OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esmaragd de Ravenna

Esmaragd (en llatí Smaragdus) fou exarca de Ravenna per dues vegades, del 585 al 589 i del 603 al 611.
Durant el seu primer mandat, Esmaragd va fer una aliança amb els francs i els àvars contra els enemics permanents de l'Exarcat, els longobards, amb la intenció d'extingir el poder llombard abans que s'hagués pogut consolidar. L'esforç va ser en va, perquè els francs fan defallir en el combat contra els longobards. Un dels fets militars notables durant el seu primer regnat va ser la recuperació de Classis, el port de Ravenna, en poder dels longobards, el 588.
Era conegut per ser un governant oposat violentament als partidaris de la controvèrsia dels Tres Capítols i va ordenar a l'arquebisbe cismàtic d'Aquilea (llavors establert a Grado) i als seus seguidors, presentar-se a Ravenna per un concili. El concili no va poder resoldre la controvèrsia i llavors va obligar el bisbe a declarar la seva lleialtat a la fe ortodoxa.
Les violències per les qüestions religioses i una acusació de bogeria van aconsellar la seva destitució el 589, i van ocupar el càrrec Romà de Ravenna (589-598) i Cal·línic (598-603), però el 603 l'emperador Flavi Focas el va restablir en el càrrec. Es va trobar en plena guerra amb els longobards i va refusar entregar la filla del rei Agilulf i el seu espòs que havien estat fets presoners el 601. Represa la guerra, el juliol del 603, Cremona, Màntua, Vulturina i altres llocs del nord d'Itàlia van caure en mans dels longobards, i finalment Esmaragd va entregar als ostatges per evitar majors pèrdues, conservant la pau per la resta del seu govern.
Quan Flavi Focas fou assassinat, fou substituït en el càrrec d'exarca per Joan I Lemigi (611-615).

## Referències

* 1 2 Bury, J.B.. History of the Later Roman Empire, Vol. 2. Newburyport: Dover Publications, 2013, p. 147. ISBN 9780486143392.
* ↑ Pau Diaca. Historia Langobardorum IV, 25
# Castellotti

Scuderia Castellotti o Scuderia Eugenio Castellotti va ser un equip italià de cotxes de competició que va arribar a disputar curses a la Fórmula 1.
Castellotti va ser creada la temporada 1960 i va debutar amb el pilot Giorgio Scarlatti al GP de Mònaco però no van arribar a qualificar-se per disputar la cursa.
Gino Munaron hi va córrer als GP de GP de França (retirat), GP de Gran Bretanya (quinzè lloc) i GP d'Itàlia (retirat).
Pete Lovely va córrer al GP dels Estats Units finalitzant la cursa en onzena posició.
Giulio Cabianca va córrer el GP d'Itàlia on va finalitzar en quarta posició aconseguint la millor classificació d'un monoplaça Castellotti i sumant els únics punts de l'escuderia.

## Resultats a la F1

| Any | Pilot | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Giorgio Scarlatti Gino Munaron Pete Lovely Giulio Cabianca | ARG | MON NVQ | 500 | HOL | BEL | FRA Ret | GBR 15 | POR | ITA Ret 4 | USA 11 | - | 3 |

## Palmarès a la F1

* Curses: 6
* Victòries: 0
* Podiums: 0
* Punts: 3
# CGE

CGE té els següents significats:
* Consell de Garanties Estatutàries, òrgan consultiu en matèria jurídica de la Generalitat de Catalunya
* Consejo General de Economistas, associació professional dels economistes d'Espanya
* Compagnie Générale des Eaux, empresa històrica de distribució d'aigua antecessora de l'actual Vivendi de França
* Compagnie Générale d'Électricité, empresa històrica del sector de l'electricitat antecessora de l'actual Alcatel de França
* Compagnia Generale di Elettricità, empresa històrica del sector de l'electricitat d'Itàlia
* Compañía General de Electricidad, empresa del sector de l'electricitat de Xile propietat de Gas Natural
* Compañía General de Ediciones, empresa editorial històrica amb seu a Barcelona
* Conférence des Grandes Écoles, associació d'escoles tècniques d'ensenyament superior de França
* Comitè General d'Empresa, cos representatiu dels treballadors en algunes empreses
# Sant Sebastià i Sant Fabià de Bossòst

