OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Silsbee

Silsbee és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 6.393 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Silsbee tenia 6.393 habitants, 2.385 habitatges, i 1.714 famílies. La densitat de població era de 327,8 habitants per km².
Dels 2.385 habitatges en un 35,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,8% hi vivien parelles casades, en un 17,4% dones solteres, i en un 28,1% no eren unitats familiars. En el 25,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.549 $ i la renda mediana per família de 40.784 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.351 $ mentre que les dones 23.558 $. La renda per capita de la població era de 19.111 $. Aproximadament el 15,9% de les famílies i el 17,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Silsbee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Silsbee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Regió de la Kara

La regió de la Kara és una de les cinc regions de Togo. La seva capital és la ciutat de Kara. Bafilo, Bassar i Niamtougou són altres ciutats importants de la regió. En els 11.631 km² de la regió el 2010 hi vivien 769.871 (426.651 el 1981).
La regió de la Kara està situada al nord de la regió Central i al sud de la regió de les Sabanes. A l'oest limita amb la regió Septentrional de Ghana i a l'est amb els departaments d'Atakora i de Donga, de Benín.

## Prefectures

La regió de la Kara està subdividida en les prefectures Assoli, Bassar, Bimah, Dankpen, Doufelgou, Kéran i Kozah.

## Referències

* ↑ «Regions of Togo». Statoids. [Consulta: 5 febrer 2015].
Plantilla:Regions de Togo
# Rehetobel

Rehetobel és un municipi del cantó d'Appenzell Ausser-Rhoden (Suïssa).

## Geografia

Rehetobel, està localitzat a la muntanya Gupf. L'elevació màxima és el Kaienspitz (1.121 m d'altitud), i la mínima és Achmüli (610 m). La comuna de Rohetobel és el que més hores de sol rep durant tot l'any a Suïssa. El territori comunal inclou les localitats de Habset, Kaien, Lobenschwendi, Michlenberg i Robach.
La comuna limita al nord-est amb la comuna de Grub, a l'est amb Heiden, al sud amb Wald i Trogen, a l'oest amb Speicher, i al nord-oest amb Eggersriet (SG).

## Història

L'àrea va ser citada per primera vegada en els segles xii i xiii, però el nom de Rehetobel va ser esmentat per primera vegada en 1463. L'església va ser acabada el 29 agost 1669 després de dos anys i mig d'ardu treball, cosa que va permetre a la localitat separar-se de les comunes de Trogen i de Herisau. El 1737 l'església va ser reconstruïda.
El 9 abril 1796 hi va haver un incendi en un forn, el qual va provocar la pèrdua d'11 cases i 9 edificis limítrofs. En aquesta ocasió l'església va ser salvada de les flames.
El 21 de juny 1890 un nou incendi va ser provocat; aquesta vegada l'església va ser coberta de flames, i la torre que havia estat recentment renovada, relluïa com una torxa gegant. Després tot es reduïa a cendres. En 1892 la construcció de la nova església queda acabada.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Rehetobel en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# República de Polònia

«República de Polònia» té aquests significats:
* És el nom oficial de Polònia.
* Primera República de Polònia o Confederació de Polònia i Lituània, república aristocràtica federal, formada el 1569 pel Regne de Polònia i el Gran Ducat de Lituània que existí fins a l'aprovació de la Constitució del 1791
* Segona República de Polònia, república que existí entre el 1918 i el 1939
* República Popular de Polònia, república socialista que existí entre 1952 i 1990
* Tercera República Polonesa, establerta el 1990
# Reyka

«Reyka» té aquests significats:
* Reyka (beguda), tipus de vodka produït a Islàndia
* Reyka (sèrie de televisió), sèrie de televisió sud-africana de drama criminal del 2021
# Resolució 1666 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1666 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 31 de març de 2006. Després de reafirmar totes les resolucions sobre Abkhàzia i Geòrgia, particularment la Resolució 1615 (2005), el Consell va ampliar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) fins al 15 d'octubre de 2006.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va donar suport als esforços del Secretari General Kofi Annan, el seu representant especial, Rússia i el Grup d'Amics del Secretari General i l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE). Va subratllar la importància de la cooperació entre la UNOMIG i la força de manteniment de la pau a Geòrgia de la Comunitat d'Estats Independents (CIS).

