OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Astarrós

Mas Astarrós, és un nucli del municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages.
Als anys 1960-80, s'hi han construït principalment cases de segona residència de Barcelonins i Terrassencs, amb poc o gaire infraestructures bàsiques. És situada a la part sud-oriental del terme, al sud de la Bauma i vora la riera de Merà, al límit amb el terme de Vacarisses. Està limitada a l'oest per la carretera C-58, al nord per la carretera BV-1212 –que la separa de la urbanització del Prat– i a l'est per la urbanització adjacent del Gall Pigat, amb les quals ha acabat formant un continu anomenat la Vall de Montserrat.
En el cens del 2006 tenia 92 habitants. Es va construir a terrenys del mas Astarrós, un mas catalogat però molt transformat dels segles xviii-xx.

## Referències

* ↑ «Mas Astarrós». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. «Castellbel i el Vilar». A: Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, 2003, p. 247.
* ↑ «L'Ajuntament de Castellbell i el Vilar aprova el projecte d'urbanització de la Vall de Montserrat | NacióManresa». Nació Digitial (Manresa), 22-01-2020. [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ Montlló i Bolart, Jordi. «Mas Astarrós |». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 27-05-2017. [Consulta: 4 setembre 2022].
# Maria Puig i Clotet

Maria Puig i Clotet (Parets del Vallès, 1957) és una artista del vidre especialitzada en els vitralls. Ha fet servir diverses tècniques, com el fusing, l'emplomat o la tècnica del coure.
Va estudiar, en l'especialitat de vitralls, a l'Escola Massana de Barcelona, on es va graduar l'any 1986. El 1999 va aprendre, de la mà d'Eduardo Nieto, la tècnica del fusing.
L'any 1990 va obrir el seu propi taller, on dona classes de vitralls emplomats, i ho compagina amb la feina de restauradora. Des del 1997 ha participat en diversos cursos com a professora experta en vitralls per al Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya.
Com a restauradora, ha treballat en dues ocasions en els vitralls de l'església de Sant Esteve de Parets i també en els vitralls de l'església de Gavà. Va col·laborar com a assessora en la restauració de l'església de Santa Maria de Castelló d'Empúries.

## Obra

Les seves obres més destacades són el vitrall de l'absis de l'església de Sant Esteve de Parets i el vitrall de la sala de la Cooperativa La Progressiva.

## Exposicions

Ha fet diverses exposicions:
* 1986 Exposició col·lectiva “Vitralls dins l'espai”, a Caja Madrid, Barcelona
* 1989 II Saló Internacional del Vitrall a Chartres i Nimes
* 1990 Exposició col·lectiva "Vidre creatiu", al Centre Permanent d'Artesania de la Generalitat de Catalunya
* 1991 Exposició col·lectiva itinerant Nou Vitrall dels Països Catalans
** Centre de Recerca Nuclear, CERN, Ginebra
** Torre de ses Puntes, Manacor, Mallorca
** Centre Sociocultural d'Inca, Mallorca
** Centre Cultural de Felanitx, Mallorca
* 1992 Continuació de l'anterior exposició a Catalunya: Terrassa, el Pont de Suert, Roses, Lleida, la Bisbal d'Empordà, Olot i Tortosa
* 1992 Exposició col·lectiva de vitralls a Sant Esteve Sesrovires
* 1993 Exposició de vitralls a la Sala Marineta de Mollet de Vallès

## Referències

* ↑ «Maria Puig, nous vitralls». Diari El9nou, 23-12-2010 [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «L'Església de Sant Esteve de Parets estrena nous vitralls». Diari Nacio Digital, 18-10-2007 [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «La basílica de Santa Maria de Castelló estrena vitralls renovats». Diari el Punt Avui, 10-08-2016 [Consulta: 8 gener 2017].
* ↑ «Parets inaugura els vitralls de l'església de Sant Esteve». Diari Contrapunt, 11-10-2010 [Consulta: 8 gener 2017]. Arxivat 9 de gener 2017 a Wayback Machine.
# Manuel Ausensi i Albalat

Manuel Ausensi i Albalat (Barcelona, 8 d'octubre de 1919 - Creixell, Tarragonès, 1 de setembre de 2005) fou un baríton català.

