OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# En el último trago

En el último trago és una pel·lícula mexicana de comèdia del 2014 dirigida per Jack Zagha Kababie. Va ser un dels catorze llargmetratges seleccionats per Mèxic per representar el país a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2016, però finalment fou elegida 600 millas.

## Sinopsi

Quatre octogenaris, Emiliano, Benito, Agustín i Pedro, són companys de partides de dominó a una cantina de Ciutat de Mèxic. Un d'ells, Pedro els diu que és a punt de morir i els demana com a últim desig que portin a Dolores Hidalgo (Guanajuato) un tovalló signat per José Alfredo Jiménez. Durant el trajecte hauran de salvar els esculls de l'ancianitat i la incomprensió de les seves famílies, però també viuran situacions pintoresques i entaularan relació amb una sèrie de personatges que canviaran substancialment la seva concepció del lloc que ocupen en el món: hi ha vida després dels 80. Va suposar l'última actuació de l'actriu Columba Domínguez.

## Repartiment

* Luis Bayardo - Agustín
* Eduardo Manzano - Benito
* José Carlos Ruiz - Emiliano
* Pedro Weber "Chatanuga" - Pedro

## Referències

* ↑ «Goya y Oscar 2016». Academia Mexicana de Artes y Ciencias Cinematográficas, 21-08-2015. Arxivat de l'original el 10 desembre 2015. [Consulta: 21 agost 2015]. Arxivat 10 de desembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ «14 Films Compete to Represent Mexico at the Oscars». Variety, 03-09-2015. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Mexico Picks '600 Miles' Starring Tim Roth as Oscar Entry». IndieWire, 17-09-2015. Arxivat de l'original el 26 setembre 2015. [Consulta: 17 setembre 2015]. Arxivat 26 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ "En el último trago", viejitos en fuga, noticine.com

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Epinephelus bilobatus

Epinephelus bilobatus és una espècie de peix de la família dels serrànids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 33 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia Occidental.

## Referències

* ↑ Bloch M. E. 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlin. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Epinephelus bilobatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Heemstra, P.C. i Randall, J.E., 1993, Groupers of the World (Family Serranidae, Subfamily Epinephelinae). An annotated and illustrated catalogue of the grouper, rockcod, hind, coral grouper and lyretail species known to date. FAO Species Catalogue Vol. 16., FAO Fish. Synop. Núm. 125, 125:I-viii, 1-382.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vamos

Vamos (grec: Βάμος) és un poble i antic municipi, actualment integrat en Apokóronas, situat a l'oest de l'illa grega de Creta, a la prefectura de Khanià. El 2011 tenia 3.388 habitants.
# Chromis nitida

Chromis nitida és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Gran Barrera de Corall fins a Sydney.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Douglas Hickox

Douglas Hickox (Londres, 10 de gener de 1929 − Londres, 25 de juliol de 1988) va ser un director de cinema anglès, conegut sobretot com a director de films d'acció.

## Biografia

Douglas Hickox va treballar com ajudant de direcció i director del segon equip, durant els anys 1950 i el començament dels anys 1960. Ha dirigit la seva primera pel·lícula el 1959, Behemoth the Sea Monster, codirigida amb el cap decorador Eugène Lourié. En el seu treball destaca ràpidament per a l'eficàcia de les seves seqüències d'acció i la qualitat de la seva realització. Després de 1980, Hickox ha rodat essencialment per a la televisió.
Entre les seves pel·lícules més conegudes, destaca Sitting Target (1972), Theater of Blood (1973), Brannigan (1975), Alba zulú (1979). Va morir el 1988, durant una operació a cor obert.
Douglas Hickcox va estar casat amb Anne V. Coates, cap muntadora premiada amb un Oscar al millor muntatge per a Lawrence d'Aràbia. Després de la mort de Hickcox, el Premis British Independent Film (BIFA), gràcies a un llegat de la segona esposa de Douglas Hickox, Annabel, ha creat el premi Douglas Hickox, atorgat a un director britànic per al seu primer llargmetratge.
Els fills de Douglas Hickox Anthony Hickox i James Hickox són també directors, la seva filla Emma és cap muntadora.