Sant Sebastià i Sant Fabià de Bossòst és una capella de Bossòst (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella de planta rectangular i d'una sola nau amb espadanya a l'entrada del recinte (cara oest). És d'execució senzilla i d'una concepció estilística eclèctica. Cal destacar la porta d'entrada, on a la llinda hi ha inscrita la llegenda de la data de construcció de la capella (20 de maig de l'any 1834). La llinda es sustenta sobre dues mènsules que reposen a la vegada sobre dos brancals rectes. Els murs de la capella romanen arrebossats i pintats de blanc.

## Referències

* ↑ «Sant Sebastià i Sant Fabià de Bossòst». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].
# Cultura almerienca

La cultura almerienca es va formar a la costa mediterrània de la península Ibèrica per influències orientals cap al 3000 aC
Després d'una primera emigració oriental abans del 4000 aC que va donar lloc a la cultura de les coves, una segona onada, d'origen possiblement sirià, va originar la cultura Almerienca.
La seva arribada no fou en gran nombre però es va perllongar durant segles i així van influir decisivament a la cultura i la llengua i van introduir un nou element ètnic barrejat amb la població local. Els emigrants no sempre s'establien per sempre a la zona mediterrània sinó que sovint tornaven als seus llocs d'origen i més tard tornaven a venir i a marxar. La fusió va produir-se pel gran espai de temps en què aquests contactes es van mantenir, i pel nombre que en tot aquest temps es va establir a la zona de mica en mica i els matrimonis mixtos en el mateix període. També l'estabilitat social (no hi va haver ni guerres ni conflictes greus en tot el període) va contribuir al seu arrelament i desenvolupament.
Els emigrants aportaren ídols-plaques de tipus Egeu, o tombes col·lectives derivades de les tholoi característiques del neolític xipriota (cap al 3.700 a 2300 aC.). Les colònies constituïdes eren autèntics nuclis d'irradiació cultural cap a l'interior, i van donar origen a les cultures megalítiques.

## Vegeu també

* Ceràmica cardial
* Cultura de Vinča
* Dímini
* Cultura de la ceràmica de bandes

## Referències

Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Beit Aryeh-Ofarim

Beit Aryeh-Ofarim (en hebreu: בית אריה-עופרים) és un és un assentament israelià situat en l'Àrea de Judea i Samaria, a Cisjordània. Fundat l'any 1981, va ser declarat consell local en 1989 i en 2004 es va fusionar amb Ofarim. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel, al desembre de 2010 comptava amb una població total de 3.900 habitants. El poblat va ser nomenat en honor d'Aryeh Ben-Eliezer, un líder sionista nascut a Lituània, que va ser membre del Kenésset en les dècades de 1950 i 1960.

## Enllaços externs

* Website del Consell local Arxivat 2013-05-24 a Wayback Machine. (hebreu)
# Forsterygion flavonigrum

Forsterygion flavonigrum és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 5 cm de longitud total.

## Reproducció

Els mascles poden ésser territorials durant la temporada de reproducció.

## Alimentació

Menja amfípodes i larves de poliquets.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 4-110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Francis, M.P., 1996. Geographic distribution of marine reef fishes in the New Zealand region. N.Z. J. Mar. Freshwat. Res. 30:35-55.
* ↑ Ayling, Tony & Geoffrey Cox, Collins Guide to the Sea Fishes of New Zealand, (William Collins Publishers Ltd, Auckland, Nova Zelanda, 1982) ISBN 0-00-216987-8.
# Francesc Escudero i Ribot

Francesc Escudero i Ribot (Llançà, Alt Empordà, 19 d'abril de 1930 - Barcelona, 22 de febrer de 2012) fou un arquitecte català. Fill de mestres catalans del Patronat Escolar de Barcelona represaliats pel franquisme, es casà amb Maria Assumpta Anglès i Abella (1958) i tingueren tres filles: Carme, Anna i Rosa Neus. Germà de la historiadora de l'art Maria Assumpta Escudero i Ribot i cosí de l'empresari Josep Maria Ribot i Giménez.

