OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomás Allende y García-Baxter

Tomás Allende y García-Baxter (Madrid, 4 de febrer 1920 - 10 de febrer de 1987) fou un advocat i polític espanyol, ministre d'agricultura durant els darrers anys del franquisme.

## Biografia

Era descendent de Tomás Juan Allende y Alonso (n. en 1848), un dels impulsors industrials de l'empresa carbonífera de Sabero, senador per Lleó en 1896 i oncle de la fotògrafa Bàrbara Allende Gil de Biedma, més coneguda com a Ouka Leele. Esra casat amb María Leticia Milans del Bosch i tingué nou fills.
Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Madrid. Va lluitar voluntari com a alferes provisional en la Guerra Civil Espanyola. Durant la dictadura franquista va ser Procurador en Corts des de 1955, en diverses ocasions pel terç familiar i conseller nacional, i se l'ha considerat el primer i únic polític que va defensar i va guanyar una interpel·lació a les Corts de Franco en relació a la reforma agrària. Fou el primer president de la Germanor Sindical de Pagesos i Ramaders. Com a president de la Cambra Sindical Agrària i del Sindicat Provincial de Ramaderia de Guadalajara, va passar a presidir la Cambra Oficial Sindical Nacional de Pagesos i Ramaders, a l'octubre de 1962, cessant al desembre de 1965, per ser nomenat subcomissari del Pla de Desenvolupament per a l'agricultura.
Fou Ministre d'Agricultura des de 1969 fins a desembre de 1975, en quatre governs successius. Com a ministre, reestructurà els organismes agraris autònoms i va crear l'Institut Nacional de Reforma i Desenvolupament Agrari (IRYDA), concentrant en l'ICONA diverses entitats relacionades amb el patrimoni forestal, caça, pesca i parcs nacionals i va transformar el Servei Nacional del Blat en Servei Nacional de Productes Agraris.
Juntament amb les carteres d'Exteriors, Comerç i Indústria va ser un dels primers impulsors de l'entrada d'Espanya en la CEE. La seva presència governamental en els últims gabinets de Franco, va coincidir amb l'anomenat "govern dels tecnòcrates" alguns dels quals se situaven en l'òrbita de l'Opus Dei.
Deixà la política activa en 1976, quan fou nomenat president de Telefònica, càrrec que ocupà fins a 1981. De 1981 a 1983 fou president d'Intelsa i candidat d'Alianza Popular al Senat d'Espanya per la província de Guadalajara a les eleccions generals espanyoles de 1977.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Madrid, Villa y Corte. Carrera de San Jerónimo y Plaza de Canalejas
* ↑ Tomás Allende y García Báxter, ex ministro de Agricultura Necrològica a El País, 11 de febrer de 1987
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Notícies sobre Tomás Allende y García-Baxter a El País
# Euterpeae

Euterpeae és una tribu de palmeres (Arecaceae). Les espècies d'aquesta tribu poden ser des de palmeres primes a robustes però no tenen un estípit (tronc) recte. Les fulles són pinnades. El fruit té un exocarpi llis. Proliferen en selves plujoses d'Amèrica central i Amèrica del ud, també al Carib. A altituds baixes i altes. Segons els estudis de Dransfield et al. (2008), són un grup monofilètic. La seva posició sistemàtica precisa dins Arecoideae encara no està clara.

## Referències

* ↑ John Dransfield, Natalie W. Uhl, Conny B. Asmussen, William J. Baker, Madeline M. Harley, Carl E. Lewis:generation Palm Sunday. The Evolution and Classification of Palms, p. 457, Second edition, Royal Botanic Gardens, Kew, 2008, ISBN 978-1-84246-182-2
# Neotrobadorisme