## Filmografia

* 1959: Behemoth the Sea Monster codirigida amb Eugène Lourié
* 1963: It's All Over Town
* 1964: Just for You
* 1970: Entertaining Mr. Sloane
* 1972: Sitting Target
* 1973: Theater of Blood
* 1975: Brannigan
* 1976: Sky Riders
* 1979: Alba zulú
* 1981: The Phoenix (sèrie TV)
* 1983: The Hound of the Baskervilles (TV)
* 1984: Mistral's Daughter (sèrie TV)
* 1984: The Master of Ballantrae (TV)
* 1985: Blackout (TV)
* 1986: Sins (sèrie TV)
* 1987: I'll Take Manhattan (sèrie TV)
* 1988: Dirty Dozen: The Series (sèrie TV)

## Referències

* ↑ «Biography of Douglas Hickox» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ «filmografia de Douglas Hickox». The New York Times.
# Gru 4, el meu dolent preferit

Gru 4, el meu dolent preferit (títol original en anglès, Despicable Me 4) és una pel·lícula de comèdia d'animació estatunidenca produïda per Illumination i distribuïda per Universal Pictures Serveix com a seqüela de Gru 3, el meu dolent preferit (2017), la quarta entrega principal i la sisena entrega general de la franquícia. La pel·lícula és dirigida per Chris Renaud, codirigida per Patrick Delage (en el seu debut com a director), produïda per Chris Meledandri i Brett Hoffman, i escrita per Mike White i Ken Daurio. S'ha doblat al català.
És protagonitzada per les veus originals en anglès de Steve Carell, Kristen Wiig, Will Ferrell, Joey King, Sofía Vergara, Miranda Cosgrove, Stephen Colbert, Chloe Fineman i Steve Coogan.
El desenvolupament d'una quarta pel·lícula de Gru va començar el setembre de 2017. Es va confirmar oficialment el febrer de 2022, amb Renaud, Delage i White com a director, codirector i guionista, respectivament. La producció estava en marxa el juny de 2022. La major part del repartiment de veu principal es va anunciar el gener de 2024, amb Hoffman i Daurio revelats com a coproductor i coguionista, respectivament.
Gru 4, el meu dolent preferit està previst que s'estreni el 3 de juliol de 2024.

## Referències

* ↑ «Quatre noves pel·lícules que s'estrenaran en català als cinemes abans de l'estiu». RAC1, 03-03-2024. [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ Sakoui, Anousha; Palmeri, Christopher. «In Dismal Summer, Despicable Me 3 Producer Delivers $1 Billion». Bloomberg Businessweek, September 12, 2017. Arxivat de l'original el September 29, 2017. [Consulta: January 4, 2021].
* ↑ Grobar, Matt. «Illumination & Universal Set Dates For Animated Films Migration & Despicable Me 4». Deadline Hollywood, February 18, 2022. Arxivat de l'original el February 18, 2022. [Consulta: February 14, 2023].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Guisandera

Guisandera és una escultura de bronze, obra de Maria Luisa Sánchez-Ocaña, ubicada al Carrer Gascona d'Oviedo (Principat d'Astúries) des de l'any 2000.
L'escultura, feta de bronze, és obra de María Luisa Sánchez-Ocaña, i està datada 2000. Amb aquesta obra es tracta de donar reconeixement a totes les mares, a les quals se'ls homenatja per la seva tasca silenciosa, pacient, tant dom mestresses de casa, com en treballs realitzats en fondes, posades, cases de menjars i sidreries. La composició representa una dona entre fogons i una nena que mira atenta seves evolucions i consells. Les figures estan situades arran de terra, creant la proximitat que aquestes dones proporcionaven a tots els membres de les seves llars i amb els quals treballaven. Malgrat això hi ha una placa a terra amb el nom de l'autora i la data de col·locació de l'obra.

## Referències

* 1 2 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 11 desembre 2018].
* ↑ Adolfo Casaprima, en «Escultura pública de Oviedo», Ayto. de Oviedo, 2001.
* ↑ «Ruta por el Oviedo más escultural…| GUÍA TURISMO ASTURIAS» (en castellà), 06-12-2016. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Escultura de La Guisandera» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 desembre 2018].
# Guisat

El guisat és una tècnica de cocció poc precisa que consisteix a cuinar un aliment en suc semigreixós, amb condiments i sovint amb verdures (porro, pastanaga, api, ceba, pèsols, etc.) en una cassola al fogó. Un guisat és un plat cuinat d'aquesta manera. L'aliment cuinat sol ser carn, especialment aquelles que es consideren que poden ser més dures, o també pot ser peix. Als Països Catalans es parla de vegades de carn guisada com a sinònim de carn estofada. El guisat inclou les verdures ofegades, els suquets de peix, el fricandó, etc. Bàsicament, l'aliment es fregeix primer lleugerament en aquesta amb una mica de matèria grassa (saïm, mantega, oli d'oliva), després es pot retirar o no per a fer un sofregit amb el mateix oli, l'aliment torna a la cassola amb verdura, bolets, patates, etc., es cobreix de líquid (pot ser brou o aigua, pot haver-hi també vi, etc.) i es cou tot plegat. A la cuina dels Països Catalans és usual d'afegir-hi una picada alguns minuts abans d'acabar la cocció. L'aliment queda humit i molt tou, de vegades la carn gairebé se separa de l'os, amb suc abundant, generalment de color marró fosc translúcid.

