OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Duško Sikirica

Duško Sikirica (nascut el 23 de març de 1964 a Cirkin Polje, Prijedor, actual Bòsnia i Hercegovina) és un serbi de Bòsnia, acusat de genocidi, crims contra la humanitat, i violacions dels costums de guerra pel Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY), per les seves accions com a comandant del campament de Keraterm. Va ser detingut per membres la SFOR el 25 de juny de 2000, i traslladat a La Haia. Va ser jutjat juntament amb Damir Dosena i Dragan Kolundzija, i inicialment Sikirica es va declarar innocent de tots els càrrecs. Més tard, com a part d'un acord amb la fiscalia, es va declarar culpable d'un càrrec de Persecució com a crim contra la humanitat, essent condemnat a quinze anys de presó. El 10 de maig de 2002 va ser traslladat a Àustria per a complir la seva condemna.

## Vegeu també

* Guerra de Bòsnia

## Referències

* ↑ «Duško Sikirica Detained by SFOR in Bosnia and Herzegovina» (en anglès). ICTY, 26-06-2000. [Consulta: 2 març 2010]. PDF
* ↑ «Duško Sikirica and Damir Došen Transferred to Austria to Serve Prison Sentence» (en anglès). ICTY, 10-05-2002. [Consulta: 2 març 2010]. PDF

## Enllaços externs

* Documentació sobre el procés a Duško Sikirica, Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (anglès)
# Ehirava fluviatilis

Ehirava fluviatilis és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids i l'única del gènere Ehirava.

## Descripció

* Pot arribar a fer 5 cm de llargària màxima (normalment, en fa 4).
* 12-18 radis tous a l'aleta dorsal i 16-27 a l'anal.

## Alimentació

Es nodreix exclusivament de rotífers.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, salabrosa i marina; pelàgic-nerític; amfídrom i de clima tropical (14°N-4°N, 73°E-83°E).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: el sud de l'Índia i Sri Lanka.

## Ús comercial

Es comercialitza fresc i en salaó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Pethiyagoda, R., 1991 Freshwater fishes of Sri Lanka. The Wildlife Heritage Trust of Sri Lanka, Colombo. 362 p.
* ↑ Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985.
* ↑ De Bruin, G.H.P., B.C. Russell i A. Bogusch, 1995. FAO species identification field guide for fishery purposes. The marine fishery resources of Sri Lanka. Roma, FAO. 400 p.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia. 775 p.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Coppola, S.R., W. Fischer, L. Garibaldi, N. Scialabba i K.E. Carpenter, 1994. SPECIESDAB: Global species database for fishery purposes. User's manual. FAO Computerized Information Series (Fisheries). Núm. 9. Roma, FAO. 103 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ehlange-sur-Mess

Ehlange-sur-Mess (en luxemburgués: Éiléng; alemany: Ehlingen) és una vila de la comuna de Reckange-sur-Mess del districte de Luxemburg al cantó d'Esch-sur-Alzette. Està a uns 10,8 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Ehlange-sur-Mess». [Consulta: 20 setembre 2015].
# Domne (metge jueu)

Domne (en llatí Domnus, en grec Δόμνος) va ser un metge jueu, tutor de Gessi, que va viure al segle iv. El deixeble va sobrepassar en molt la reputació del seu mestre. L'esmenta Suides (Suidas s. v. Γέσιος.)

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1064.
# Dún Aengus

Dún Aengus (en irlandés Dún Aonghasa) és el fort prehistòric més famós dels molts que es troben a les illes Aran al comtat de Galway, Irlanda. Està situat a l'illa d'Inishmore (Inis Mór), al cim d'un penya-segat de 100 metres d'alçada. És un important jaciment arqueològic de l'edat de bronze.
El nom significa 'fort d'Aonghasa', al·ludint al déu precristià de la mitologia d'Irlanda.

## Descripció

El fort consta d'una sèrie de quatre grossos murs concèntrics de pedra seca que arriben a quatre metres d'espessor en algunes zones. Originàriament podria haver estat oval o en forma de D, però la part més propera al penya-segat s'hauria esfondrat, caient a la mar (no hi ha evidències segures, però, que confirmen aquesta tesi). Fora del tercer anell de parets apareix un sistema defensiu de lloses de pedra incrustades a la terra, encara ben conservat en gran part. En destaca una llosa de pedra rectangular de grans proporcions, la funció de la qual encara és desconeguda.
Notablement gran entre les ruïnes prehistòriques, la paret exterior de Dún Aengus comprén un espai d'aproximada-ment 6 hectàrees.