### Actes

La resolució va reafirmar el compromís del Consell amb la sobirania i la integritat territorial de Geòrgia dins de les seves fronteres internacionalment reconegudes. A més, va reafirmar la necessitat d'una solució integral basada en els principis continguts en el "Llibre sobre Principis Bàsics per a la Distribució de competències entre Tbilisi i Sukhumi", que demana a Geòrgia i Abkhàzia que utilitzin tots mecanismes continguts en anteriors resolucions del Consell de Seguretat per arribar a una solució pacífica. El Consell va donar suport als esforços d'ambdues parts per participar en la cooperació econòmica.
El Consell, que es dirigeix a ambdues parts, va instar a acords relatius a la no violència i al retorn de refugiats i desplaçats interns a la regió de Gali i va demanar als dos que continuessin en la seva disposició per a una reunió d'alt nivell. Els membres del Consell van demanar a Geòrgia que s'ocupés de les qüestions de seguretat de la part abkhaz, mentre que es va instar a l'exèrcit d'Abkhàzia a abordar la seguretat i les preocupacions dels drets humans dels refugiats i desplaçats interns a la regió de Gali.
El text de la resolució va demanar a ambdues parts que garantissin la seguretat i llibertat de moviment de la UNOMIG, la força de la CEI i altres. Els esforços per implementar la política de tolerància zero en l'explotació sexual van ser ben rebuts i el mandat de la UNOMIG es va estendre fins al 15 d'octubre de 2006. Es va demanar al Secretari General que informés periòdicament sobre la situació.

## Referències

* ↑ «Security Council extends mandate of Georgia mission until 15 October». United Nations, 31-03-2006.
* ↑ Center on International Cooperation. Annual review of global peace operations. Lynne Rienner Publishers, 2007, p. 98. ISBN 978-1-58826-509-8.
* ↑ «UN Security Council adopts resolution on Abkhazia». Caucaz, 01-04-2006.
* ↑ United Nations. Report of the Security Council. United Nations Publications, 2007, p. 170.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1660 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1660 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 28 de febrer de 2006 després de recordar les resolucions 827 (1993), 1166 (1996), 1329 (2000), 1411 (2002), 1431 (2002), 1481 (2003), 1503 (2003), 1534 (2004) i 1597 (2005), el Consell va modificar l'estatut del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPII) sobre el nomenament de jutges de reserva.
El Consell es va mostrar convençut d'una proposta del president del TPIAI que el Secretari General de les Nacions Unides designava jutges de reserva d'entre els jutges temporals per estar presents en cada etapa d'un judici al que han estat designats i, si és necessari, reemplaça el jutge president si aquest jutge no pot continuar presidint. En virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va modificar en conseqüència l'estatut del Tribunal.
El nombre de jutges temporals també va augmentar de nou a dotze.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 – 2006)

## Referències

* ↑ «Security Council amends statute of former Yugoslavia tribunal». United Nations, 28-02-2006.
* ↑ Bohlander, Michael. International criminal justice: a critical analysis of institutions and procedures. Cameron May, 2007, p. 179. ISBN 978-1-905017-44-7.
* ↑ Bellelli, Roberto. International Criminal Justice: Law and Practice from the Rome Statute to Its Review. Ashgate Publishing, Ltd, 2010, p. 73. ISBN 978-1-4094-0267-1.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1664 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1664 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 29 de març de 2006. Després de recordar les resolucions 1595 (2005), 1636 (2005) i 1644 (2005) el Consell va demanar al Secretari General Kofi Annan que consultés amb el govern del Líban sobre l'establiment d'un tribunal internacional per jutjar els responsables de l'assassinat del primer ministre Rafik Hariri i uns altres 22 al febrer de 2005.
L'aprovació de la resolució 1664 va marcar el compromís del Consell d'establir el primer tribunal per jutjar un delicte etiquetat com a "terrorisme" per part de les Nacions Unides.

## Resolució
### Observacions

En el preàmbul de la resolució, el Consell era conscient de les demandes del poble libanès que els responsables de la matança es presentessin davant la justícia i el govern libanès havia demanat la creació d'un tribunal internacional per jutjar els responsables. El Consell de Seguretat va expressar la seva voluntat de seguir prestant assistència al Líban en la recerca dels responsables de l'atac.