## Vegeu també

* Michirones

## Referències

* ↑ «GUISAT DE XAI AMB PATATES | Cuinant entre vinyes». www.cuinantentrevinyes.cat. [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ «SOM GENT DE PROFIT - Contra el malbaratament alimentari». somgentdeprofit.cat. [Consulta: 12 novembre 2016].
* ↑ «Guisat de mandonguilles amb aroma de canyella» (en castellà). Noudiari.es, 28-12-2012. Arxivat de l'original el 2016-11-12 [Consulta: 12 novembre 2016].
# Guisando

Guisando és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Fins al 1780 formà part d'Arenas de San Pedro.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 737 | 720 | 647 | 636 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 13 agost 2021].
# Guisclafred de Carcassona

Guisclafred de Carcassona o Giscafré (? - ca. 821) fou comte de Carcassona (810-821).

## Orígens familiars

Fou el primer fill del comte Bel·ló de Carcassona. Fou germà gran del comte Oliba I de Carcassona.
És discutit que fos també germà dels comtes Sunifred I d'Urgell-Cerdanya i Barcelona i Sunyer I d'Empúries.

## Ascens al tron comtal

A la mort del seu pare els seus germans es repartiren la vasta herència, així Guisclafred rebé els dominis sobre Carcassona, en aquells moments una de les ciutats més importants del sud de França.
Morí sense conèixer cap descendent seu, per la qual cosa rebé el comtat el seu germà Oliba I.

## Notes

* ↑ Giscafred de Carcassona a geneanet.org
* ↑ Francesc Fité Llevot, Eduard González Montardit Arnau Mir de Tost. Un senyor de frontera al segle XI, p.37
* ↑ Segons Ramon D'Abadal, Sunifred era fill de Bel·ló (veg. D'Abadal, Els primers comtes catalans, p. 19.), mentre que altres historiadors pensen que era el seu gendre (com ara, el montpellerí Tastu i altres historiadors occitans, Pierre Ponsich (a "Wifred le Velu et ses frères", article publicat a IBIX, n. 1, setembre de 2000, pp. 55-86) i Archibald Lewis (a The Development of Southern French and Catalan Society, 718-1050, Cap. 6, nota 9), i fins i tot el mateix D'Abadal als seus primers estudis sobre el tema. En aquest cas, seria probablement fill de Borrell I d'Osona i s'hauria casat amb Ermessenda, filla de Bel·ló (tal com ho descriu Miquel Coll i Alentorn a Guifré el Pilós en la historiografia i en la llegenda, p. 108. Aquest text es pot consultar com a Vista limitada a Google Books).
* ↑ r Ramon d'Abadal i de Vinyals l Domini carolingi a Catalunya p. 228
# Eninmar

Eninmar era una ciutat estat de Mesopotàmia, de situació no establerta, però a la vora o propera al Tigris, segurament entre Larsa i Lagaix.
És coneguda perquè Sargon d'Accad la va conquerir cap al 2330 aC probablement en l'inici de la campanya contra els regnes elamites.
Sargon va perseguir Lugal-Zage-Si, rei de la dinastia d'Uruk, al que va vèncer i va fer presoner. La narració que es conserva explica que Sargon es va convertir en rei del territori de Sumer, o sigui d'Uruk, Ur, Eninmar, Lagaix i Umma.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (eds.). Los imperios del antiguo oriente: del paleolítico a la mitad del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1975, p. 84. ISBN 8432301183.
# Equip dental