## Biografia

Va néixer a Barcelona, en el carrer de Blai (al Poble-sec), fill de Jaume Ausensi i d'Antònia Albalat, cap ells amb lligams musicals. Va iniciar les seves passes a la música com a estudiant de trompeta al Conservatori Municipal de Barcelona. El 1941, trobant-se a València, aprofità per estudiar cant durant dos anys amb la soprano Maria Llàcer, que era la més prestigiosa pedagoga valenciana de llavors, aconseguint per la seva mediació un treball com a trompetista a la Banda Municipal de València. Després es va reintegrar a Barcelona per continuar els estudis de cant amb Concepció Callao i amb la russa Ana Miliesh. El 1942 va guanyar un concurs radiofònic de Ràdio Associació cantant, entre altres coses, el Pròleg de Pagliacci. A partir d'aquí començarien els seus èxits.
Debutà el 1946 al teatre Tívoli i el 1947 al Gran Teatre del Liceu amb Anna Bolena de Gaetano Donizetti. Destacà especialment en papers a òperes de Giuseppe Verdi (com Rigoletto), però conreà també la música del segle xviii (Wolfgang Amadeus Mozart, Domenico Cimarosa) i l'òpera francesa romàntica, totes elles al Liceu durant tretze temporades seguides. Enregistrà una cèlebre versió completa d'Il barbiere di Siviglia el 1964 i un gran nombre de sarsueles (La calesera, El caserío, Los gavilanes, Katiuska, La legió d'honor, Jugar con fuego) en els papers principals. Es retirà l'any 1973, però el 1990 va tornar a actuar en un concert benèfic de l'Òpera de Cambra de Catalunya.
A més del Liceu, Ausensi va cantar, al costat de les principals figures del seu temps, en escenaris dels Estats Units d'Amèrica, Mèxic, Argentina, Grècia, Itàlia, Alemanya, Gran Bretanya, Bèlgica, Israel i Egipte. El seu repertori va arribar a ser de més de 150 títols, encara que en el terreny operístic va arribar a restringir-lo a títols com ara La traviata, Rigoletto, El barber de Sevilla, Nabucco, Il trovatore, i alguns més, els més habituals del repertori en aquells moments.
Des de 1995, en què es va inaugurar a Barcelona el certamen que porta el seu nom, presidia aquest concurs de cant destinat a promocionar a joves cantants d'òpera, i solia assistir tant a la seva presentació com a l'actuació dels guanyadors.
És enterrat al cementiri de Creixell, on va viure els últims anys de la seva vida i on va morir.

## Guardons

Al llarg de la seva carrera va rebre nombrosos premis, entre els quals destaquen el Premi Nacional d'interpretació Emilio Mesejo (1951), la Medalla d'Or del Cercle de Belles Arts de Madrid (1952) i la Medalla d'Or del Gran Teatre del Liceu de Barcelona (1957) per la seva trajectòria i el seu èxit amb La traviata, la seva millor interpretació. Medalla al Mèrit artístic per l'Ajuntament de Madrid (1994) i Medalla d'Honor de Barcelona (2002). El 1997 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* 1 2 «Biografia a la revista Scherzo». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 octubre 2011].

## Enllaços externs

* (castellà) Notícia de la defunció de Manuel Ausensi al diari El Mundo
# Marià Puig i Valls

Marià Puig i Valls (Tarragona, 4 d'agost de 1843 - Barcelona, 28 de gener de 1928) fou un polític català.

## Biografia

Membre del Partit Liberal Conservador, fou elegit diputat pel districte de Gràcia a les eleccions generals espanyoles de 1891 i pel de Vilanova i la Geltrú a les eleccions generals espanyoles de 1896.
El 1879 va presentar a Corts un projecte de tramvia a vapor de Manresa a Berga que s'acabaria convertint en el Tramvia o Ferrocarril Econòmic de Manresa a Berga. Es tractava d'una proposta molt modesta amb ample de via de 750 mm, amb un pressupost valorat en 1.500.000 pessetes. A finals de l'any següent s'aprovà el projecte, era el 7 de desembre de 1880. La subhasta de la concessió fou celebrada el 25 d'abril de 1881, i s'atorgava al Sr. Marià Puig i Valls, la concessió seria per a 60 anys i les obres havien de començar al cap de tres mesos i estar acabades al cap de 2 anys. El 6 de maig de 1881 el Sr. Puig es reuní amb diversos propietaris i industrials de Barcelona i Berga, als quals proposà la participació en el negoci mitjançant l'adquisició d'accions, de les quals se'n subscriviren aquell mateix dia més de 1.500, i la major part de l'emissió quedà coberta en pocs dies. Un cop constituïda la junta d'accionistes, Marià Puig i Vall, autor del projecte, fou nomenat director general de la societat, el qual assumí el compromís de construir la via en el termini de dos anys.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Referències

