OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dhammiyya

Al-Dhammiyya (els blasfems) fou el nom donat a grups musulmans considerats heretges.
Inicialment aquest nom es va donar als xiïtes en general; després es va donar als alauites (alawiyya o ayniyya) que posaven el paper d'Ali en la revelació per davant del mateix Mahoma, sense desautoritzar a aquest. Es va donar ocasionalment a alguns sectaris kharigites i mutazalites.

## Bibliografia

* Hodgson, M.G.S. «al-D̲h̲ammiyya». Encyclopaedia of Islam, segona edició., 2012.

## Referències

* ↑ al-D̲h̲ammiyya Brill Online
# Beat Guiu

Beat Guiu és el nom dels següents personatges:
* Beat Guiu d'Arezzo, monjo i músic del s. XI, celebrat el 7 de setembre
* Beat Guiu de Cortona, frare franciscà del segle xiii, celebrat el 12 de juny
* Guiu de Montpeller (beat), fundador de l'Orde dels Hospitalers de l'Esperit Sant al segle xiii, celebrat el 24 de maig
* Beat Guiu de Vicogne, monjo premonstratenc del s. XI, d'Arras, celebrat el 31 de març
* Beat Guiu de Durnes, fundador, al s. XII, del monestir de Cherlieu, celebrat el 23 de setembre
* Beat Guiu de Casauria, abat de Casauria al s. XI, celebrat el 23 de novembre
* Beat Guido della Gherardesca, eremita italià del segle xii, celebrat el 20 de maig
* Beat Guido Maramaldi, dominic del segle xiv; celebrat el 25 de juny
* Beat Guido Maria Conforti, (?- 1931), fundador, celebrat el 5 de novembre
# Bastoners del Raval

La colla dels Bastoners del Raval es va estrenar l'any 1996 apadrinada pels Bastoners de Gràcia i pels Gegants del Raval. Va néixer per iniciativa de l'Esbart Dansaire de Santa Eulàlia del Raval, de manera que els components de l'esbart formen part de totes dues seccions: dansaires i bastoners.
Els colors identificatius dels Bastoners del Raval són el verd i el morat, a més del vermell per als camalls. La tria d'aquests colors va relacionada amb les reivindicacions del barri en el moment en què la colla es va formar: el lila com a símbol del moviment feminista i pel fet que la majoria dels primers components eren noies; el verd per a demanar zones verdes; i el vermell com a mostra de rauxa i diversió de la nova formació. La vestimenta original incloïa un mocador encreuat, que més tard va ser substituït per una banda amb l'escut al pit. A més, s'hi va afegir un faldellí de conjunt amb la banda, verd per als dretans i morat per als esquerrans.
Els Bastoners del Raval han anat creant un repertori propi, sovint adaptat a les possibilitats del grup pel que fa a les tècniques de la dansa, amb coreografies específiques d'acord amb el nombre de bastoners actius en cada moment.
La colla organitza, des de l'any 2005, la diada bastonera del Raval dins les festes de la Mare de Déu del Carme, que és la festa major del Raval. Cada any hi convida agrupacions bastoneres de tot Catalunya. Alhora, els Bastoners del Raval participen també en les diades d'algunes altres colles i en actes a què són convidats, tant a la ciutat com a fora.

## Referències

* ↑ «Bastoners del Raval». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Bassing

Bassing és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 138 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bassing era de 138 persones. Hi havia 46 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 30 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 8 estaven desocupats. 54 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 49 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris i 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 36 en tenien cinc o més. 44 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 26 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bassing el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 8 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 12 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 12 | 30 a 34 | 16 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 12 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 77 persones, 55 eren actives i 22 eren inactives. De les 55 persones actives 51 estaven ocupades (30 homes i 21 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 22 persones inactives 3 estaven jubilades, 8 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bassing a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bassing a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Batalla del Cap Bon

Batalla del Cap Bon té aquests significats:
* Batalla del Cap Bon (468), victòria dels vàndals sobre una expedició conjunta de l'Imperi Romà d'Occident i l'Imperi Romà d'Orient
* Batalla del Cap Bon (1941), victòria dels Aliats sobre Itàlia
# Benedetto Buglioni

Benedetto Buglioni (Florència, entre el 20 de desembre de 1459 i el 21 de març de 1460 - 7 de març de 1521) va ser un escultor italià, especialitzat en obres de terracota vidriada.