El neotrobadorisme va formar part del moviment poètic d'avantguarda gallec cap a 1930 arran de la difusió a Galícia de la lírica galaicoportuguesa, per mitjà de l'edició comentada de J. Joaquin Nunes (1928).
El neotrobadorisme conreat per autors com Fermín Bouza Brey o Álvaro Cunqueiro va consistir a utilitzar com a model i inspiració la tradició trobadoresca medieval gallega, sobretot el seu paral·lelisme en la forma i en temes com la trobada entre els nuvis o la utilització simbòlica del paisatge i la naturalesa. Allò veritablement interessant d'aquest fenomen literari és que va convertir en innovació i avantguarda quelcom que tenia centenars d'anys d'antiguitat, però que havia restat oblidat pel trencament de la memòria literària gallega.
# Múscul adductor major de la cuixa

El múscul adductor major de la cuixa (musculus adductor magnus) o tercer adductor, és un múscul originat en la branca inferior de l'isqui i del pubis, i en la tuberositat isquiàtica, inserint-se finalment en el tubercle adductor i en la línia aspra del fèmur.

## Innervació i irrigació

És innervat pel nervi ciàtic posterior i la branca posterior del nervi obturador, el qual conté fibres de les arrels lumbars III i IV (L3-L4). Pel que fa a irrigació, és nodrit per l'artèria obturatriu. En la seva inserció al final del fèmur hi l'anell de l'adductor major per on circulen l'artèria femoral i la vena femoral.

## Acció

És un múscul monoarticular.1 El seu terç superior de vegades apareix com un múscul diferenciat i es denomina adductor mínim. Les seves funcions són l'adducció, rotació i flexió del fèmur, a més d'estabilitzar la pelvis i la columna vertebral.2

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareixen les denominacions de múscul adductor major de la cuixa i tercer adductor. En aquest cas, el Termcat coincideix en la denominació —que és la principal i en consonància amb la denominació llatina de la Terminologia Anatomica—, i tercer adductor és una sinonímia complementària, com apareix al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993, 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 13 març 2015].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* LUC admg
* Figura anatòmica: 14:st-04 a Human Anatomy Online, SUNY Downstate Medical Center
* Adductor+magnus+muscle al Diccionari d'eMedicine
* PTCentral Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.
# Parc André-Citroën

El Parc André-Citroën és un jardí públic de París, situat sobre els terrenys de l'antiga fàbrica Citroën, al 15è districte, a la riba del Sena. El voregen habitatges i edificis terciaris. La seva creació data del començament dels anys 1990, i va ser inaugurat el 1992.

## Urbanisme

Els mestres d'obra del parc són els paisatgistes Gilles Clément i Allain Provost, els arquitectes Patrick Berger, Jean-François Jodry i Jean-Paul Viguier.
El parc s'estén sobre 13 hectàrees a la vora del Sena i conté una vegetació frondosa i posades en escena aquàtiques. És recorregut en diagonal per una línia recta de 800m, que canvia constantment de paisatge (superació d'estanys, gespes, bambú, escales, etc.).
Dos grans hivernacles cap al nord-est protegint un les plantes exòtiques i l'altre les plantes mediterrànies, envoltant brolladors d'aigua. Més avall, es troba una illa artificial. S'hi troben igualment boscos de bambús.
El parc baixa en pendent suau cap al Sena, la circulació amb automòbil al llarg dels molls del Sena passa soterrada en aquest indret mentre que la via de tren és aèria.

## Activitats

Diversos parcs componen la banda Nord, evocant:
* un planeta.
* un color.
* un dia de la setmana.
* un sentit.
En un d'aquests jardins s'hi troba un rellotge de sol d'estil modern, decoratiu però ben poc útil, ja que està situat a l'ombra.
El parc conté el globus Fortis, després Eutelsat, després Aire de Paris que permet elevar a l'aire fins a 30 passatgers a 150m i tenir així una vista aèria de París.
L'actual globus Aire de Paris permet informar els parisencs de la qualitat de l'aire, ja que s'il·lumina segons la taxa de contaminació dedtectada.
* Els hivernacles
* El gran hivernacle tropical
* Dins d'un hivernacle
* Pont del tren

## Enllaços externs

* Structurae
* Web del globus d'aire de París
# Club Sportif Sfaxien

El Club Sportif Sfaxien, també anomenat CSS (àrab: النادي الرياضي الصفاقسي, an-Nādī ar-Riyāḍī aṣ-Ṣafāqusī, ‘Club Esportiu de Sfax’), és un club de futbol tunisià de la ciutat de Sfax.

