OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timòcrates de Rodes

Timòcrates de Rodes (en llatí Timocrates, en grec antic τιμοκράτης) fou un polític rodi al servei de Titraustes, sàtrapa persa de Lídia. Plutarc li dona el nom d'Hermòcrates.
L'any 395 aC Titraustes el va enviar a Grècia amb 50 talents, per subornar als homes destacats en diversos estats i animar-los a fer la guerra contra Esparta, i obligar així al retorn d'Agesilau II que estava fent una victoriosa expedició a l'Àsia Menor, segons diuen Xenofont i Pausànias.

## Referències

* ↑ 4.Timocrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1137
# Tel·lurur de bari

El tel·lurur de bari és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tel·lurur ${\ce {Te^2-}}$ i cations bari (2+) ${\ce {K+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {BaTe}}$.

## Propietats

El tel·lurur de bari té una densitat de 5,130 g/cm³ i el seu punt de fusió és de 2070±10 °C.

## Preparació

Es pot preparar escalfant a 750 °C tel·luri i bari en proporcions estequiomètriques segons la reacció:
${\ce {Ba + Te -> BaTe}}$

## Referències

* ↑ «12009-36-8 CAS MSDS (BARIUM TELLURIDE) Melting Point Boiling Point Density CAS Chemical Properties». [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ Lapeyre, Gerald J.; Hensley, Eugene B. «Melting Point and Growth of Barium Telluride Single Crystals» (en anglès). Journal of Applied Physics, 36, 6, 01-06-1965, pàg. 2054–2056. DOI: 10.1063/1.1714401. ISSN: 0021-8979.
* ↑ Ropp, R. C.,. Encyclopedia of the alkaline earth compounds. Oxford: Elsevier, 2013. ISBN 9780444595539.
# Torbellino

Torbellino és una pel·lícula espanyola del 1941, una comèdia dirigida per Lluís Marquina i Pichot i protagonitzada per Estrellita Castro, Manuel Luna i Tony D'Algy. Està produït per la companyia de pel·lícula més gran d'Espanya d'aquests anys, CIFESA.

## Sinopsi

A una decrèpita emissora de ràdio que passa per mals moments hi arriba la jove sevillana Carmen amb el desig de triomfar en aquest mitjà. Gràcies a ella, l'emissora aconseguirà un premi molt cotitzat.

## Repartiment

* Estrellita Castro com Carmen Moreno.
* Manuel Luna com Segundo Izquierdo.
* Tony D'Algy com Carlos Miranda.
* Manolo Morán com Juan Barea.
* Fernando Freyre de Andrade com Fermín Ibáñez.
* Arturo Marín com Álvaro de Esquivias.
* José Marco Davó com Portero.
* Irene Caba Alba com Sra. Zaldívar
* Lily Vincenti com Carola Bianchi.
* Camino Garrigó Com Carmenchu.
* Eva Arión com Alicia.
* Xan das Bolas com Juan José.
* Jesús Castro Blanco
* María Cuevas

## Referències

* ↑ Bentley p.107

## Bibliografia

* Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer 2008.

## Enllaços externs

* Torbellino a Historia de nuestro cine
# Torrent de Botelles

El torrent de Botelles –o de Gotelles– és un curs d'aigua del Vallès Occidental que neix a prop de Can Sales (Terrassa). Durant un tram del seu curs fa de partió entre els municipis de Terrassa i Sabadell. Després de 2,2 km de recorregut s'uneix al torrent del Guinard i junts formen el torrent de Ribatallada.

## Referències

* ↑ Lluís Fernàndez i López. «Font de Gotelles». Penell de Sabadell, 29, Juny-juliol 1987, pàg. 10.
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Timiriàzeve

Timiriàzeve (en (ucraïnès): Тімірязєве, en rus: Тимирязево) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 219 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Karankut Russki.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Timothy Dalton

Timothy Leonard Dalton Leggett, més conegut com a Timothy Dalton, (Colwyn Bay, Conwy, Gal·les, 21 de març de 1946) és un actor de cinema, teatre i televisió gal·lès.