## Biografia

Buglioni va néixer a Florència, fill del també escultor Giovanni di Bernardo. Benedetto Buglioni es va formar en el taller d'Andrea della Robbia, que l'instrueix sobre diverses tècniques de terracota vidriada. Gràcies a una tècnica més ràpida i menys acabada, va aconseguir reduir els costos de la producció ceràmica vidriada, obtenint encàrrecs importants com el fris de l'Opere della Misericordia a l'Ospedale del Ceppo de Pistoia, realitzat en gran part pel seu nebot, Santi Buglioni. A principis de la dècada de 1480, Buglioni i el seu germà van obrir el seu propi estudi, i van treballar conjuntament per a diverses esglésies de la zona. Això inclou obres per a l'església d'Ognissanti a Florència, l'església de San Pietro a Radicofani i l'Església de Santa Lucia a Settimello a Calenzano.
# Becedillas

Becedillas és un municipi d'Espanya pertanyent a la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 173 | 182 | 157 | 154 |
# Blagodàtnoie

«Blagodàtnoie» té aquests significats:

## Rússia

* Blagodàtnoie (Stàvropol), localitat del krai de Stàvropol, a Rússia
* Blagodàtnoie (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia

## Ucraïna

* Blagodàtne (Crimea), localitat de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Blijni (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Blijni».
Blijni (en rus: Ближний) és un poble (un khútor) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens rus del 2018 tenia 5 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrov Gai.

## Referències

* ↑ «Об образовании населенных пунктов в объединенном муниципальном образовании Александрово-Гайского района и о присвоении им наименований, Постановление Саратовской областной Думы от 13 ноября 2002 года №3-74». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2019-07-21. [Consulta: 21 juliol 2019].
# Benet XIII (papa)

* Aquest article tracta sobre el papa canònic. Si cerqueu el papa no canònic, vegeu «Benet XIII».
Benet XIII (Gravina in Puglia, Regne de Nàpols, 2 de febrer de 1649 - 1730) és el nom adoptat per Pietro Francesco Orsini Gravina quan va ser escollit papa el 1724. El seu nom és el mateix de l'anomenat papa Luna (Benet XIII d'Avinyó), considerat un antipapa pels catòlics.
Era el fill primogènit de Ferdinando III Orsini duc de Gravina in Puglia i Giovanna Frangipani della Tolfa. Fill d'una família influent de Roma, la família Orsini. És el tercer i últim membre de la casa Orsini que arriba a ser papa. Els altres dos són Celestí III (1191-1198); i Nicolau III (1277-1280).
Quan tenia nou anys, son pare va morir i Pietro Francesco va heretar els seus títols nobiliaris. Als disset anys va demanar entrar a l'orde dels dominics en contra de la voluntat de la seva família perquè era fill primogènit. La família va apel·lar a Climent IX però no va servir de res degut el talent del noi. Poc després, el 1668, va abnegar l'herència dels títols, que van passar al seu germà. Va processar amb el nom de Vincenzo Maria Orsini. Va ser ordenat sacerdot el 24 de febrer de 1671 pel cardenal Emilio Altieri, el futur papa Climent X.
Fou escollit en el Conclave de 1724. L'elecció de Orisini va ser notable en aquella època perquè era inusual per als cardenals que elegissin un frare, ja que eren vistos per alguns com massa rígids. Els membres dels ordes religiosos en el moment eren respectats sovint pels cardenals, però poques vegades resultaven elegits, amb Benet XIII sent només el quart des del Concili de Trento. Benet XIII mantingué el cardenal Paolucci com a cardenal Secretari d'Estat, càrrec que ocupava des de 1700, i que ocuparia fins a morir el 12 de juny de 1726. També mantingué el cardenal Pietro Corradini com a pro-datari; i el cardenal Olivieri com a Secretari de Breus. El començament del seu pontificat està marcat per l'intent de reformar els costums del clergat italià. En consonància amb els seus decrets morals, va prohibir la loteria i va reforçar el caràcter espectacular de la litúrgia. Va cedir gran part del seu poder al cos de cardenals i va nomenar molts bisbes nous, fent créixer la jerarquia de l'església catòlica. Destaca també per la seva oposició al jansenisme.