L'equip dental és aquell equipament especialitzat necessari a una clínica dental, per a cada gabinet. Juntament amb l'equip accessori (mobles, pila, etc.), formen part del lloc de treball de l'odontòleg.
Un dels elements principals és la butaca dental. Es tracta d'una butaca electro-hidràulica, amb reguladors de posició de suport i d'alçada general de l'equip, la qual incorpora diversos elements, com ara:
* Llum d'il·luminació intraoral. Consta d'una làmpada d'alta intensitat lluminosa, davant d'una superfície còncava amb alt poder de reflexió que concentra el feix de llum en l'interior de la cavitat oral. És una làmpada de llum halògena amb regulador d'intensitat i braç articulat orientable.
* Unitat portainstruments. Està unida a la resta de l'equip mitjançant un braç articulat que permet el seu desplaçament horitzontal i vertical. Aquí hi ha la safata porta-instruments, extraïble ja que s'ha de canviar entre cada pacient i netejar a fons, la xeringa de triple funció (aigua, aire o esprai), amb la punta extraïble per esterilitzar, i connexions per a l'equip rotatori (tres mànegues per connectar la turbina, el micromotor i l'aparell d'ultrasons), aquestes es controlen amb el pedal o reòstat mitjançant un moviment lateral del peu. S'esterilitzen a l'autoclau. A més, hi sol haver un panell de comandaments de la butaca i l'escopidora que s'acostuma a desinfectar entre cada pacient.
* Accessoris d'evacuació oral. La saliva necessita ser evacuada de la cavitat oral durant l'activitat en aquesta per part de l'odontòleg, ja que dificulta la visió de les peces dentals. Per a això s'utilitzen diversos mètodes. Trobem el sistema d'aspiració, per extreure líquid o partícules de la cavitat oral a través d'un tub amb pressió negativa. Cal irrigar aquestes canonades aspirant un got d'aigua després de cada pacient, sobretot si hi ha hagut sagnat, ja que la sang queda enganxada a les parets del tub d'aspiració. Els filtres s'extreuen i es netegen diàriament per evitar la seva obstrucció (mínim un cop per setmana). Hi ha dos tipus d'aspiració, de saliva, on el tub és més fi i funciona per efecte Venturi, i mecànica o quirúrgica, és més potent i necessita un motor. El pacient també pot retirar la saliva activament en les escopidores esbaldint prèviament amb un got d'aigua. Les canonades del sistema d'evacuació s'irriguen una vegada a la setmana amb una solució desinfectant.

## Referències

* ↑ Higashida. Odontologia Preventiva. Mc GrawHill. 2000
* ↑ «Consultori de salut bucodental». macmillaneducation.es. [Consulta: 6 setembre 2022].
# Elmore (Minnesota)

Elmore és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 735 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elmore tenia 735 habitants, 305 habitatges, i 185 famílies. La densitat de població era de 315,3 habitants per km².
Dels 305 habitatges en un 21,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,5% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 39,3% no eren unitats familiars. En el 36,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 18,2% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 22,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.146 $ i la renda mediana per família de 34.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.906 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 15.761 $. Entorn del 8,1% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Elmore Smith

Elmore Smith (nascut el 9 de maig de 1949 en Macon, Geòrgia) és un exjugador de bàsquet estatunidenc que va jugar durant 8 temporades en l'NBA. Amb 2,13 metres d'alçada jugava en la posició de pivot. És considerat un dels millors faedor de taps de la història.

## Referències

* ↑ Most Blocks in a game by a single player nbahoopsonline.com (anglès)
# Erika von Brockdorff

La comtessa Erika Gräfin von Brockdorff (Kołobrzeg, 29 d'abril de 1911 - Berlín el 13 de maig de 1943) va ser una resistent alemanya contra el nazisme. Va formar part de la xarxa d'espionatge comunista Orquestra Roja.

## Biografia

El seu pare treballava per a l'oficina de correus. Des del 1929, després d'acabar l'escola secundària i l'escola de neteja a Magdeburg, va treballar a Berlín com a serventa, model i, després d'una formació addicional en mecanografia, també com a oficinista a Berlín. El 1937 es va casar amb Cay von Brockdorff, i poc després va néixer la seva filla Saskia. El 1941, amb Elisabeth Schumacher, va obtenir un lloc al Reichsarbeitsdienst, el Ministeri de Treball.
Amb el seu marit es va unir al cercle d'opositors al règim nazi creat per Wilhelm Schürmann-Horster. Des del 1941, Brockdorff va posar el seu pis a disposició del moviment de resistència de Hans Coppi per a col·locar-hi una ràdio.
L'any següent, durant l'estiu, va ajudar el paracaigudista Albert Hößler; el va amagar a casa seva i el va ajudar a establir contacte amb els soviètics. Finalment va ser arrestada el 16 de setembre de 1942 i condemnada a deu anys de presó el 19 de desembre per haver amagat una ràdio. En conèixer la sentència, Adolf Hitler i Wilhelm Keitel van considerar-la massa tova i van anul·lar el judici. Finalment va ser condemnada a la pena de mort. La van decapitar amb una guillotina el 13 de maig de 1943 a la presó de Plötzensee.