## Biografia

Timothy Dalton té orígens anglesos, italians i escocesos. La seva mare és originària del Bronx (Nova York, Estats Units). Creix a Manchester, al món de l'espectacle. Després d'haver deixat els seus estudis, s'uneix al Nacional Youth Theatre (teatre nacional de la joventut), durant tres estius, i estudia a l'Acadèmia Reial d'Art dramàtic durant dos anys. Forma llavors part del grup de teatre de Birmingham el 1966, on fa un gran nombre de primers papers.
El seu primer paper en el cinema es remunta al 1968, a la pel·lícula The Lion in the Winter. Timothy Dalton encarna el rei de França i comparteix el cartell amb Peter O'Toole, Katharine Hepburn i Anthony Hopkins. Era abans de tot un gran actor shakespearià, navegant entre el teatre, el cinema i la televisió.
Pierce Brosnan havia de succeir a Roger Moore al paper de James Bond, però l'actor tenia contracte amb la televisió per a la sèrie Remington Steele. Timothy Dalton va obtenir finalment el paper l'agost de 1986 i va interpretar l'agent 007 el 1987 a Alta tensió (The Living Daylights) i 1989 a Llicència per matar (Licence to Kill). La seva contribució va permetre tenir un Bond més realista i molt més prop de l'heroi de l'autor Ian Fleming.
Pels litigis entre EON Productions i la MGM, la producció de la dissetena pel·lícula de la sèrie James Bond va ser retardada sis anys. Durant aquest temps van circular nombrosos rumors sobre la substitució de Timothy Dalton. L'abril de 1994 va refusar oficialment el paper, que va tornar llavors a Brosnan. Dalton va tornar a la seva carrera d'actor al teatre, encara que va continuar apareixent en el cinema. El 2003, té de nou el paper d'un agent secret a Looney Tunes: De nou en acció.

## Filmografia

* 1968: The Lion in Winter
* 1969: The Voyeur
* 1970: Cromwell
* 1970: Cims borrascosos
* 1971: Mary, Queen of Scots
* 1975: Llicència per matar (Permission to Kill)
* 1976: El hombre que supo amar
* 1978: Sextette
* 1978: Centennial
* 1979: Agatha
* 1980: Flash Gordon
* 1981: Chanel Solitaire
* 1983: Jane Eyre
* 1984: Mistral's Daughter
* 1984: El Senyor de Ballantrae (The Master of Ballantrae)
* 1985: Sins
* 1985: The Doctor and the Devils
* 1986: Brenda Starr
* 1987: Alta tensió (The Living Daylights)
* 1988: alcons (Hawks)
* 1989: Llicència per matar (Licence to Kill)
* 1990: La puta del rei (The King's Whore)
* 1991: Rocketeer
* 1992: Framed
* 1993: The Last Action Hero
* 1994: Naked in New-York
* 1994: Scarlett
* 1996: Salt Water Moose
* 1996: Field of Blood
* 1996: The Reef
* 1997: The Informant
* 1997: The Beautician and The Beast
* 1999: Mentiders (Made Men)
* 1999: Cleopatra
* 2000: Timeshare
* 2000: Possessed
* 2001: American Outlaws
* 2003: Looney Tunes: De nou en acció (Looney Tunes: Back in Action)
* 2005: Hercules (minisèrie TV): Amphitryon
* 2007: Hot Fuzz
* 2009: Actel: LOST
* 2014-2016: Penny Dreadful

## Enllaços externs

* Lloc de fans Arxivat 2017-10-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Timothy Dalton – Lloc dels fans (anglès)
# Neoperla binodosa

Neoperla binodosa és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Wu, C. F., 1973. New species of Chinese stoneflies (Order Plecoptera). Acta Entomologica Sinica (Acta ent. sin.) 16(2):97 126 (95 120).
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Du, Sivec & He, 1999. Acta Entomol. Sloven. 7(1):63.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Costabona