## Història

El club va ser fundat el 1928 amb el nom de Club Tunisien, i usava un uniforme verd i vermell a franges verticals. Ascendí a primera divisió el 1947. L'any 1962 canvià el nom pel de Club Sportif Sfaxien i els colors per les franges blanques i negres.

## Seccions

* Futbol
* Basquetbol
* Voleibol
* Rugbi
* Boxa
* Halterofília
* Judo

## Palmarès

* Lliga tunisiana de futbol
** 1969, 1971, 1978, 1981, 1983, 1995, 2005, 2013
* Copa President tunisiana
** 1971, 1995, 2004
* Copa de la Lliga tunisiana de futbol
** 2003
* Copa Confederació africana de futbol
** 2007
* Copa de la CAF de futbol
** 1998
* Lliga de Campions aràbiga
** 2000, 2004

## Jugadors destacats

* Hatem Trabelsi
* Khaled Fadhel
* Skander Souayah
* Sami Trabelsi
* Sofiane Feki
* Abdelkarim Nafti
* Haykel Guemamdia
* Tarik El Taib
* Lelo Mbele - Al-Hilal
* Papa Malick Ba

## Entrenadors destacats

* Michel Decastel

## Referències

* ↑ «Tunisia - Foundation Dates of Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Tunisia - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial Arxivat 2010-10-20 a Wayback Machine.
* (francès) Web oficial de seguidors Arxivat 2008-09-08 a Wayback Machine.
* (francès) Antiga web oficial Arxivat 2014-09-28 a Wayback Machine.
# Beatus Rylands

El Beatus Rylands, o Beatus de Manchester, és un manuscrit il·luminat que conté el comentari a l'Apocalipsi de Beat de Liébana. Data del segle xii, tot i que no es coneix ni la data ni el lloc de producció exactes. Es conserva a la John Rylands Library de Manchester amb la signatura Ms. Lat. 8.

## Història

No se sap res del lloc on va ser produït o per a qui va ser encarregat. S'ha situat, però, en el darrer quart del segle xii i potser en l'entorn de San Pedro de Cardeña (província de Burgos). Es tracta d'un dels beatus més luxosos i no ha sofert cap mutilació al llarg de la seva història. En la seva il·luminació sembla que hi van intervenir dos miniaturistes diferents.
El segle xix va passar a França i va ser subhastat a París, junt amb altres còdexs de la col·lecció del Marquès d'Astorga i comte d'Altimira. Es custodia a la John Rylands Library des de 1901.

## Descripció

El Beatus Rylands consta de 248 folis de pergamí, de 442 X 313mm; està escrit a dues columnes amb lletra carolina tardana de 38 línies per pàgina. Té 123 miniatures, enriquides amb or i plata. Moltes són a foli sencer i en destaca també el mapamundi a doble foli (ff. 43v-44r); també crida l'atenció la representació de l'Arca de Noè amb les parelles d'animals en compartiments (f. 15r).

## Galeria

* Foli 139v; Jerusalem
* Foli 208r; setge de Jerusalem
* Foli 193v; l'Anticrist
* Foli 183r; reis i mercaders es lamenten per Babilònia
* Foli 158v; Teofania

## Bibliografia

* Edició facsímil: Patrimonio Ediciones.
* Peter Klein, Comentarios del Beato de Liébana: la ilustración de los manuscritos de Beato y el Códice de Manchester. Patrimonio Ediciones

## Enllaços externs

* Més imatges a la biblioteca de Manchester
* http://www.turismo-prerromanico.com/en/manuscritos/beato-de-manchester-20131031185858/ Arxivat 2020-09-26 a Wayback Machine.
* Pàgina web de l'edició facsímil amb algunes imatges Arxivat 2017-05-27 a Wayback Machine.
# Estadi de Wad Madani

L'Estadi de Wad Madani és un estadi de futbol de la ciutat de Wad Madani, al Sudan.
Principalment és utilitzat per la pràctica del futbol essent la seu dels clubs Al Ahly Wad Medani, Al-Ittihad Wad Medani i Jazeerat Al-Feel SC. Té una capacitat per a 15.000 espectadors. Va ser una de les seus de la Copa d'Àfrica de Nacions 1970.