## Biografia

Estudià al Col·legi dels Jesuïtes de Casp (Barcelona) i es doctorà en Arquitectura per la Universitat de Barcelona l'any 1955. Va dirigir un estudi d'arquitectura situat a la Casa Amatller, al Passeig de Gràcia de Barcelona, amb molta activitat dels anys 60 als 80. Com a funcionari, treballà per a l'Ajuntament de Barcelona, arribant a Director Tècnic de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, passant a dependre de la Diputació de Barcelona i posteriorment de la Generalitat de Catalunya, on va ser Cap de servei de Planificació, també Cap de servei de Gestió Urbanística i Cap dels Serveis Territorials a Manresa, on es va estar fins a la seva jubilació.

## Obres més rellevants

És autor o coautor de les següents obres destacades:
* Església de Sant Lluís Gonzaga (Barcelona)
* Església de Sant Joan Bosco, a l'avinguda Meridiana (Barcelona)
* Estació d'esquí de Baqueira Beret (Val d'Aran)
* Estació d'esquí de Boí Taüll Resort i ordenació del pla de les ermites (Vall de Boí)
* Escola Virolai (Valldaura, Barcelona)
* Col·legi de Jesuïtes de la Sagrada Família (Horta, Barcelona)
* Ampliació de l'escola primària del Liceu francès de Barcelona (Sarrià, Barcelona)
* Ampliació de l'escola Garbí al carrer Borrell (Barcelona)
* Comunitat de veïns a Sarrià-Pedralbes: Casa Ponsich (c/ Bosch i Gimpera i Enric Giménez); Finques Pedralbes (c/ Manuel Girona); Comunitat del c/ Cavallers; Finques Pulido (c/ Enric Giménez)
* Seu de Catalana Occidente (Sant Cugat del Vallès)
* Oficines de Ciments Molins (Sant Vicenç dels Horts)
* Barri de Can Serra anys 70 (L'Hospitalet de Llobregat)
* Cases de la Cooperativa Gracienca anys 60 i 70 (Barcelona)
* Cases de la Costa Brava
* Grup de cases a la finca de l'antiga fàbrica Tecla Sala (Riera Blanca, entre Barcelona i Hospitalet)
* Restauració de la tomba de Guifré el Pilós (Monestir de Ripoll)

## Referències

* ↑ La Vanguardia, Nota de la defunció

## Enllaços externs i bibliografia

* Article a la Revista Serra d'Or: "El nou eixamplement de Barcelona". El futur urbanístic de Barcelona.- Josep M. Martorell, Manuel Ribas i Piera, Francesc Escudero i Ribot, Oriol Bohigas. Any IV, número 3, març 1962.
* Escudero Ribot, Francisco. Comunicación que bajo el título "Ponderación en la medida de la ciudad: tamaño y densidad" presenta a la 2a. ponencia del I Congreso Nacional de Urbanismo. Barcelona, 1959. 16 p.; 31 cm.
* Coautor del Pla d'Urbanització de la zona del Tibidabo.
# Frederick Demuth

Frederick Demuth (Londres, 23 de juny de 1851 - 28 de gener de 1929) va ser el fill de Karl Marx i Helena Demuth, fet que es dedueix de la correspondència de la família Marx i el seu cercle íntim.

## Biografia

El 23 de juny de 1851 Helena Demuth va donar a llum un nen, Henry Frederick Demuth, en el certificat de naixement del qual es va ometre el nom del pare. El nadó va rebre el primer nom de Friedrich Engels, i la correspondència familiar suggereix que Engels, un solter resident a Manchester i amic personal Marx, va reclamar la paternitat del nen, tot i que algunes fonts indiquen que aquesta correspondència va ser escrita anys després de l'esdeveniment real per una de les filles de Marx, que havia sentit parlar del fet d'oïda.
Poc després de néixer, el nadó va ser adoptat per una família de classe treballadora londinenca anomenada Lewis. Més tard es va formar com a ajustador, va ser un actiu sindicalista de l'Amalgamated Engineering Union i un membre fundador del Partit Laborista a Hackney. Més endavant, Eleanor Marx, la filla petita de Marx, va conèixer Frederick Lewis després de la mort del seu pare i el va fer amic de la família.