El Costabona, o Pic de Costabona, és un massís de 2.465 m alt de la zona axial pirinenca del límit dels termes municipal de Setcases, a la comarca del Ripollès, i comunal de Prats de Molló i la Presta, de la del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la línia de crestes que ve del pic de Roca Colom a través del Coll del Pal (2.374 m) i separa les valls del Tec (Vallespir) i del Ter (Ripollès).
El cim, de tipus granític, és el darrer dels grans cims d'aquesta carena envers llevant. Ja no hi ha més enllà alçades que sobrepassin mai els 1.700 m. Al vessant meridional es formen el Torrent de Vall-llobre (a la Font de Fra Joan) i el Ritort (a les Deus d'en Sitjar), afluents del Ter per l'esquerra; el vessant septentrional limita la coma del Tec i, a l'est, domina l'Alt Vallespir (els Banys de la Presta i la vila de Prats de Molló). A uns 2.300 m d'altitud, al vessant oriental, dins el terme de Prats de Molló i la Presta (Vallespir), hi ha les Mines de Costabona, de scheelita (tungstat de calci), per a l'explotació de les quals ha estat construïda una pista forestal, actualment en força mal estat. A la capçalera del Torrent de Vall-llobre, dins el terme de Setcases (Ripollès), hi ha el refugi Costabona.
Al cim del Costabona hi ha una fita geodèsica (la de referència 293076001) i diverses creus, així com una caixa metàl·lica. La vista circular és amplíssima; hi destaca a l'est el golf de Roses i la Plana del Rosselló, separades per la serra de l'Albera. Cap al nord l'imponent massís del Canigó, les Esquerdes de Rojà i la coma del Tec, amb el Roca Colom i el roc de la Mort de l'Escolà. A l'oest hi ha els pics del circ d'Ulldeter, on destaca el Gra de Fajol i el Bastiments al seu costat.
El Costabona és un dels indrets més triats per les rutes de senderisme dels massís del Canigó.
Aquest cim està inclòs a la llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ El Costabona en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ruta de senderisme des de Setcases i Ulldeter
* ↑ Ruta de senderisme des de Vallter (1)
* ↑ Ruta des de Vallter (2)
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Bibliografia

* Becat, Joan. «125 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montboló - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Muireann Nic Amhlaoibh

Muireann Nic Amhlaoibh (nascuda a Inis Oírr el 1978) és una música i cantant del comtat de Kerry, Irlanda. Fins al 2016 va ser la cantant principal del grup de música tradicional Danú, i des d'aquell any ha estat part integrant del duet de música electrònica Aeons.

## Biografia

Nascuda el 1978, Muireann Nic Amhlaoibh va créixer a Dún Chaoin, al comtat de Kerry, a Inis Oírr, la més petita de les Illes Aran, i a l'illa Chléire, una altra petita illa situada a la costa del comtat de Cork. Tots aquests llocs formen part de la zona anomenada Gaeltacht (regions on es parla habitualment en gaèlic), cosa que va fer que la primera llengua de Muireann Nic Amhlaoibh fos el gaèlic. Això ha influït posteriorment en la seva carrera, ja que a més va estar immersa en la tradició del cant irlandès des de ben jove, en particular dins del Sean nós.
Va començar ben aviat a tocar el piano i a practicar el ball, abans d'interessar-se pel whistle i finalment la flauta. També va acompanyar des de ben aviat al seu pare, el músic de fiddle (violí tradicional) Feargal Mac Amhlaoibh. Quan Muireann Nic Amhlaoibh es va traslladar a la Gealtacht de l'oest de Kerry, va entrar al National folk theatre of Ireland, Siamsa Tíre. Durant els sis anys que va estar amb ells, va participar en les actuacions més importants, alhora que va desenvolupar la seva tècnica de cant, aprenent d'artistes com The Begley Family, Áine Ní Laoithe i Eilín Ní Chearna.
Va passar també quatre anys a Dublín durant els quals va estudiar belles arts a l'Institut d'Art, Disseny i Tecnologia Dun Laoghaire, on es va graduar. Després va estudiar a la Universitat de Limerick, on va ser guardonada amb un màster en música tradicional i on hi exercirà posteriorment de professora de flauta i cant.