* ↑ «Esquela». La Vanguardia, 05-02-1928, pàg. 2.
* ↑ Anna Isabel Serra Masdeu. Recorregut per la Tarragona modernista. Edicions Cossetània, 2003, p.91.
* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.720.
* ↑ Serra, Eudald «La viabilitat econòmica del ferrocarril de Manresa a Olvan». L'Erol, 119, 2014.
# Marlers

Marlers és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 168 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marlers era de 168 persones. Hi havia 56 famílies de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 66 habitatges, 58 eren l'habitatge principal de la família, 5 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 66 habitatges eren cases. Dels 58 habitatges principals, 53 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 7 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 37 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 30 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marlers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 12 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 12 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 8 |
| 16 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 115 persones, 82 eren actives i 33 eren inactives. De les 82 persones actives 73 estaven ocupades (41 homes i 32 dones) i 9 estaven aturades (7 homes i 2 dones). De les 33 persones inactives 8 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 19 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Marlers hi havia 59 unitats fiscals que integraven 145 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 16.725 €.

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Marlers hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marlers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marlers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Marleny Contreras

Marleny Contreras (Los Teques, 24 de maig de 1969) és una enginyera i política veneçolana, esposa de Diosdado Cabello. Va ser ministra per a Obres Públiques de Veneçuela fins al 12 d'agost de 2019. També va ser ministra del Poder Popular per al Turisme.

## Biografia

Marleny és enginyera civil i va treballar com a Gerent de Recaptació del Seniat.
Va ser diputada de l'Assemblea Nacional per l'Estat Miranda fins al 2015, quan va formar part de la comissió permanent de Finances i Desenvolupament Econòmic. El 7 d'abril de 2015 va ser nomenada ministra de turisme del govern veneçolà pel president Nicolás Maduro.
El 18 de maig de 2018, l'Office of Foreign Assets Control (OFAC) del Departament del Tresor dels Estats Units va posar en vigor sancions contra Contreras i el seu marit. El 14 de juny de 2018 és designada ministra del Poder Popular per a Obres Públiques.

## Referències

* ↑ «Designan a Marleny Contreras como nueva ministra de Turismo» (en castellà). Globovisión, 07-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-10 [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «Designan como nueva Ministra de Turismo a Marleny Contreras, esposa de Diosdado Cabello» (en castellà). Noticia al Día. Arxivat de l'original el 2015-04-13 [Consulta: 25 agost 2020].
* 1 2 3 «Perfil: Marleny Contreras: Esposa, diputada y ministra» (en castellà). Últimas Noticias, 08-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-16 [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «Marleny Contreras fue designada como la nueva ministra para el Turismo» (en castellà). Noticias 24, 07-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-08 [Consulta: 25 agost 2020].
* ↑ «Treasury Targets Influential Former Venezuelan Official and His Corruption Network» (en anglès). Office of Foreign Assets Control. United States Department of the Treasury, 18-05-2018.
* ↑ «Maduro designa nuevos ministros y vicepresidenta» (en castellà). El Nuevo Herald.
# Maria Àngels Bogunyà i Carulla

Maria Àngels Bogunyà i Carulla (Molins de Rei, Baix Llobregat, 12 de desembre de 1947) és una escriptora catalana. Va estudiar filosofia i lletres i és diplomada en magisteri. Ha treballat com a professora en diversos camps de l'educació: a l'escola de primària, amb adults i també en educació especial amb infants discapacitats mentals, autistes i sords. Els últims anys ha compaginat diverses feines editorials, com ara traduccions de literatura infantil i juvenil, dinamitzacions i motivacions lectores, narracions de contes i guions per a àlbums il·lustrats… amb escriure per a infants i joves. Actualment, la literatura és l'activitat a la qual dedica més temps. La seva obra ha estat traduïda a diverses llengües, com l'asturlleonès, el basc, el gallec, el castellà i el francès.
Ha publicat els següents llibres:
* El tren i la lluna. Barcelona: La Galera, 1988
* Un any fora de casa. Barcelona: La Galera, 1988
* El semàfor. Barcelona: La Galera, 1989
* Cau i foguera. Barcelona: La Galera, 1989
* La ruta prohibida. Barcelona: La Galera, 1990
* El pirata Higini. Barcelona: La Galera, 1991
* Embolica que fa fort. Barcelona: Edelvives, 1991
* Cinquanta mil peles per un bigoti. Barcelona: Cruïlla, 1994
* Temporal a l'illot Negre. Barcelona: Cruïlla, 2000
* L'ull verd. Barcelona: Edebé, 2000
* Les petjades misterioses. Barcelona: Edebé, 2003
* Les veus protectores. Barcelona: Baula, 2004
* Les aventures de la Hilda. Barcelona: Alfaguara – Grup Promotor, 2005
* La Fede, la Soli, la Loli i el panoli. Barcelona: Baula, 2006
* Un gos gairebé ferotge. Barcelona: Baula, 2008
Ha rebut diversos premis literaris entre ells:
* Premi Guillem Cifré de Colonya 1988, per Cau i Foguera.
* Premi Josep M. Folch i Torres 1989, per La ruta prohibida.
* Premi de literatura infantil El Vaixell de Vapor 1999, per Temporal a l'Illot Negre.
* Premi Crítica Serra d'Or 2005, en la categoria juvenil, per Les veus protectores.

