OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Roure (Bigues)

Can Roure és una masia a Bigues (poble del Vallès). És al sector sud-oriental del terme municipal de Bigues i Riells, a la dreta del Tenes i al sud de Can Masponç, entre les urbanitzacions de la Font del Bou, que queda al sud-est del Forn de Can Masponç, i Font Granada, que en queda a ponent. És al costat i al nord del Forn de Can Masponç i a prop i al nord-nord-est de Can Llor, a l'esquerra del Torrent de la Font del Bou, just al costat de ponent del Pla de Can Masponç. És un antic forn de terrissa, pertanyent a la masia de Can Masponç, convertit amb el pas del temps en masia individualitzada, de primer per a hostatjar l'encarregat de la propera pedrera de Can Masponç. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Can Roure (Osor)

Can Roure és un edifici gòtic d'Osor (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici cantoner de tres plantes amb pati murat davant la façana principal i coberta de doble vessant en diagonal a la façana, és a dir, seguint la cadena cantonera. Les façanes són arrebossades i en mal estat de conservació. El pati està envoltat d'un muret d'uns 40 cm. i d'una alçada d'un metre. Al primer pis destaca el gran finestral gòtic, format per dues arcades trebolades i una columneta amb capitell de decoració floral. El finestral està suportat per quatre grans blocs de pedra.
A la planta baixa de la façana hi ha un gran portal adovellat amb forma d'arc de mig punt i fet de pedra calcària. A la part esquerra hi ha una escala que porta al primer pis que sembla una reforma moderna datable al segle xix. La segona planta destaca per les obertures, actualment tapades, en forma de merlets de mantellet amb espitlleres. Hi ha tres antics merlets a la façana principal i sis a la façana lateral. En el seu lloc actualment hi ha algunes finestres i la teulada.

## Història

Antiga casa senyorial pertanyent a la família Recs (segle XIV) i Vilanova (segle XV), amb diversos vestigis arquitectònics com ara el finestral gòtic i el portal adovellat de mig punt.
Sembla que quedà greument afectada pels terratrèmols de 1427, per tant, aquesta casa cal datar-la, potser només amb notables reformes, de la segona meitat del segle xv. El finestral gòtic, similar a d'altres del barri vell d'Anglès (Can Verdaguer, Carrer d'Avall), està datat del segle xv.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Can Coris

Can Coris és una masia amb elements gòtics i renaixentistes del municipi de Sant Cebrià de Vallalta (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. Es troba juxtaposada a l'església per la banda de darrere. Els seus orígens es remunten al segle xiv però l'edifici ha sofert nombroses modificacions posteriors.

## Descripció

Masia gran amb diferents parts. Consta de tres plantes, la primera a nivell de carrer, després venen les altres dues -una de les quals són golfes-. La coberta és a dues aigües, paral·lela a la façana principal. Té tres cossos, essent el posterior un celler. L'entrada a la casa té la porta a la façana lateral.
A la façana principal, que dona a un pati tancat, s'obre un portal adovellat d'arc de mig punt. Una torre quadrada, al costat, amb la data de 1891, testimonia aquestes múltiples refeccions i afegits a l'estructura original.
Els elements decoratius, arquitectònics, així com les portes i les finestres, són d'un gòtic ple, amb detalls renaixentistes. Destaquen principalment les finestres i finestral que donen al carrer de la vila, amb presència d'arcs conopials i diversos relleus figuratius i vegetals. Les portes interiors i les arcades són de dovelles de pedra picada. La casa està situada entre un jardí rústic que l'envolta i molt a prop de l'església.
A la façana principal trobem dues finestres d'arc carpanell apuntat amb trencaaigües de línies ondulants, amb decoracions escultòriques humanes i animals als extrems.
Les reformes obrades a l'edifici, durant el segle xvi, han deixat el testimoni de més vàlua de la casa, els finestrals gòtics i el gran finestral plateresc.
Dos finestrals lobulats d'arc conopial amb ampit flanquegen el finestral plateresc i presenten trencaaigües rectangular amb decoració escultòrica als extrems. El de l'esquerra presenta un angelot i un lleó i el de la dreta una figura masculina i una figura femenina.
El finestral plateresc central, datat de mitjan segle xvi, presenta una llinda, d'una rica i profusa decoració escultòrica. En el centre d'aquesta, emmarcat per una corona, s'hi troba l'escut de la família. Sota l'ampit de la finestra hi ha diverses figures esculpides, sengles caps d'éssers fantàstics als extrems entre els quals hi ha representacions d'alguna bèstia fantàstica i dues figures infantils que sostenen un escut. El finestral presenta diferents motllures ricament decorades. La llinda és flanquejada per columnes salomòniques, que reposen a la vegada en columnes estriades a la part superior i llises a la part inferior, forma un entaulament que serveix de suport a una petxina damunt de la qual hi ha la figura d'un infant o angelet.