## Referències

* ↑ Profile's stadium - goalzz.com
* ↑ «African Nations Cup 1970» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 03-10-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Morales de Valverde

Morales de Valverde és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 370 | 324 | 282 | 271 |
# Lixanid Noixan

Lixanid Noixan és una llengua jueva de la branca Aramea Moderna, en moltes ocasions anomenada aramea moderna o aramea jueva. Era parlat originalment al sud i est de l'Iraq, especialment en la regió d'Arbela. La majoria dels qui parlen aquesta llengua viuen avui a Israel. "Lixanid Noixan" significa la nostra llengua; alguns parlants l'anomenen "Lixana Didan", que significa "nostra llengua". Tot i que, noms semblants son utilitzats per altres llengües jueves de la branca neoaramea, els acadèmics i filòlegs l'anomenen "Llengua Aramea Moderna d'Arbil".

## Referències

* Heinrichs, Wolfhart (ed.) (1990). Studies in Neo-Aramaic. Scholars Press: Atlanta, Georgia. ISBN 1-55540-430-8.
* Khan, Geoffrey (1999). A Grammar of Neo-Aramaic: the dialect of the Jews of Arbel. Leiden: EJ Brill.

## Enllaços externs

* Ethnologue report for Lishanid Noshan. (anglès)
* Semitisches Tonarchiv -recordings of Lishanid Noshan from Koy Sanjak. (anglès)
# Corinne

Corinne és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 621 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Corinne tenia 621 habitants, 190 habitatges, i 159 famílies. La densitat de població era de 67 habitants per km².
Dels 190 habitatges en un 46,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,6% hi vivien parelles casades, en un 6,3% dones solteres, i en un 16,3% no eren unitats familiars. En el 15,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,64.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 34,3% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 9,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.125 $ i la renda mediana per família de 45.208 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.344 $ mentre que les dones 19.205 $. La renda per capita de la població era de 16.053 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Corinne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Corinne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Belsito

Belsito és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis d'Altilia, Carpanzano, Malito, Marzi i Paterno Calabro a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Belsito :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Belsito» (en italià).
# Estat de Bauchi

L'Estat de Bauchi és un dels trenta-sis estats que formen la República Federal de Nigèria amb capital a la ciutat de Bauchi. Bauchi té una extensió de 45.837 quilòmetres quadrats (similar a la d'Estònia). Limita al nord amb els estats de Jigawa, Kano i Yobe, a l'est amb l'estat de Gombe, al sud amb els estats de Plateau i Taraba i a l'oest amb l'estat de Kaduna.

## Història

En època colonial fou part de la província de Bauchi-Plateau de la regió Nord de Nigèria. El 1967 la regió es va dividir en diversos estats entre els quals el Nord-oriental del que Bauchi (com a província) va formar part junt amb les províncies d'Adamawa i de Borno. El que avui és conegut com l'estat de Bauchi va ser creat el 1976 segregat del que llavors era l'estat Nord-oriental de Nigèria.