## Discografia
### Àlbums

* Morning Star/Réalt na Maidine (2002)
* Daybreak/Fáinne an Lae (2006)
* Dual (2008 - amb Julie Fowlis)
* Foxglove & Fuschia (2017)

### Amb Danú

* The Road Less Travelled (2003)
* Up In The Air (2004)
* When All Is Said and Done (2005)
* One Night Stand (DVD) (2005)

### Amb Aeons

* Fís (2018)

## Referències

* ↑ «Muireann Nic Amhlaoibh» (en anglès). BBC. Arxivat de l'original el 2019-10-12. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Muireann Nic Amhlaoibh» (en gaèlic). Nós. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «https%3A%2F%2Fwww.rte.ie%2Fradio1%2Faoibhinn-and-company%2Fprogrammes%2F2013%2F0721%2F463486-aoibhinn-and-company-with-muireann-nic-amhlaoibh-and-dad-fergal%2F Aoibhinn and Company with Muireann Nic Amhlaoibh and her father Fergal» (en anglès). RTE Radio1. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Muireann Nic Amhlaoibh» (en anglès). OAIM. [Consulta: 2 abril 2020].
# Sunnmøre

Sunnmøre (en català: Møre del sud) és el districte tradicional més meridional del comtat noruec de Møre og Romsdal. La ciutat principal és Ålesund. La regió engloba els municipis (en noruec: kommunar) de Giske, Hareid, Herøy, Norddal, Sande, Skodje, Haram, Stordal, Stranda, Sula, Sykkylven, Ulstein, Vanylven, Volda, Ørskog, Ørsta i Ålesund.
Aquest districte és el més poblat de tot el comtat, amb 130,601 dels 247,313 residents (el 53% de la població). El districte es compon de la part continental i de diverses gran illes com ara Gurskøy o Hareidlandet, a més de moltes illes petites. A l'edat mitjana, en temps dels vikings, era un regne independent.
Tots els municipis de Sunnmøre han adoptat el nynorsk com a llengua oficial, amb l'excepció del municipi d'Ålesund, que va declarar que la seva llengua oficial era "neutral", encara que gairebé tot el sistema educatiu d'aquest municipi és en Bokmål.

## Vegeu també

* Romsdal
* Nordmøre

## Referències

* 1 2 Store norske leksikon. «Sunnmøre» (en noruec). [Consulta: 15 setembre 2010].
# John Macadam (desambiguació)

«John Macadam» té aquests significats:
* John Loudon McAdam (1756-1836), enginyer escocès conegut per inventar el procés de "macadamització" de les carreteres
* John McAdam (empresari), empresari nord-americà
* John McAdam (polític) (1807–1893), polític nascut a Irlanda a New Brunswick, Canadà
* John Macadam (1827-1865), químic, professor de medicina i polític australià (nascut a Escòcia), que dona nom a la nou de macadàmia.
# Mnèsarc (pare de Pitàgores)

Mnèsarc (en llatí Mnesarchus, en grec antic Μνήσαρχος "Mnésarkhos"), fill de Eufró o Eutifró, va ser el pare de Pitàgores.
Generalment es pensa que no era de pur origen grec i tindria origen en els tirrens de les illes de Lemnos i Imbros. El seu ofici era de gravador d'anells, segons Climent d'Alexandria. Altres versions donen com a pare de Pitàgores a Màrmac fill d'Hipàs, originari de Flios, tal com diu Pausànias.

## Referències

* ↑ 1.Mnesarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1106
# Torrent del Ginebre

El torrent del Ginebre és un curs d'aigua de Castellar del Vallès que neix als vessant meridionals de la serra de Pinós. Forma una vall entre el carener de Canyelles i el puig Capçut. Desemboca al riu Ripoll a l'est del poble de Castellar del Vallès.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# San Martín de Valderaduey

San Martín de Valderaduey és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb el de Villalpando.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 103 | 112 | 90 | 86 |
# Sant Andreu de Casau