## Referències

* ↑ «Orsini Gravina, Pietro Francesco». A: (en italià). Roma: Treccani [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ Carlo Jemolo, Arturo. «Benedetto XII papa». A: Enciclopedia Italiana (en italià). Roma: Treccani, 1930.
* 1 2 «Orsini» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Benet XIII». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ Chadwick, Owen. The Popes and European Revolution. Oxford University Press, 1981, p. 290. ISBN 978-0-19-826919-9.
# Benet XII

Benet XII (Saverdun, 1280 - Avinyó, 25 d'abril de 1342) va ser Papa de l'Església Catòlica del 1334 al 1342. Fou el tercer Papa del pontificat d'Avinyó. Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com Abbas frigidus (L'abat fred), citació que fa referència a què abans de ser elegit pontífex va ser sacerdot del Monestir de Fontfride (Font Freda).
De nom seglar Jacme Fornier, fill de la modesta família d'un forner, va ingressar com a monjo al monestir cistercenc de Boulbonne des d'on fou traslladat a l'abadia de Fontfreda l'abat de la qual era el seu oncle. Aquest el va enviar a estudiar teologia a París.
Després de finalitzar els seus estudis el 1310 va succeir el seu oncle com a abat a Fontfreda on romangué fins que el 1317 fou nomenat bisbe de Pàmies, càrrec en el qual destacà com a perseguidor dels heretges càtars.
El 1326 va passar a ser bisbe de Mirapeis i a l'any següent és nomenat cardenal, rebent el renom de "el cardenal blanc" en conservar l'hàbit de l'orde cistercenc.
Triat Papa el 20 de desembre del 1334, es diu que en conèixer el resultat va cridar als cardenals "Han elegit a un ase", va ser consagrat el 8 de gener del 1335. Al principi va voler tornar a fixar la seu pontifícia a Roma, però la conflictiva situació en la qual es trobava immersa la península Itàlica li va fer mantenir la seu a Avinyó, on va començar la construcció del palau dels Papes.
Va intervenir per aconseguir la pau entre la República de Gènova i la Corona d'Aragó i aturar la guerra, que va aconseguir el 1366, i aquell any va promulgar la butlla Benedictus Deus en la qual va fixar oficialment la doctrina catòlica sobre la visió beatífica, segons la qual els morts en gràcia de Déu gaudeixen de la seva visió fins al Judici Final.
Durant el seu pontificat va combatre la simonia i el nepotisme i va tractar de revertir el Cisma d'Orient.
Va morir el 25 d'abril de 1342.

## Referències

* ↑ Mutgé Vives, Josefa. Política, urbanismo y vida ciudadana en la Barcelona del siglo XIV. Editorial CSIC, 2004, p. 80. ISBN 8400082184.

## Bibliografia

* https://books.google.cat/books?id=BllAAQAAMAAJ&redir_esc=y
# Bomilcar (general)