## Referències

* ↑ «125. Todestag» (en alemany). Der Spiegel, 11-03-2008. ISSN: 2195-1349.
* 1 2 3 Wheen, Francis. Karl Marx. 1st paperback ed. Londres: Fourth Estate, 2000. ISBN 1-84115-114-9.
* ↑ Saul Padover (trans. and ed.), "Introduction: Marx, the Human Side," to Karl Marx, On Education, Women, and Children. New York: McGraw Hill Book Co., 1975
* ↑ Carver, Terrell; Carver, Terrell Foster; Carver, Reader in Politics Terrell. The Cambridge Companion to Marx (en anglès). Cambridge University Press, 1991-10-25. ISBN 978-0-521-36694-6.
* ↑ «The sad story of Fred Demuth – Marx’s son in Hackney» (en anglès), 18-11-2018. [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ Draper, "Frederick Demuth," in The Marx-Engels Glossary, pág. 55
# Fuencaliente

* Per a altres significats, vegeu «Fuencaliente de La Palma».
Fuencaliente és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.
# Gas respirable

En submarinisme, un gas respirable és la mescla gasosa homogènia formada per oxigen i un o dos gasos inerts que s'utilitza per possibilitar la respiració dels bussos. També s'utilitzen gasos respirables en altres àmbits com submarins o naus espacials tripulades.
En les escafandres, s'utilitzen gasos respiratoris en aparells autònoms de circuit semitancat, circuit tancat o un circuit mixt anomenat recirculador perquè una part o tot el gas és recirculat per un depurador que reté el diòxid de carboni.
S'utilitzen en activitats de submarinisme professional amb alimentació de la superfície, submarinisme de saturació, habitatges submarins i laboratoris hiperbàrics.
Els gasos inerts que s'utilitzen són el nitrogen, l'heli, el neó i l'hidrogen. La mescla resultant d'oxigen amb aquests gasos també es pot anomenar "mescla sintètica". Les mescles sintètiques es fan servir en el submarinisme per evitar accidents de submarinisme com ara el mal de fondària, la hiperòxia o la síndrome nerviosa d'alta pressió.
Segons el nombre de components principals d'un gas respirable, pot ser:
* Una mescla binària (amb dos components), com ara el Nitrox (nitrogen i oxigen), l'Hídrox (hidrogen i oxigen) i l'Heliox (heli i oxigen).
* una mescla terciària (amb tres components), com ara el Trimix (heli, nitrogen i oxigen) i l'Hidreliox (hidrogen, heli i oxigen).

## Vegeu també

* Ampolla de busseig
* Nitrox
* Hidrox
# Gaspard Musabyimana

Gaspard Musabyimana (Nyamugali, Ruhengeri, 12 de març de 1955) és un escriptor ruandès resident a Bèlgica. Té una formació multidisciplinària.

## Publicacions

* Les années fatidiques pour le Rwanda. Coup d'œil sur les préparatifs intensifs de la « guerre d'octobre », 1986-1990, (Kigali, 1993)
* Sexualité, rites et mœurs sexuels de l'ancien Rwanda. Une facette de la culture rwandaise (Brussel·les 1999)
* La vraie nature du FPR. D'Ouganda en Rwanda (L'Harmattan, 2003)
* Sprookjes uit afrikaanse savanne (Bruselas, Hujmos vzw, 2003). Amb amics
* L'APR et les réfugiés rwandais au Zaïre 1996-1997. Un génocide nié (L'Harmattan, 2004)
* Pratiques et rites sexuels au Rwanda (L'Harmattan, 2006).
* Rwanda : le mythe des mots (L'Harmattan, 2008)
* Rwanda, le triomphe de la criminalité politique (L'Harmattan, 2009)
* Dictionnaire de l'histoire politique du Rwanda (Éditions Scribe, 2011).
* Rwanda. Vingt ans de pouvoir du FPR. Quel bilan? (Editions Scribe 2014) amb Emmanuel Neretse.