## Homenatges

* Dos carrers porten el seu nomː un a Leipzig i l'altre a Korschenbroich.
* El 1969 li van concedir l'Orde de la Guerra Patriòtica a títol pòstum.

## Referències

* 1 2 3 «Erika Gräfin von Brockdorff» (en anglès). Gedenkstätte Deutscher Widerstand. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ Blair Brysac, 2002, p. 516.
* ↑ Nelson, 2009, p. 416.
* ↑ Veyrier, 1970, p. 324.
* ↑ «Erika-von-Brockdorff-Str., Leipzig» (en alemany). meinestadt.de. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Erika-von-Brockdorff-Straße in Korschenbroich» (en alemany). neue-strassen.de. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ Neues Deutschland, 23 de desembre de 1969.

## Bibliografia

* Blair Brysac, Shareen. Resisting Hitler : Mildred Harnack and the Red Orchestra (en anglès). Oxford University Press, 2002. ISBN 978-0-19-992388-5.
* Nelson, Anne. Red Orchestra : The Story of the Berlin Underground and the Circle of Friends Who Resisted Hitler (en anglès). Random House Publishing Group, 2009. ISBN 978-1-58836-799-0.
* Veyrier, Marcel. La Wehrmacht rouge : Moscou, 1943-1945 (en francès). FeniXX, 1970. ISBN 978-2-260-04171-9.

## Vegeu també

* Presó de Plötzensee. (anglès)
* Article sobre Orquestra Roja al The New York Times. (anglès)
# Ernesto Belis

Ernesto Belis (1 de febrer de 1909 - ?) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1934.

## Referències

* ↑ 1934 FIFA World Cup Italy Arxivat 19-09-2011 a Wayback Machine.
* ↑ «FIFA profile». Arxivat de l'original el 2015-02-11. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ Ernesto Belis' profile at worldfootball.net
# Ernesto Brambilla

Ernesto "Tino" Brambilla (Monza, Itàlia, 31 de gener de 1934 - 3 d'agost de 2020) va ser un pilot de curses automobilístiques italià que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Era germà del també pilot Vittorio Brambilla.

## A la F1

Ernesto Brambilla va debutar a la setena cursa de la temporada 1963 (la catorzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 8 de setembre del 1963 el GP d'Itàlia al circuit de Monza.
Va participar en un total de dues proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades (1963 i 1969) no aconseguint finalitzar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1963 | Scuderia Centro Sud | Cooper | Maserati | MON | BEL | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA NVQ | USA | MEX | SUD | | - | 0 |
| 1969 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | SUD | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | ITA NVS | CAN | USA | MEX | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Enscherange

Enscherange (en luxemburguès: Äischer; en alemany: Enscheringen) és una vila de la comuna de Kiischpelt situada al districte de Diekirch del cantó de Wiltz. Està a uns 44 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Enscherange». [Consulta: 3 octubre 2015].
# Església de Sant Miquel Arcàngel

«Església de Sant Miquel Arcàngel» té aquests significats:
* Església de Sant Miquel Arcàngel de Gata de Gorgos, església parroquial al centre de la població de Gata de Gorgos
* Església parroquial de Sant Miquel Arcàngel (Altura), temple catòlic
* Església parroquial de Sant Miquel Arcàngel (l'Alqueria d'Asnar), església a l'Alqueria d'Asnar, el Comtat
* Església de Sant Miquel Arcàngel de Benigànim, edifici religiós construït en el segle xvii (Vall d'Albaida, País Valencià)
* Església de Sant Miquel Arcàngel de Canet lo Roig, temple catòlic d'estil renaixentista amb ampliació neoclàssica
* Església parroquial de Sant Miquel Arcàngel d'Énguera, església manierista al municipi d'Énguera, a la província de València
* Església de Sant Miquel Arcàngel (Soneixa), església parroquial al municipi de Soneixa (Alt Palància, País Valencià), consagrada a Sant Miquel Arcàngel, data i està
* Antiga església de Sant Miquel Arcàngel, Centre Cultural d'Altura
* Antiga Església de Sant Miquel Arcàngel (Quart de les Valls), edifici religiós d'estil barroc al municipi valencià de Quart de les Valls (el Camp de Morvedre)