## Geografia

L'estat de Bauchi és un dels estats a la part nord de Nigèria que abasta dues zones de vegetació distintives, la sabana sudanesa i la sabana del Sahel. La sabana sudanesa cobreix la part sud de l'estat on la vegetació es fa més rica, especialment al llarg de fonts d'aigua o rius, però en general la vegetació és menys uniforme i les herbes són més curtes que el que s'obté més al sud, és a dir a la zona forestal de la banda mitjana. El tipus de la sabana del Sahel que també es coneix com la vegetació semidesèrtica, es posa de manifest a partir de mitjans de l'estat i cap a la part nord de l'estat. Les característiques d'aquest tipus de vegetació comprenen de fils aïllats d'arbustos espinosos. D'altra banda, la part sud de l'estat és muntanyosa, com a resultat de la continuació de l'altiplà de Jos, mentre que la part nord és generalment de sorra. Els rius principals són el Gongola i el Jamaare; els embasaments destacats són Gubi i Tilden Fulani. Hi ha un llac anomenat Maladumba a la LGA de Misau.
Administrativament està dividit en tres zones senatorials (divisions): Northern, Central i Southern, cadascuna amb un senador que la representa al senat, mentre que a la Cambra de Representants l'estat té 12 diputats; l'assemblea de l'estat té 31 membres.
Bauchi inclou sis emirats tradicionals: Bauchi, Katagum, Misau, Jamaare, Ningi i Dass.
L'estat se subdivideix internament en un total de vint àrees d'administració local (LGA) a saber:
* Alkaleri
* Bauchi
* Bogoro
* Dambam
* Darazo
* Dass
* Gamawa
* Ganjuma
* Giyade
* Itas/Gadau
* Jama'are
* Katagum
* Kirfi
* Misau
* Ningi
* Shira
* Tafawa Balewa
* Toro
* Warji
* Zaki
Aquest estat té una població de 4.880.573 persones (dades del cens de l'any 2006). La densitat poblacional és de 106,5 habitants per cada quilòmetre quadrat. D'acord amb el cens de 1991, l'Estat en les seves fronteres actuals tenia 3.836.333 descomptats ja els que vivien a Gombe (que es va segregar el 1996).
Hi ha un total de 55 grups ètnics (els principals Hausa, Fulani, Gerawa, Sayawa, Jarawa, Bulewa, Kare-Kare, Kanuri, Warjawa, Zulawa i Badawa).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del govern de l'estat de Bauchi
# Mortal Kombat 4

Mortal Kombat (MK4) és la quarta entrega de la saga de videojocs Mortal Kombat, va ser llançat per arcade el 1997 de mans de Midway Games. Mortal Kombat 4 va ser el primer joc a adaptar completament les noves tecnologies que utilitzaven els jocs més reeixits d'aquell moment: Tekken i Virtual Fighter. Prèviament a MK4, Midway va fer el seu primer incursió a la lluita 3D amb War Gods, joc que servia com experiment a la nova entrega de MK. Tot i que aquest joc no triomfa, la prova va resultar positiva per Midway i es van disposar a treballar en MK4.
Mortal Kombat 4 disposava d'uns personatges ben modelats, d'escenaris interactius i fins i tot d'un nou model de lluita d'armes. Però, la jugabilitat, malgrat tots els avenços tecnològics que va suposar aquest nou capítol de MK, el joc s'executava igual que els anteriors jocs, el que va fer que el seu temps de vida no fos molt ampli. El joc tenia tres revisions, a la primera revisió, quan els personatges es trobaven a la batalla final combatien en un escenari completament fosc, les seqüències finals eren bidimensionals, en la segona revisió, es va incloure els personatges clàssics d'anteriors jocs, com Jax i Johnny Cage, en cada un dels finals Liu Kang moria en les seqüències, i a la tercera revisió, es posa a Noob Saibot com a personatge ocult i els finals posseïen subtítols.

## Referències

* ↑ «Mortal Kombat 4 (Nintendo 64)» (en anglès). GameFAQs. [Consulta: 28 març 2016].