## Referències

* ↑ http://www.ebook-dl.co/dl-ton/gaspard-musabyimana Arxivat 2015-07-27 at Archive.is

## Enllaços externs

* Gaspard Musabyimana - Lloc web oficial
# Gaspare Galliari

Gaspare Galliari (1760–1818; tot i que algunes fonts el situen entre 1761 i 1823, fou un pintor italià. Va néixer a Treviglio i va morir a Milà. Hi ha obra seva a la Pinacoteca de Brera i al Museu Nacional d'Art de Catalunya. També se'l coneix com un mestre de l'escenografia.

## Referències

* ↑ «Gaspare Galliari». National Museum of Catalonia. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «Gaspare Galliari (1761-1823)». Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «Gaspare Galliari (Treviglio c. 1760-1823 Milano)». Christie's, 2008. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ Istoria Della Vercellese Letteratura Ed Arti, Volume 4. (1824) Gaspare De Gregori, page 370.
# Genollera

Les genolleres són roba de protecció usades en les genolls per a protegir-los contra ferides durant, per exemple, una caiguda o un cop. Les genolleres són usades per ciclistes, patinadors, jugadors de voleibol, etc.
Les genolleres suaus també són usades en els pantalons de futbol americà.

## Vegeu també

* Amortidor (esports)
* Canyellera
# Genoll var

El genoll var o genu varum és una deformitat en var definida per la inclinació (cap a fora) del genoll, la qual cosa significa que la cama està inclinada cap a l'interior (medialment) de l'eix de la cuixa, donant a l'extremitat general l'aparença de l'arc d'un arquer. Normalment es tracta d'una angulació medial dels dos ossos de la cama (fèmur i tíbia).
# George Constantine

George Constantine va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Constantine va néixer el 22 de febrer del 1918 a Southbridge, Massachusetts, Estats Units i va morir el 7 de gener del 1968 a Southbridge, Massachusetts, Estats Units.

## A la F1

Va debutar a l'última cursa de la temporada 1959 (la desena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 12 de desembre del 1959 el GP dels Estats Units al Circuit de Sebring.
George Constantine va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint finalitzar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Posició | Punts |
| 1959 | Mike Taylor | Cooper | Coventry Climax | MON | 500 | HOL | FRA | GBR | ALE | POR | ITA | USA Ret | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# George Colman

George Colman (Florència, abril 1732 - Londres, 14 d'agost de 1794) fou un poeta còmic anglès. És anomenat el Vell per distingir-lo del seu fill George Colman el Jove.
Era fill d'un resident anglès a la cort del Gran Duc de Toscana. Després d'estrenar diverses peces que van ser un gran èxit, es va convertir en un dels emprenedors del teatre de Covent Garden; al cap de poc temps va vendre la seva participació i va comprar la companyia del teatre Haymarket, que va conservar fins a la seva mort. Es va tornar boig al final de la seva vida.
És sobretot conegut per haver escrit The Clandestine Marriage, obra en la que es va basar Giovanni Bertati per escriure el seu llibret per a l'òpera de Cimarosa Il matrimonio segreto.
# Gheorghe Constantin

Gheorghe Constantin (Bucarest, 14 de desembre de 1932 - Bucarest, 9 de març de 2010) és un exfutbolista romanès de les dècades de 1950 i 1960.
Fou 39 cops internacional amb la selecció romanesa amb la qual participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de CFR Iaşi, Steaua Bucureşti i Kayserispor.
També ha estat un destacat entrenador.