Bomilcar fou un militar cartaginès que va viure al segle III aC i va intervenir a la Segona Guerra Púnica.
Va dirigir els subministraments i els reforços per Hanníbal després de la batalla de Cannes l'any 216 aC i va arribar a Itàlia el 215 aC. El 214 aC, amb cinquanta-cinc vaixells, va ser enviat a Siracusa, assetjada pels romans, però trobant-se incapaç de fer front a la superior flota romana, es va retirar a Àfrica.
Dos anys després va anar de nou a Siracusa, perquè se sap que va sortir de port per portar notícies a Cartago del perillós estat de defensa de la ciutat, quan ja tota Siracusa menys l'Acradina estava en mans de Claudi Marcel. Va tornar al cap de poc temps amb 100 vaixells. Al mateix any una epidèmia de pesta va aniquilar bona part de l'exèrcit cartaginès de terra dirigit per Hipòcrates de Siracusa i Himilcó i altre cop va abandonar Sicília cap a Cartago per portar les notícies a la ciutat. Va tornar un altre cop amb 130 vaixells, però Claudi Marcel el va advertir de no acostar-se a Siracusa i Bomilcar es va dirigir a Tàrent amb la intenció de tallar els subministraments a la guarnició romana de la ciutat, però finalment es va haver de retirar.

## Referències

* ↑ 3.Bomilcar a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 499
# Blet bord

El blet bord, bleda borda o xufletes (Emex spinosa) és una planta amb flor de la família Polygonaceae.

## Particularitats

Es troba als herbassars ruderals de tota la zona mediterrània.
És una planta de fulla comestible, tot i que no gaire valorada. Té les tiges de color roig o rosat.

## Vegeu també

* Blet
* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ Flora Catalana

## Enllaços externs

* UIB - Herbari Virtual
# Bobjonesita

La bobjonesita és un mineral de la classe dels sulfats. Va ser anomenada així l'any 2003 per M. Schindler, Frank C. Hawthorne, D. M. C. Huminicki, Patrick Haynes, Joel D. Grice, i Howard T. Evans en honor de Robert (Bob) Jones, per les seves contribucions a la comunitat mineralògica de Cave Creek, Arizona.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la bobjonesita pertany a «07.DB: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; octaedres aïllats i unitats finites» juntament amb els següents minerals: aubertita, magnesioaubertita, svyazhinita, khademita, jurbanita, rostita, ortominasragrita, anortominasragrita, minasragrita, amarantita, hohmannita, metahohmannita, aluminocopiapita, calciocopiapita, copiapita, cuprocopiapita, ferricopiapita, magnesiocopiapita i zincocopiapita.

## Característiques

La bobjonesita és un sulfat de fórmula química (V$^{4+}$O)(SO₄)·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1. S'hidrata ràpidament si s'exposa a l'aire. És estable només en les atmosferes més seques.

## Formació i jaciments

Es troba formant crostes o eflorescències. S'ha descrit als estats de Utah i Arizona (EUA), així com a Rússia. És possible trobar-la associada a karpovita o szomolnokita entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Bobjonesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Bobital

Bobital (en bretó Bowidel, gal·ló Bobitau) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 865 habitants. És conegut per celebrar-s'hi el Festival des Terre-Neuvas.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 376 | 408 | 565 | 782 | 934 | 865 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995- | Denis Riaux | |
# Brandãoïta

La brandãoïta és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom del professor Paulo Roberto Gomes Brandão (nascut el 26 de gener de 1944), del departament d'enginyeria de mines de la Universitat Federal de Minas Gerais (UFMG).

## Característiques

La brandãoïta és un fosfat de fórmula química BeAl₂(PO₄)₂(OH)₂(H₂O)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: m57443.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a João Firmino claim, a la localitat de Linópolis, dins de Divino das Laranjeiras (Minas Gerais, Brasil). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Brandãoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 juny 2021].
# Branford

* Per a altres significats, vegeu «Branford (desambiguació)».
Branford és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 695 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Branford tenia 695 habitants, 270 habitatges, i 170 famílies. La densitat de població era de 323,3 habitants per km².
Dels 270 habitatges en un 33% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 36,7% no eren unitats familiars. En el 31,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 28,1% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.286 $ i la renda mediana per família de 31.705 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.583 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 12.716 $. Entorn del 13,8% de les famílies i el 21% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Branford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Branford». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Brunettia napaea

Brunettia napaea és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Austràlia: Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Atlas of Living Australia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Bruno Gonzato

Bruno Gonzato (Schio, província de Vicenza, 20 de març de 1944) va ser un ciclista italià. Es dedicà al ciclisme en pista, aconseguint el Campionat del món en Tàndem de 1967.