Sant Andreu de Casau és una església del poble de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'origen romànic amb nombrosos afegits arquitectònics posteriors; actualment només s'observa una nau amb un empostissat de fusta recent. A la paret W hi ha un òcul inserit en una pedra quadrada amb la inscripció de l'any 1614; a l'angle de NE hi ha una sagristia afegida del segle xviii. La portalada, a Sud, és d'arc apuntat amb columnata en degradació; a la dovella hi ha un Sant Crist crucificat esculpit en una pedra. Aquesta portalada recorda la de Sant Joan d'Arties i és porxada. A l'extrem de llevant hi ha adossat el campanar on hi ha embegut l'absis a la planta baixa. El campanar és de planta quadrada,té tres pisos; a la planta baixa hi ha embegut l'absis de l'església. Per l'exterior s'observa com a únic element decoratiu un fris que separa el segon del tercer pis; és possible que el tercer pis,de grans finestrals on s'ubiquen les campanes sigui posterior a la resta Al mur de migdia del campanar hi ha una llosa encastada amb inscripció de motius alfabètics. A l'interior de l'església presenta arc triomfal en volta circular.
Sota el cor hi ha la imatge de la Mare de Déu del Casau, de fusta policromada, del segle xiii, romànic, de transició al gòtic.
Hi ha una pica baptismal de pedra formada per un vas, un tirant i una base, d'origen romànic. La presència de motius iconogràfics representant combinacions d'escenes figuratives i simbòliques la fa propera a les piques d'Escunhau i Gausac. En aquest cap, els elements esculpits fan referència a la regeneració i immortalitat de l'ànima a través del sagrament del baptisme (peixos, lleons, paons, rosassa de sis puntes...); aquests elements són recollits de la tradició paleocristiana. La tipologia formal d'aquesta pica recorda les de Betlan i Montcorbau.
També s'hi troba una pica beneitera monolítica de marbre de 65 cm d'amplada i 37 d'alçada, encastada a la paret. La part exterior, plana, està decorada amb una màscara a l'angle dret de la boca de la qual surt una cinta vegetal ondulant amb fulles i flors.
A l'altar major hi ha el Retaule amb escenes de la Passió, emmarcades sense ordre. Realitzat al segle XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Andreu de Casau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Sant Joan de Madrona

Sant Joan de Madrona és una església de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de nau rectangular capçada per un petit absis semicircular. La nau està coberta per una volta de canó reforçada per un arc toral apuntat. Actualment la volta de l'absis i la de la nau fins a l'arc toral està esfondrat. Una cornisa de pedra ressegueix tota la nau. Al centre de l'absis hi ha una finestra d'arc de mig punt adovellat. Al frontis la porta és allindada i té inscrita la data "1759".

## Referències

* ↑ «Sant Joan de Madrona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Sant Joan de Martorell

Sant Joan de Martorell és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una capella rectangular d'una sola nau. En l'estat actual té quatre trams i fa 19 m de llargada (l'interior). Això no obstant, el tram de migdia, orientada de nord a sud, fent de vestíbul, s'aparta de la regularitat i mides dels altres trams, els quals són separats per arcs torals, el primer rodó i el segon lleugerament apuntat. El darrer, corresponent a l'últim tram, ja és apuntat. La volta de la nau és de canó. Al mur de ponent del darrer tram s'observa una gran arcada gòtica -restant tapiada- ben apuntada, que ens fa deduir que devia formar part de la sala de l'hospital, la qual era situada ran de la capella, però transversalment respecte a aquesta. Abans, encara es podien veure, arrenglades amb el carrer, dues belles arcades de mig punt, de pedra, a l'altra banda de la casa mitgera que hi ha al costat de la capella. La paret de ponent d'aquesta casa, tenia una arcada gòtica tapiada als seus baixos, similar a la paret oest de la capella i parellada aquesta. Això permet d'inferir que la sala de l'hospital, amb arcades de diafragma, devia tenir almenys 4 trams. Abans del seu enderroc es van enumerar els carreus que conformaven susdites arcades.
De l'antic hospital es conservaven dos arcs gòtics a la façana. A l'interior tenia diverses estructures construïdes amb gres roig.

## Història

L'hospital de Martorell va ser fundat per Guilleuma de Castellvell el 1205. La seva capella de St. Joan és citada per primer cop el 1313, bé que devia existir de molt abans. El 1414 es diu que és situada al Raval de la vila i el 1715 que està enrunada per la guerra. Les reformes que s'observen a la capella -d'incorporació com a mena de vestíbul d'un dels trams de la sala de l'Hospital-, la construcció d'un portal amb llinda i rebranques, són posteriors a aquesta darrera data i possiblement del segle xviii. El coronament de la façana, amb l'òcul pseudogòtic és encara posterior, de la fi del segle xix.
L'hospital va ser enderrocat l'any 1987.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «Hospital de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].

## Vegeu també

* Hospital Sant Joan de Déu de Martorell