## Funció

Va ser òbviament una construcció defensiva, com la resta de forts de la zona. Alguns han suggerit, basant-se en la seua especial ubicació, que el propòsit inicial de Dún Aengus podia haver estat religiós i no militar, potser utilitzat com a lloc de culte pels druides. La localització del fort també proporciona una vista de 120 quilòmetres de línia costanera, que podria haver facilitat el control sobre una ruta comercial marítima.

## Informació

Els murs de Dún Aengus s'han reconstruït fins a una alçada de 6 metres i tenen sendes, compartiments i escales. La zona reconstruïda es distingeix fàcilment de la construcció originària per l'ús del morter. La visita a Dún Aengus requereix una lleugera ascensió i no hi ha tanca a la vora del penya-segat, així que potser no és un bon lloc per visitar amb xiquets o persones amb problemes de mobilitat. Hi ha un petit museu que il·lustra la història de la fortalesa i les seues possibles funcions. També a la rodalia hi ha una tomba neolítica i un petit parc que ofereix exemples d'una cabana coberta amb palla tradicional i d'una destil·leria il·legal.

## Referències

* ↑ Forts prehistòrics. Arxivat 2016-09-07 a Wayback Machine.
* ↑ Bronze Age Bastion

## Enllaços externs

* Dun Aengus website Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine..
* Imatges de Dun Aonghasa Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine..
# El Fangar de s'Arenassa

El Fangar de s'Arenassa, o el torrent de s'Arenassa està situat al nord del Cap de Creus. Davalla del sector del Coll de la Fangal i del Puig Alt Petit vers la zona del Golfet i, finalment, vers la cala s'Arenassa, on desemboca. Es tracta d'un torrent mediterrani, que només porta aigua els dies de pluja.
El sector que s'incorpora com a zona humida en aquest Inventari està constituït per dos trams de la vall que s'eixamplen considerablement. L'acumulació de sediments ha permès el desenvolupament de sòls mínimament profunds que mantenen la humitat al llarg de l'any. Aquest fet permet la presència de comunitats vegetals de tipus higròfil.
A la major part de la llera del torrent destaca la presència de l'hàbitat d'interès comunitari 6420 "Jonqueres i herbassars graminoides humits, mediterranis, del Molinio-Holoschoenion". Aquesta comunitat està especialment desenvolupada a la zona aquí seleccionada. Diferents espècies de vegetació helofítica (Phragmites australis, Scirpus holoschoenus, etc) s'acompanyen d'alguns arbres de ribera, com el pollancre (Populus nigra) i el gatell (Salix cinerea subsp. oleifolia).
El tram més proper a la capçalera, a tocar de l'enrunat Corral de la Fangal, queda més enclotat i la presència de l'aigua hi és més permanent. Aquest tram està dominat pel canyissar i és el que té més interès com a zona humida. Al sector situat més aigües avall, la humitat edàfica és menor, facilitant la irrupció d'espècies amb menors requeriments d'humitat, com l'esbarzer (Rubus ulmifolius) i espècies pròpies de les brolles silicícoles i els bruguerars, com el bruc (Erica arborea), el matapoll (Daphne gnidium), el llistó (Brachypodium retusum), etc. Els ramats de cabres i ovelles que pasturen per la zona, de forma molt ocasional, nitrogenen el sòl i afavoreixen la presència d'espècies com l'olivarda (Inula viscosa). L'accés motoritzat a l'espai no és possible, ja que, tot i que existeix una pista que travessa el torrent, aquesta està tancada amb una cadena, així com amb altres barreres ja en el seu inici a la carretera que va al Far del Cap de Creus. El torrent és travessat pel sender GR-11. Seria interessant millorar la senyalització d'aquesta zona amb algun tipus de rètol informatiu, tot i que evitant promoure l'entrada de visitants al torrent o en direcció a la cala.
Aquesta zona humida està inclosa dins la Reserva Natural Integral del Parc Natural de Cap de Creus, forma part de l'espai del PEIN "Cap de Creus" i de l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES5120007 "Cap de Creus" i està situada a més dins el Paratge Natural d'Interès Nacional de Cap Gros-Cap de Creus.

