I

Varaz-Tirots Bagratuní I va ser un membre de la dinastia dels bagràtides d'Armènia, que va viure al segle vi.
Encara que no se sap res de la seva vida, ni destaca per cap fet conegut, els genealogistes creuen que va ser una figura central de la successió bagràtida: Sahak Bagratuní II, un dels caps de la revolta armènia contra l'Imperi Sassànida dirigida per Vahan II Mamikonian, que va tenir lloc els anys 481 i 482. Sahak Bagratuní va morir durant la guerra i encara que després el nou rei persa es va entendre amb els rebels, sembla que els bagràtides van caure en una relativa desgracia que hauria durat un segle. Sahak hauria tingut almenys un fill, Sanpdiat Bagratuní I, que va mantenir el títol d'aspet (mestre de la cavalleria) i que firmava les actes del concili de Dvin l'any 505. Sanpidiat podria haver estat el pare de Varaz-Tirots.
Si Varaz-Tirots exercia com a aspet no se sap amb seguretat, però és probable, al tractar-se d'un càrrec hereditari que torna a aparèixer posteriorment. Varaz-Tirots hauria tingut almenys un fill, Aixot, que és esmentat com aspet l'any 560. Un altre possible fill va ser Manel, que també es menciona com aspet. Curiosament el càrrec d'aspet no passa al fill d'Aixot, Pap (esmentat com a simple nakharar l'any 596), sinó al que seria el seu germà Manel. Les raon d'aquest trencament no són conegudes. L'únic que sabem és que la direcció de la família va passar a la branca de Manel, perquè el seu fill (i possible net de Varaz-Tirots I), Sembat IV Bagratuní, la va exercir de manera efectiva als primers anys del segle vii i fins a la seva mort el 616.

## Referències

* ↑ Settipani, Christian. Continuité des élites à Byzance durant les siècles obscurs : les princes caucasiens et l'Empire du VIe au IXe siècle. París: De Boccard, 2007, p. 329. ISBN De Boccard.
* ↑ Grousset, René. L'empire du Levant : histoire de la question d'Orient. París: Payot, 2000, p. 74-75. ISBN 9782228885065.