## Referències

* ↑ «Profile of Gheorghe Constantin». Olympics at Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 24 juny 2014].
* ↑ Gheorghiu, Lucian. «Pe timpul lui Ceauşescu fotbaliştii români au invadat Turcia» (en romanian). Cotidianul.ro, 11-09-2011.
* ↑ SteauaFC profile Arxivat 2018-11-16 a Wayback Machine. (romanès)
* ↑ Gheorghe Constantin's coaching career in Liga I at labtof.ro (romanès)
# Giaglione

Giaglione (arpità Dzalioun, piemontès Giajon) és un municipi italià, situat a la ciutat metropolitana de Torí, a la regió del Piemont. L'any 2007 tenia 692 habitants. Està situat a la Vall de Susa, una de les Valls arpitanes del Piemont. Forma part de la Comunitat Muntanyenca Alta Vall de Susa. Limita amb els municipis de Bramans (Savoia), Chiomonte, Exilles, Gravere, Mompantero, Susa i Venaus

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Milena Plano | Llista cívica |
# Golf d'Ambràcia

El golf d'Ambràcia (en grec modern Amvrakikós Kólpos) també anomenat Golf d'Arta, és un golf de la costa occidental de Grècia entre la península de Préveza al nord, i la d'Àccium (modern Áktion) al sud. Té accés a la mar Jònica per l'estret de Préveza. A la part nord desaigüen els rius Loúros i Árakhthos. La ciutat principal de la costa del golf és Àrta.
# Gaig de collar negre

El gaig de collar negre (Cyanolyca armillata) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita els boscos dels Andes, a Colòmbia, nord-oest de Veneçuela i nord de l'Equador.

## Taxonomia

Se n'han descrit tres subespècies:
* C. a. meridana (Sclater, PL i Salvin, 1876), del nord-oest de Veneçuela.
* C. a. armillata (Gray, GR, 1845), de l'est de Colòmbia i oest de Veneçuela.
* C. a. quindiuna (Sclater, PL i Salvin, 1876), des del centre de Colòmbia fins al nord de l'Equador.
L'última subespècie és considerada a la classificació del Handbook of the Birds of the World and BirdLife International Digital Checklist of the Birds of the World: Version 5 una espècie de ple dret:
* gaig de Quindío (Cyanolyca quindiuna)

## Referències

* ↑ «Gaig de collar negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 24-12-2020 (català)
* ↑ http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/Handbook_of_the_Birds_of_the_World_and_BirdLife_International_Digital_Checklist_of_the_Birds_of_the_World_Version_5.pdf
* ↑ Gaig de Quindío «Gaig de collar negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Gaig fosc

El gaig fosc (Cyanocorax cyanomelas) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita boscos i matolls del sud del Perú, Bolívia i sud-oest del Brasil, el Paraguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Gaig fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Grevillea johnsonii

Grevillea johnsonii és una espècie d'angiosperma de la família de les proteàcies (Proteaceae). És un arbust endèmic de Nova Gal·les del Sud a Austràlia. Se la troba sobretot a les conques dels rius Goulburn i Capertee.
Creix fins a una alçada d'entre 2 i 4,5 m. Les fulles mesuren en 10 i 25 cm de longitud i tenen lòbuls estrets que mesuren de 0,7 a 1,5 mm d'ample. És una de les grevíl·lees amb la floració més perllongada, ja que les flors apareixen entre agost i novembre (de finals d'hivern a finals de la primavera) a l'àrea de distribució natural de l'espècie. Cal destacar les vistoses flors de la Grevillea johnsonii, amb els pètals de color fúcsia i un estil del mateix color, però triplement més llarg que els pètals. Les flors es troben agrupades en disposició circular, amb els estils sobresortint, recordant les potes d'una aranya. És per això que popularment a la inflorescència de Grevillea johnsonii, i a la d'altres espècies del mateix gènere, se l'anomena flor-aranya. Quan no està florida ens pot recordar a un pi per les seves fulles pinnatisectes i la capçada globosa.
Aquesta espècie va ser formalment descrita per primer cop el 1975 per Donald McGillivray. Està estretament relacionada amb Grevillea longistyla. El nom del gènere Grevillea fou atorgat en honor de Charles Francis Greville, un dels britànics fundadors de la Reial Societat d'Horticultura, el 1804.

## Referències

* 1 2 «Grevillea johnsonii» a Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government.
* 1 2 3 4 «Grevillea johnsonii» a Flora of Australia Online. Department of the Environment and Heritage, Australian Government.
* 1 2 3 «Grevillea johnsonii». PlantNET - New South Wales Flora Online. Royal Botanic Gardens & Domain Trust, Sydney Australia. [Consulta: 17 maig 2010].