## Referències

* ↑ «El Fangar de s'Arenassa». web. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2014].
# El Carbó

El Carbó o Es Carbó és una platja del terme de ses Salines, a l'extrem sud-oriental de Mallorca. De vegades s'anomena impròpiament Cala Carbó, ja que no és una cala.
El Carbó és una platja extensa, d'uns 1400 metres de llargada i 45 d'amplada, que s'estén entre la platja des delfí i la punta de na Tianeta. A la platja s'hi poden distingir dos sectors: un primer sector comprès entre la platja des delfí i la Punta de s'Alfàbia, orientat cap a ponent, i un segon sector, entre aquesta punta i la punta de na Tianeta, orientat cap a llebeig, que al seu extrem es tanca altre cop cap a ponent per tancar la petita badia, al fons de la qual hi ha la platja. El primer sector és es Carbó pròpiament dit. El segon és també conegut amb el nom de sa platja de ses Roquetes.
La platja és d'arena blanca i molt fina, tot i que no tan fina com a les platges veïnes d'es Trenc i sa Ràpita, ja dins el terme de Campos. Les aigües són completament cristal·lines. La punta de s'Alfàbia és al mig de la platja i és completament arenosa, constituïda per una duna d'una alçada considerable, d'uns 6 o 7 metres, orientada cap a llebeig.
La platja és completament verge i una de les més ben conservades de Mallorca. Només és freqüentada al mes d'agost per nombroses embarcacions, però així i tot, l'arena està molt poc ocupada per banyistes. Tota la platja es troba dins l'emblemàtica possessió de sa Vall, i per això l'accés des de l'interior està fortament restringit: només hi poden accedir els que puguin acreditar que estan empadronats a ses Salines. L'única alternativa per accedir-hi des de terra és, doncs, caminar bordejant la costa des del nucli turístic de sa Colònia de Sant Jordi, a uns dos quilòmetres de distància.
A la zona hi abunden els illots, entre els quals destaquen na Guardis, on es conserven restes púniques, i especialment na Moltona, just davant es Carbó, separada de la costa per un braç de mar poc profund d'uns 300 metres, i on hi viu una espècie endèmica de sargantana. El conjunt d'illots i la platja són d'un valor paisatgístic espectacular. Davant la platja, a més de l'illot de na Moltona, també n'hi ha d'altres de menor interès, com na Pelada, l'illot gros de na Moltona, l'illot petit de na Moltona i l'illot de ses Roquetes. Aquests tres darrers es poden considerar, però, simples esculls.
La platja és poc profunda i no és perillosa per als banyistes, tot i que no està vigilada i no disposa de cap servei. És una platja resguardada i no s'hi produeixen corrents perillosos.

## Referències

* ↑ Cosme Aguiló Adrover (Coord.). «Nomenclator Toponímic de les Illes Balears: Ses Salines». IEC.
* 1 2 «Es Carbó». Govern de les Illes Balears. Conselleria de Turisme. Arxivat de l'original el 2013-09-21. [Consulta: 30 setembre 2018].
* 1 2 Jordi Carol; Carmen Muñoz. El litoral de Mallorca (en castellà). 1a.. Barcelona: GeoPlaneta, 2001, p. 53. ISBN 84-08-03939-3.
* ↑ «El Carbó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Cardoso de la Sierra

El Cardoso de la Sierra és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Riaza, Santo Tomé del Puerto, Ríofrío de Riaza i Cerezo de Arriba (a Segòvia) al nord, Hiruela de Buitrago, Montejo de la Sierra, Somosierra i Puebla de la Sierra (a Madrid) a l'oest i Majaelrayo i Cantalojas a l'est i Campillo de Ranas a l'est i sud (a Guadalajara).

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# El Casot (Toralla)

El Casot és una muntanya de 803,9 metres que es troba al municipi de la Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, a l'antic terme de Toralla i Serradell.
Està situat al sud-est d'Erinyà i a llevant de Toralla, a prop i al sud-est de lo Tossalet, a llevant de Mascarell.
# Dromiciops mondaca

Dromiciops mondaca és una espècie de marsupial de la família dels microbiotèrids. És endèmic de la regió xilena de Los Ríos. L'holotip tenia una llargada total de 201 mm, la cua de 110 mm, els peus de 19 mm, les orelles de 16 mm i un pes de 15 g. L'espècie fou anomenada en honor del mastòleg xilè Fredy Mondaca. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ | D'Elía, G.; Hurtado, N.; D'Anatro, A. «Alpha taxonomy of Dromiciops (Microbiotheriidae) with the description of 2 new species of monito del monte» (en anglès). Journal of Mammalogy, 97, 4, 2016, pàg. 1.136–1.152. DOI: 10.1093/jmammal/gyw068.
# El Sant Crist (Esterri d'Àneu)