## Referències

* ↑ 1 Bogunyá, M. Angels. M. Angels Bogunyà. En: CLIJ. Cuadernos de literatura infantil y juvenil. – Barcelona, 1989, N. 8, P. 58
* 1 2 3 Maria Àngels Bogunyà i Carulla al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
# Maria Hedwig de Sulzbach

Maria Edwing del Palatinat-Salzbach (en alemany Marie Hedwig Auguste von Pfalz-Sulzbach) va néixer a Sulzbach (Alemanya) el 15 d'abril de 1650 i va morir a Hamburg el 23 de novembre de 1681. Era una noble alemanya, filla del comte Cristià August (1622-1708) i d'Amàlia de Nassau-Siegen (1615-1669).

## Martrimoni i fills

El 3 de juny de 1665 es va casar amb l'arxiduc Segimon Francesc d'Àustria-Tirol (1630-1665), fill de l'arxiduc d'Àustria Leopold V d'Àustria (1586-1632) i de Clàudia de Mèdici (1604-1648). Però, dotze dies després del matrimoni, quan anava a reunir-se amb la seva esposa, va caure greument malalt i va morir a Innsbruck.
El 9 d'abril de 1668 es va casar a Sulzbach amb Juli Francesc de Saxònia-Lauenburg (1641-1689), fill del duc Juli Enric (1586-1665) i de la seva tercera dona Anna Magdalena de Lobkowitz (1609-1668). El matrimoni va tenir tres filles:
* Maria Anna (1670-1671)
* Anna Maria (1672-1741), casada primer amb Felip Guillem de Neuburg (1668-1693) (1668-1693), i després amb el gran duc Joan Gastó de Mèdici (1671-1737).
* Sibil·la Augusta (1675-1733), casada amb Lluís Guillem de Baden-Baden (1655-1707).

## Bibliografia

* Theologische Quartalschrift, Band 50, H. Laupp, 1868, S. 106 Format digital
* Johann Samuel Ersch: Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste, 2. Sektion, 28. Teil, J. f. Gleditsch, 1851, S. 363

## Enllaços externs

* http://awt.ancestrylibrary.com
# Master boot record

Estructura d'un registre d'inici mestre (MBR) :
| Adreça | Adreça | Adreça | Descripció | Descripció | Mida en bytes |
| Hex | Oct | Dec | Descripció | Descripció | Mida en bytes |
| 0000 | 0000 | 0 | codi d'àrea | codi d'àrea | 440 (max. 446) |
| 01B8 | 0670 | 440 | signatura de disc (opcional) | signatura de disc (opcional) | 4 |
| 01BC | 0674 | 444 | En general, nul; 0x0000 | En general, nul; 0x0000 | 2 |
| 01BE | 0676 | 446 | Taula de particions primàries (Quatre entrades de 16 bytes, esquema de taula de particions IBM) | Taula de particions primàries (Quatre entrades de 16 bytes, esquema de taula de particions IBM) | 64 |
| 01FE | 0776 | 510 | 55h | signatura MBR; 0xAA55 | 2 |
| 01FF | 0777 | 511 | AAh | signatura MBR; 0xAA55 | 2 |
| MBR, mida total: 446 + 64 + 2 = | MBR, mida total: 446 + 64 + 2 = | MBR, mida total: 446 + 64 + 2 = | MBR, mida total: 446 + 64 + 2 = | MBR, mida total: 446 + 64 + 2 = | 512 |
El Master Boot Record (MBR) o registre d'inici mestre, és el bloc d'arrencada de 512 bytes que és el primer sector («LBA/sector absolut 0») d'un dispositiu d'emmagatzematge de dades amb particions, com un disc dur. El sector d'arrencada d'un dispositiu sense particions és un sector d'arrencada de volum. Aquests solen ser diferents, tot i que és possible crear un disc que actua com ambdós; es diu un disc d'arrencada múltiple.
El MBR pot ser utilitzat per a un o més dels següents:
* Contenir la taula de particions del disc primari.
* Arrencar sistemes operatius, després que el BIOS de l'equip passa a l'execució de les instruccions de codi màquina contingudes dins del MBR.
* Identificant exclusivament els mitjans individuals de disc, amb una signatura de disc de 32 bits; tot i que mai no pot ser utilitzat per la màquina en la qual el disc s'està executant.
A causa de la gran popularitat d'ordinadors compatibles amb IBM PC, aquest tipus de MBR s'usa àmpliament, en la mesura de ser recolzat i incorporat en altres tipus d'equips, incloent-hi nous estàndards multiplataforma per a la seqüència d'arrencada i de partició.