### Actes

En demanar al secretari general i al govern libanès consultar un tribunal internacional, els membres del Consell van reconèixer que l'adopció d'un marc jurídic per al tribunal no perjudicaria la incorporació dels seus components ni predeterminaria el calendari de l'inici de les seves operacions. Es va demanar al Secretari General que informés sobre el progrés de les negociacions, incloses les opcions de finançament.

## Referències

* ↑ «Security Council requests establishment of international tribunal for killing of former Lebanese Prime Minister Hariri». United Nations, 29-03-2006.
* ↑ «Lebanon welcomes UN call for Hariri murder court, vows funding». Khaleej Times, 30-03-2006. Arxivat 1 October 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Haugbolle, Sune; Hastrup, Anders. The Politics of Violence, Truth and Reconciliation in the Arab Middle East. Taylor and Francis, 2008, p. 24. ISBN 978-0-415-44811-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1601 a la 1700 (2005 - 2006)
* Informe FitzGerald
* Informe Mehlis

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2220 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2220 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 22 de maig de 2015. El Consell va demanar als països que fessin el necessari i cooperessin contra el comerç il·legal d'armes.
La resolució fou redactada per Lituània. La resolució fou aprovada amb nou vots a favor. Angola, el Txad, Xina, Nigèria, Rússia i Veneçuela es van abstenir perquè consideraven que no es prestava prou atenció al comerç il·legal d'armes als actors no estatals i les armes arribaven fàcilment a les organitzacions terroristes.

## Contingut

El Consell va assenyalar que el dret dels pobles i els països a defensar-se era reconegut a l'article 51 de la Carta de les Nacions Unides. Les armes lleugeres es fabricaven amb finalitats de seguretat, esportives i comercials. Aquesta resolució tractava del comerç il·legal violant els embargaments d'armes de l'ONU, l'abús en conflictes armats i l'efecte desestabilitzador dels països en els conflictes que provocaven aquestes armes. El comerç il·legal d'armes també anava de la mà amb el narcotràfic, el blanqueig de capitals, l'explotació il·legal i el comerç de minerals, la delinqüència organitzada internacional i el terrorisme.
El 24 de desembre de 2014 va entrar en vigor el Tractat sobre el Comerç d'Armes, que va ser signat per un gran nombre de països. Aquesta convenció de les Nacions Unides pretenia regular el comerç internacional d'armes. Es va demanar a tots els països que consideressin la signatura del tractat i, en la mesura del possible, ajudessin a altres països a complir les disposicions del tractat.
El propi Consell de Seguretat milloraria la supervisió dels embargaments d'armes que imposava, però els propis països també havien d'introduir la legislació necessària per regular el comerç d'armes i gestionar les seves pròpies accions correctament. També es va demanar més cooperació entre països; entre altres coses, mitjançant l'intercanvi d'informació sobre comerciants sospitosos i transaccions financeres. En àrees de conflicte, es van iniciar programes efectius de desarmament, amb destrucció d'armes, així com la reforma de l'exèrcit i la policia.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC urges heightened cooperation on illicit transfer of small arms, light weapons», 22-05-2015.
* ↑ Nacions Unides. «Human cost of illicit flow of small arms, light weapons stressed in Security Council debate», 13-05-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf). Nacions Unides.
# Resolució 2222 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2222 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 27 de maig de 2015. El Consell va condemnar el creixent nombre d'atacs contra els periodistes que treballaven en zones de conflicte, especialment per grups terroristes. Com que són civils, les parts en conflicte han de protegir-los d'acord amb el dret internacional.

## Contingut

Sovint, els periodistes corrien el risc de ser intimidats, fustigats o atacats si feien el seu treball enmig d'un conflicte armat. En virtut del dret internacional humanitari, les parts en un conflicte havien de prendre les mesures necessàries per protegir la població civil; també apel·laven a la llibertat d'expressió recollint informació enmig del conflicte. A més, més del 90% d'aquests crims quedaven impunes, i aquesta impunitat contribuïa al problema.
Tanmateix, els mitjans de comunicació podrien tenir un paper important a l'hora de protegir la població de les zones de conflicte, avisant des del començament de situacions que podrien provocar genocidi, neteja ètnica i crims de guerra. Els mitjans de comunicació lliures, independents i imparcials també són fonamentals per a una societat democràtica.
Els periodistes també eren amenaçats cada vegada més pels grups terroristes que els mataven o segrestaven per demanar rescat o rèdits polítics. El 2014, 61 periodistes van ser assassinats i 221 van ser detinguts. El Consell de Seguretat es va comprometre a alliberar periodistes segrestats sense cedir a les demandes.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «In all-day debate, SC voices alarm at growing threats to journalists», 27-05-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Riu Salvatge Alagnak