El Sant Crist d'Esterri d'Àneu és la capella del cementiri de la vila d'Esterri d'Àneu, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada al mateix cementiri de la vila, al seu sud-est.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* El Sant Crist d'Esterri d'Àneu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ducat de Toscana

«Ducat de Toscana» té aquests significats:
* Ducat de Túscia (longobard, i després feu carolingi)
* Gran Ducat de Toscana
# El Pedernoso

El Pedernoso és un municipi de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella la Manxa, està situat a la zona sud de la província a 107 km de Conca. En el cens de 2007 tenia 1307 habitants i un territori de 56,38 km². El codi postal és 16638.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 |
| 1412 | 1356 | 1289 | 1296 | 1.288 |

## Enllaços externs

* Web oficial del municipi Arxivat 2016-01-11 a Wayback Machine.
# El Villaró de Miravé

El Villaró de Miravé és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ «Olius». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 597, 2003. Arxivat de l'original el 2024-01-26. [Consulta: 27 gener 2024].
# El Vilar de la Font de l'Abelló

Vilars és una partida de la Selva del Camp, on s'han localitzat algunes restes romanes o vilars. El Vilar de la Font de l'Abelló, localitzat el segle xix, està format per objectes de terrissa, pedra, monedes imperials, peces escultòriques i indicis d'habitacions residencials amb restes de paviments i canonades de plom, i alguns enterraments d'inhumació amb sepulcres de tègules i àmfores d'època baix imperial. També hi ha restes d'una cisterna i paviments d'opus signinum.
En el Mas de Bertran va aparèixer un fragment de paviment de mosaic, restes d'estructures i clavegueram i ceràmica, de la qual esmenta una àmfora. En el camí del mas aparegueren sepultures, possiblement romanes, prop del paviment.
Aquest jaciment deu estar relacionat amb el Vilar de la Quadra del Paborde, situat a uns 500 metres. A la vora de la Riera s'observen diversos murs enlluïts i pel voltant es va recollir ceràmica d'època romana. El nom prové d'un antic mas destruït el segle xx i identificat amb la Quadra Vella del Paborde.
https://www.calaix.cat/handle/10687/97888%5BEnllaç+no+actiu%5D
# El Vilaró (Gaià)

el Vilaró és una masia al nord del municipi de Gaià i a l'est de la colònia de Cal Vidal (al Bages). És un edifici civil, una masia orientada al sud-oest del tipus II de la classificació de J. Danés. És un mas de tres plantes amb construccions annexes que fan un pati d'entrada. Porta interior adovellada de mig punt que permet deduir que es realitzà una ampliació a la façana. A l'interior hi ha festejadors. Estructura molt semblant a la de mas Matamala. A l'interior de l'edifici hi ha inscripcions (1782 i 1783), però se suposa que foren ampliacions a la part posterior, doncs altres inscripcions sobre finestrals senyalen les dates de 1721 i 1748. S'ha postular que l'autor de l'edifici fou el mateix que el de Matamala, perquè l'interior dels dos edificis és gairebé idèntic. En tot cas, al fogatge de 1553 hi surt "Francesc al Vilaró".

## Referències

* 1 2 «Mas Vilaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Element OS

Element OS fou un sistema operatiu basat en Linux pensat per a se instal·lat en ordinadors Home theater PC.

## Característiques

Element OS es basa en Xubuntu i manté compatibilitat amb els repositoris d'Ubuntu. Utilitza l'Advanced Packaging Tool utilitzant els repositoris d'Ubuntu i els propis d'Element.A més a més del Navegador de Paquets, l'Element OS incorpora el centre de programari AllMyApps per permetre que programes addicionals puguin ser descarregats.
Element utilitza una interfície Xfce optimitzada semblant als efectes de finestra a pantalla completa que es veuen en interfícies de netbooks i mòbils com en l'Ubuntu Netbook Remix.