## Referències

* ↑ «D111 - Introducció a la Linkat 3.0». Arxivat de l'original el 2014-07-22. [Consulta: 9 abril 2011].
* ↑ Norton, Peter; Scott Clark. Sams Publishing. Peter Norton's New Inside the PC, 2002, p. 360-361. ISBN 0672322897.
* ↑ W. Graves, Michael. Thomson Delmar. A+ Guide To PC Hardware Maintenance and Repair, 2004, p. 276. ISBN 1401852300.
* ↑ Andrews, Jean. Thomson Course Technology. Upgrade and Repair with Jean Andrews, 2003, p. 646. ISBN 1592001122.
* ↑ Boswell, William. Addison-Wesley Professional. Inside Windows Server 2003, 2003, p. 13. ISBN 0735711585.
* ↑ Michael Lucas. «Absolute OpenBSD: Unix for the practical paranoid» (en anglès) p. 73, 2003. [Consulta: 9 abril 2011]. «Every operating system includes tools to manage MBR partitions. Unfortunately, every operating system handles MBR partitions in a slightly different manner.»

## Enllaços externs

* Utilizando Discos y Otros Medios de Almacenamiento (castellà)
# Marziano Perosi

Marziano Perosi (Tortona, 20 d'octubre de 1875 – Roma, 21 de febrer de 1959) fou un compositor, director de cor i organista italià. Era germà del compositor Lorenzo Perosi i del cardenal Carlo Perosi
Va ser organista i mestre de capella del Santuari de la Madonna del Rosari de Pompeia, assistent del seu germà Lorenzo Perosi a la Capella Sixtina, i organista i mestre de capella de la Catedral de Milà. La seva composició més important va ser l'òpera Pompei.
# Matipu

Els matipu és un poble indígena del Brasil. Viuen a la part sud del parc indígena del Xingu a l'estat de Mato Grosso. La seva població s'estima en uns 157 individus el 2014, respecte a la població de 40 habitants del cens de 1995. Són principalment de fe animista i comparteixen molts trets culturals amb altres pobles del Xingu. També es coneixen com mariape-nahuqua i matipuhy.

## Idioma

Els matipu tradicional parlaven una llengua carib pròpia, però ja no hi ha parlants vius coneguts. Actualment parlen l'amonap com els kalapalo i kuikuro.

## Subsistència

Per autoabastir-se, els matipu cacen, pesquen i conreen. Els principals conreus són la mandioca i el blat de moro.

## Referències

* 1 2 "Matipuhy." Ethnologue. 2009. Retrieved 15 March 2012.
* ↑ Matipu al Povos Indígenas no Brasil

## Enllaços externs

* Languages of Brazil a Ethnologue
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Matamuhari

Matamuhari o Matamuri és un riu de Bangladesh que neix a les muntanyes d'Arakan Yoma que separen Arakan (a Myanmar) dels Chittagong Hill Tracts. Corre en direcció nord-oest pel territori dels Chittagong Hill Tracts i després gira a l'oest i desaigua a la badia de Bengala a 21° 45′ N, 91° 57′ E﻿ / ﻿21.750°N,91.950°E﻿ / 21.750; 91.950 després d'un curs de 155 km. Una mica al nord de la seva desembocadura la gran tempesta tropical de l'octubre de 1897 va matar tot esser viu. La ciutat principal per la que passa és Chakiria.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Óscar Urralburu Arza

Óscar Urralburu Arza (Pamplona, 8 de setembre de 1971) és un polític membre de l'Assemblea Regional de Múrcia i Secretari General de Podem a la mateixa regió.

## Referències

* ↑ «Óscar Urralburu se consolida como líder de Podemos en Murcia» (en castellà). El Periódico, 21-06-2017.
* ↑ «Óscar Urralburu Arza | Asamblea Regional de Murcia» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-02-04. [Consulta: 30 setembre 2017].
# Commelinidium

Commelinidium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Commelinidium gabunense (Hack.) Stapf
* Commelinidium mayumbense (Franchet) Stapf
* Commelinidium nervosum Stapf