El Riu Salvatge Alagank (Alagnak Wild River) constitueix una unitat oficial gestionada pel Servei de Parcs Nacionals que es localitza a la península d'Alaska al sud-oest d'Alaska (Estats Units). Protegeix el riu Alagnak que neix al llac Kukaklek dins de la Reserva Nacional de Katmai. És un afluent del riu Kvichak. S'ofereix 69 quilòmetres de ràfting per aigües braves. El riu també es destaca per l'abundant vida silvestre i la pesca esportiva incloent cinc espècies de salmó.
El riu Alagnak és inaccessible per carretera i s'ha d'arribar amb avió o barca. L'Alagnak es pot accedir directament a través de vols de taxi aeri d'Anchorage, King Salmon i altres localitats. Hi ha vols comercials programats a King Salmon, que serveix com la seu administrativa d'aquesta unitat del Servei de Parcs Nacionals. No hi ha instal·lacions gestionades pel NPS dins dels límits del Riu Salvatge Alagnak. No obstant això, hi ha diverses cases rurals situades en terrenys privats al llarg del riu: Royal Wolf Lodge, Alaska Trophy Adventures, Katmai Lodge i Branch River Lodge. Aquests allotjaments són només accessibles amb avió, però generalment ofereixen menjars i serveis de pesca guiada.

## Vegeu també

* Llista de les unitats oficials del National Park Service

## Referències

* 1 2 3 The National Parks: Index 2009–2011. GPO [Consulta: 6 gener 2015].
* 1 2 «Frequently Asked Questions». NPS. [Consulta: 6 gener 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (castellà)
# Riu San Bernardino

El riu San Bernardino és un riu dels Estats Units, que neix a l'extrem sud-est del Comtat de Cochise, a l'estat d'Arizona, i es tributari del riu Bavispe, a Sonora, Mèxic.

## Conca

El riu San Bernardino té dos afluents principals: el riu Agua Prieta i el rierol Cajón Bonito. Les capçaleres es troben a la vall de Black Draw. Des d'allà el riu es dirigeix cap al sud, entrant a Mèxic per l'est de Douglas (Arizona). Al nord de Sonora, se li uneix el rierol Cajón Bonito a la vall de San Bernardino, després de drenar la Sierra de San Luis i l'extrem nord de Sierra Madre Occidental. A continuació se li uneix l'Agua Prieta, el qual també neix al Comtat de Cochise i creua cap a Mèxic a Agua Prieta i Douglas. El riu Agua Prieta es dirigeix cap al sud i l'est per unir-se al riu San Bernardino, poc després que el riu Agua Prieta s'hagi trobat amb el Fronteras, el que va cap al nord des de prop de Nacozari de Garcia, a Sonora. El riu San Bernardino s'uneix al riu Bavispe a l'estat de Morelos, a l'extrem nord de la Sierra del Tigre. Des d'allà el riu Bavispe flueix cap al sud-oest fins al riu Yaqui, que finalment desemboca al golf de Califòrnia.

## Ecologia

Leopold va documentar el 1977 la presència del castor americà al nord de Mèxic, i un estudi de l'any 2000 va trobar 5 parelles de castors al rierol Cajón Bonito, en ranxos remots sense bestiar. Els autors d'aquest estudi van informar de que els ramaders locals mataven els castors perquè temien que els arbres caiguts bloquegessin les carreteres. No obstant això, els castors són considerats espècies clau i enginyers de l'ecosistema, ja que les seves preses eleven el nivell freàtic i converteix rierols estacionals en estanys permanents, que produeixen impactes altament beneficiosos sobre l'abundància d'espècis i la diversitat de la zona de ribera. Hendrickson et al. també van documentar el 1978 la presència del castor al rierol Cajón Bonito.