## Programari

Element OS ve amb diversos programes previstos per a un paper determinat, incloent-hi l'XBMC com a centre multimèdia, el navegador multimèdia Cooliris amb plugin per streaming de contingut, el VLC media player per reproduir video, Decibel Audio Player i Transmission com a client de bit torrent. També ve amb el navegador web Mozilla Firefox.

## Referències

* ↑ DistroWatch. «Element», March 2010. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ Linux Today. «Element media.OS v1.0 Beta Now Available», January 2010. Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 4 maig 2010].
* ↑ Green-Hughes, Liam. «Element OS - Linux for your TV and sofa», February 2010. Arxivat de l'original el 30 de març 2010. [Consulta: 4 maig 2010].
* ↑ SinaiSix. «Element OS- Your ultimate entertainment Linux OS», February 2010. Arxivat de l'original el 29 de març 2010. [Consulta: 4 maig 2010].
* 1 2 Element. «Element HTPC Technology», undated. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ Element. «Featured Apps», undated. [Consulta: 29 abril 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (anglès)
# Eli Lampridi

Eli Lampridi (en llatí Aelius Lampridius) va ser un historiador romà, un dels sis escriptors de l'Historiae Augustae.
El seu nom apareix a les biografies de Còmmode, Antoní, Elagàbal i Alexandre Sever, però no hi unanimitat sobre els autors de cada biografia i molts atribueixen aquestes biografies (i d'altres) a Deli o Eli Espartià, cosa que va fer pensar a Claude Saumaise que podia ser la mateixa persona, i el seu nom complet seria Eli Lampridi Espartià (Aelius Lampridius Spartianus).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 715.
# Elaeagnus multiflora

Elaeagnus multiflora (Goumi, Gumi, Natsugumi, o Cherry Silverberry), és una espècie del gènere Elaeagnus, originària de la Xina, Corea i Japó.
És un arbre petit o un arbust caducifoli o de fulla semipersistent que fa de 2 a 8 m d'alt. Les fulles són d'ovades a el·líptiques. Les flors són solitàries o en parells.
El fruit és de rodó a oval en drupa d'1 cm de llargada, és comestible de gust àcid.
A la medicina tradicional xinesa es creu que redueix el colesterol però no està confirmat científicament.
Està naturalitzat a parts de l'est dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «PLANTS Profile for Elaeagnus multiflora (cherry silverberry) | USDA PLANTS».
* Germplasm Resources Information Network: Elaeagnus multiflora Arxivat 2011-01-04 a Wayback Machine.
* Japan Tree Encyclopaedia: Natsugumi (Elaeagnus multiflora) Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine.
* Plants for a Future: Elaeagnus multiflora Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# El Campament d'Areny

El Campament d'Areny és una localitat que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Està situada a la riba de la Noguera Ribagorçana, al costat de la carretera N-230, i a poca distància del nucli d'Areny.
Fou construït com a habitatges per als treballadors del pantà d'Escales.

## Referències

* ↑ «Campamento». Enciclopedia Aragonesa. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Campamento». Ayuntamiento de Arén. Arxivat de l'original el 25 d’agost 2019. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «El Campament d'Areny». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Camp Gran (l'Estany)

El Camp Gran és un paratge de camps de conreu del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
Està situat a la part central del terme municipal, a migdia del nucli urbà de l'Estany i al nord del Raval del Prat. És a ponent de la carretera C-59, just al revolt conegut com a Revolt del Camp Gran. És a migdia de la Barquera i al sud-oest del Camp de les Pedres. És just a llevant de quatre de les masies del Raval del Prat: Ca l'Alberg, Cal Rei, Cal Rotllan i Cal Xipiró.

## Enllaços externs

* El Camp Gran en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Jonquer (l'Esquirol)

El Jonquer és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia clàssica de planta rectangular (14 x 12 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal, situada a llevant. El carener està desplaçat del centre de la planta i el traçat de coberta que desguassa a Nord és molt gran. L'edifici està assentat al pendent del terreny. S'observen annexes moderns a la façana Est, que tenen funció de corts als baixos i de terrassa a la planta. Els escaires també són de carreu. S'accedeix a la façana Est, actualment utilitzada com a principal, a través d'un pont a la façana Nord. Els ràfecs de les façanes Nord i Est són de llosa. En una columna de pedra de la galeria interior hi ha escrit "Iunquer 1718".

## Història

Antiga masia del segle xviii documentada des del segle xiii. La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Sagimon Junquer".
Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès.

## Referències

* 1 2 3 «El Jonquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].