## Palmarès

* 1967
** Campió del món amateur en tàndem (amb Dino Verzini)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Bruno Giorgi

Bruno Giorgi (Mococa, 13 d'agost de 1905 - Rio de Janeiro, 7 de setembre de 1993) va ser un escultor i professor brasiler.

## Biografia

Nascut a l'interior de l'estat de São Paulo, fill d'immigrants italians, el 1911 la família torna al seu país d'origen i s'estableix a Roma, on Bruno començarà a dedicar-se a l'escultura. Durant la dècada del 1920, amb l'ascens del feixisme italià, Bruno Giorgi es fa membre de la resistència i és arrestat a Nàpols.
Participa en la Guerra Civil espanyola al costat republicà, però, "en l'interès de la pròpia lluita", roman a París (1937) i va a l'Académie de la Grande Chaumière i la Ranson, havent estat, en aquesta última, alumne d'Arístides Maillol, que passa a orientar-lo. Va conviure amb Henry Moore, Marino Marini i Charles Despiau.
El 1939, de tronada a São Paulo, s'integra en el moviment modernista brasiler al costat de Victor Brecheret i Mário de Andrade. Va treballar amb els artistes del Grupo Santa Helena i va participar de l'exposició del grup Família Artística Paulista.
El 1942, convidat pel ministre Gustavo Capanema, va participar de l'equip que va decorar l'edifici del Ministeri d'Educació i Salut (actual Palau Capanema), a Rio de Janeiro. El seu treball va ser fet pel jardí del ministeri, planejat pel paisatgista Burle Marx.
La dècada del 1950, les seves obres van passar a valorar el ritme, el moviment, els buits i a harmonitzar línies corbes i formes angulars. Ja a finals d'aquesta dècada, Giorgi va passar a utilitzar el bronze, creant figures primes, en què els buits són part integrant de l'escultura, predominant freqüentment sobre les masses. El 1960, va fer el Monument al Pare José de Anchieta, a San Cristóbal de La Laguna, Tenerife. Va ser finançada per la ciutat de La Laguna i pel Govern del Brasil.
En la dècada següent, dues innovacions van aparèixer en la seva obra: la forma geomètrica, en lloc de les figures, i el marbre blanc, en lloc del bronze.

## Obres

Entre les seves obres, les més conegudes són Os Candangos i Meteoro.
* Monument a la Joventut Brasilera, 1947, en els jardins del Ministeri d'Educació i Salut, actual Palau de la Cultura, a Rio de Janeiro;
* Os Guerreiros, coneguda popularment com Os Candangos, 1959, en la Plaça dels Tres Poders, Brasília;
* Monument a la Cultura, 1965, en la Plaça Edson Luís, a la Universitat de Brasília;
* Meteor, 1968, en el llac de l'edifici del Ministeri de Relacions Exteriors, a Brasília;
* Integració, 1989, en el Memorial d'Amèrica Llatina, en São Paulo.

## Referències

* 1 2 3 Monteiro, Salvador; Kaz, Leonel. Brasília (en portuguès brasiler). Rio de Janeiro: Edições Alumbramento, 1986, p. 28-32.
* 1 2 «Bruno Giorgi e suas esculturas ajudam a contar a história de Brasília» (en portuguès brasiler). Agência Brasília, 05-09-2019. Arxivat de l'original el 2021-12-08. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ «Intelectuales piden el traslado al casco del Padre Anchieta» (en castellà). La Opinión, 25-11-2010. [Consulta: 12 març 2014].
* ↑ Proença, Graça. Historia da arte. São Paulo (SP): Atica, 2007. ISBN 85-08-11319-6.
* ↑ «Escultura - Os Candangos, de Bruno Giorgi». Blog do Noblat, 30-03-2008.
# Bonaventura Pons

Bonaventura Pons és el nom dels següents personatges:
* Ventura Pons (1945) és un director de cinema, guionista i productor català.
* Bonaventura Pons i Fuster (1784 - 1857) fou un poeta manresà.