## Enllaços externs

* Mortal Kombat 4 - Lloc web oficial (Eurocom)
* Mortal Kombat 4 a MobyGames (anglès)
* Personatges
* Mortal Kombat 4 at the Killer List of Videogames
# Parc Nacional dels Alps Minami

Parc Nacional dels Alps Minami (南アルプス国立公園, Minami Arupusu Kokuritsu Kōen) o Parc Nacional dels Alps del Sud (minami vol dir sud en japonès) és un parc nacional a les Muntanyes Akaishi, Chūbu, illa de Honshū, del Japó.
El parc nacional va ser establert l'1 de juny de 1964. S'estén al llarg de la frontera de les prefectures de Shizuoka, Yamanashi i Nagano sobre una longitud de 55 quilòmetres, i una amplada màxima de 18 quilòmetres, cobrint una àrea total de 358 quilòmetres quadrats.
El parc és una regió molt muntanyosa, centrada a les muntanyes Akaishi amb diversos cims per damunt dels 3000 metres d'alçada, incloent-hi el Kita-dake, Koma-ga-take, Senjō-ga-take i Akaishi-dake.
El parc també protegeix la font dels rius Fuji, Ōi i Tenryū.
La flora del parc inclou extenses superfícies de faig japonès, pi de pedra japonesa i pícees. La fauna més gran és el serau del Japó (kamoshika) i espècies d'aus destacades com la perdiu blanca. Altra fauna gran inclou l'ós negre asiàtic, el senglar i el cérvol Sika.
El parc té facilitats públiques mínimes i l'única forma de recórrer-lo és fent muntanyisme.

## Vegeu també

* Muntanyes Akaishi
* Alps Japonesos

## Referències

* ↑ Yamanashi Tourist Information HP
* ↑ Ministry of the Environment Arxivat 2009-04-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web Oficial del Parc Nacional dels Alps Minami
* Pàgina web del Ministeri del Medi Ambient
# Liwaa Yazji

Liwaa Yazji (àrab: لواء يازجي, Liwāʾ Yāzjī) és una cineasta, dramaturga, guionista de televisió i poeta siriana, nascuda a Moscou (Unió Soviètica) el 18 de juny de 1977 de pares sirians: Haidar Yazji, que era artista, i Salwa Abdulla, ginecòloga.
Va tornar a Síria a principis dels 80 i es va quedar a la ciutat d'Alep durant uns anys abans que els seus pares es traslladessin a Damasc, on va acabar els seus estudis primaris, preparatoris i secundaris. Va estudiar literatura anglesa a la Universitat de Damasc (1995-1998) i va obtenir el seu Postgrau en Estudis Literaris (1998-1999). Des de (1999-2003) va estudiar estudis teatrals a l'Institut Superior d'Arts Dramàtiques de Damasc.
Des del 2003 va treballar com a dramaturga i ajudant de direcció en diversos projectes teatrals a Damasc. El 2007 va començar a treballar com encarregada de programar representacions de teatre i dansa sirianes per al repertori de l'any. Després va treballar com a correctora de guions per a diverses produccions panàrabs, i el 2011, va començar a treballar en el seu primer llargmetratge documental, Haunted, que es va estrenar el 2014. Inicialment es va traslladar a viure al Líban i després es va traslladar a Berlín el 2016.
Des del 2012 és membre de la junta directiva de la fundació Ettijahat - Independent Culture.

## Obres principals

* Here in the Park (2012), obra de teatre
* In Peace, we leave Home (2014), col·lecció de poesia
* The Brothers (2014), guió de telenovel·la
* Haunted (2014), documental
* Goats (2016), obra de teatre * Q & Q (2016), obra de teatre]
* Waiting for the Guests (2018), obra de teatre

## Referències

* ↑ Rebhandl, Bert «Dokumentarfilm über Syrien: Von Tellern und Raketen» (en alemany). Frankfurter Allgemeine Zeitung, 25-11-2016. ISSN: 0174-4909 [Consulta: 15 juny 2017].
* ↑ مستقلة, اتجاهات . ثقافة. «Ettijahat- Independent Culture.». ettijahat.org. [Consulta: 4 octubre 2017].
* ↑ [https://www.whatsonstage.com/london-theatre/news/liwaa-yazji-goats-interview-royal-court-syria_45186.html

## Enllaços externs

* Alguns treballs