## Referències

* 1 2 DeBano, Leonard F. Biodiversity and the Management of the Madrean Archipelago: The Sky Islands of Southwestern United States and Northwestern Mexico (en anglès). DIANE Publishing, 1999, p. 375. ISBN 978-0-7881-8386-7 [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ «Rio Bavispe» (en anglès). Wild Sonora. Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ Karla Pelz Serrano, Eduardo Ponce Guevara, and Carlos A. López González «Habitat and Conservation Status of the Beaver in the Sierra San Luis Sonora, México» (en anglès). USDA Forest Service Proceedings RMRS-P-36, 2005, pàg. 429–433 [Consulta: 15 desembre 2016].
* ↑ Dean A. Hendrickson, W. L. Minckley, Robert R. Miller, Darrel J. Siebart, Patricia Haddock Minckley «Fishes of the Río Yaqui Basin, México and United States» (en anglès). Journal of the Arizona-Nevada Academy of Science, Vol. 15, No. 3, 1980, pàg. 94. JSTOR: 40025038.
# Resolució 958 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 958 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de novembre de 1994. Després de recordar totes les resolucions del Consell de Seguretat sobre la situació a l'antiga Iugoslàvia, inclosa la Resolució 836 (1993), el Consell, actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va determinar que la situació a l'antiga Iugoslàvia continuava constituint una amenaça per a la pau i la seguretat internacionals i en el seu suport a la Força de Protecció de les Nacions Unides (UNPROFOR) va autoritzar l'ús d'atacs aeris a Croàcia a més de Bòsnia i Hercegovina pels Estats membres, per tal que la UNPROFOR compleixi el seu mandat.

## Referències

* ↑ Ceulemans, Carl. Reluctant justice: a just-war analysis of the international use of force in the former Yugoslavia (1991–1995). Asp / Vubpress / Upa, 2005, p. 34. ISBN 978-90-5487-399-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)
* Guerra de Bòsnia

## Enllaços externs

* «Text de la Resolució» (pdf) (en anglès). Nacions Unides, 1994.
# Resolució 95 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 95 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada l'1 de setembre de 1951, després de recordar-li a tots dos bàndols del conflicte araboisraelià de les seves recents promeses que treballarien per la pau, el Consell va convidar a Egipte a aixecar al pas de bucs mercants i mercaderies de tots els països pel Canal de Suez i a abstenir-se de posar traves en aquest pas fora de les indispensables per a la seguretat de la navegació al Canal.
La resolució va ser aprovada amb vuit vots contra cap i tres abstencions de la Xina, Índia i la Unió Soviètica. Va ser una rara resolució crítica per als estats àrabs en el conflicte araboisraelià, aprovada abans del període en la qual la Unió Soviètica indiferentment usés el seu poder de veto contra aquestes resolucions.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1953)
* Crisi de Suez

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Rokiškis

Rokiškis ( escoltar (?·pàg.)), és una ciutat del comtat de Panevėžys, Lituània amb una població d'uns 14.400 habitants el 2011.

## Història

La llegenda de la fundació de Rokiškis parla d'un caçador anomenat Rokas que havia estat caçant llebres (en lituà: kiskis). Tanmateix, les ciutats que acaben en "- kiskis" són molt populars a la regió. La ciutat va ser esmentada per primera vegada el 1499. Al començament va ser la residència del príncep Kroszinski, més tard el comte Tyzenhaus va fer construir una església neogòtica dedicada a Sant Maties i una casa pairal, que està ben conservada i alberga el Museu Regional Rokiškis.
La ciutat va formar part del Gran Ducat de Lituània i de la Confederació de Polònia i Lituània fins a 1795, quan Lituània va ser annexionada per l'Imperi Rus. Rokiškis es va incloure dins del govern de Vílnius fins al 1843.
La ciutat va començar a créixer el 1873, quan el ferrocarril va ser construït i connectava Dvinsk / Dünaburg / Daugavpils a l'est, amb la regió bàltica: el port de Libau / Liepaja.
L'estiu de 1915, l'exèrcit alemany va ocupar la ciutat. Quan va acabar la guerra, l'àrea va esdevenir part de la nova República de Lituània. Rokiškis va obtenir els drets de ciutat el 1920. A causa de les relacions tenses entre Lituània i les Repúbliques de nova creació als encontorns de Polònia i Letònia, Rokiškis va estar econòmicament aïllada durant el període d'entreguerres.

## Referències

* ↑ «2011 census». Statistikos Departamentas (Lithuania).

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Lituània

## Enllaços externs

* Rokiškis - Lloc web oficial (lituà) (rus) (anglès)