## Història

Aquesta masia està situada al centre de la vila. La seva data de fundació és l'any 1300. Actualment la casa es troba en període de reformes i s'empra com a segona residència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Can Coris a festa Catalunya
* 1 2 «Can Coris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2012].
# Can Corderas Nou

Can Corderas Nou és una obra de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa coberta amb dues vessants i carener paral·lel a la façana de paredat pintat. Està formada por dos cossos. Un d'aquests és l'anomenat "Can Corderas Vell". L'altre cos conserva l'estructura originaria exceptuant la porta. Consta de planta baixa i dos pisos. El portal d'accés, avui convertit en finestra, és de pedra amb arc de mig punt adovellat. Al costat esquerre es conserva el pedrís. Les dues finestres superiors, l'una sense ampit, porten la llinda d'una sola peça amb un petit arc conopial.
La dovella del centre de la porta, té inscrit l'escut amb dues pales de forner que recorden l'antiga fleca que pertany a la família.

## Referències

* 1 2 «Can Corderas Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Cantó de Maubeuge-Sud

El cantó de Maubeuge-Sud és una divisió administrativa francesa, situada al departament del Nord i la regió dels Alts de França.

## Composició

El cantó de Maubeuge-Sud aplega les comunes següents :
* Boussois
* Cerfontaine
* Colleret
* Damousies
* Ferrière-la-Grande
* Ferrière-la-Petite
* Louvroil
* Maubeuge
* Obrechies
* Quiévelon
* Recquignies
* Rousies
* Wattignies-la-Victoire

## Història

Llista de consellers generals successius :
| Date d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001- | Philippe Dronsart | PS |
| Les dades anteriors no són conegudes. |||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | | | | | 37.863 | 36.913 |
# Carlos Roberto de Oliveira

Carlos Roberto de Oliveira, conegut pel motiu de Roberto Dinamite, (Duque de Caxias, 13 d'abril de 1954 - Rio de Janeiro, 8 de gener de 2023) fou un futbolista i polític de Rio De Janeiro.

## Trajectòria

Va jugar com a davanter durant vint anys, esdevenint una de les principals figures del Vasco da Gama. Fou jugador del FC Barcelona, però no reeixí.
Fou internacional amb la selecció del Brasil, participant en els Mundials de 1978 i 1982. També jugà amb la selecció olímpica el 1972.

## Palmarès

* Campionat brasiler de futbol: 1974
* Campionat carioca: 1977, 1982, 1987, 1988, 1992
* Premis individuals: Bola de Prata: 1979, 1981, 1984

## Política

Després de la seva retirada del futbol, es va dedicar a la política. El 1992, després d'unir-se al PSDB, va ser elegit per a l'Assemblea Estatal de Rio de Janeiro i com a membre del PMDB va ser elegit diputat el 1994, 1998 i 2002.
Roberto Dinamite es va presentar a les eleccions a la presidència del Vasco da Gama el 2003, 2006 i 2008, esdevenint president el 21 de juny de 2008.
El 8 de gener de 2023 va morir a causa d'un càncer.

## Referències

* 1 2 «Muere a los 68 años el ex del Barça Roberto Dinamita» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-01-2023. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Os 10 Mais: Artilheiros» (en portuguès). Globoesporte.com, 11-05-2007. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ «Jogadores que mais defenderam a camisa dos times» (en portuguès). Guia dos Curiosos, 05-08-2005. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2011. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ «Roberto Dinamite» (en portuguès). Guia dos Curiosos. Arxivat de l'original el 25 d'agost 2011. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ «Relembre a carreira de Roberto Dinamite» (en portuguès). O Dia, 28-06-2008. Arxivat de l'original el 3 de juliol 2008. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ Seleção Brasileira 1914–2006. São Paulo: Mauad X, 2006, p. 295. ISBN 85-7478-186-X.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1978» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Seleção Brasileira Restritiva (Brazilian National Restrictive Team) 1972–1975». RSSSF Brasil, 06-02-2008. [Consulta: 8 gener 2009].
* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro Lance Volume 1. Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001, p. 336–337. ISBN 85-88651-01-7.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Carlos Rivas

Carlos Humberto Rivas Torres (24 de maig de 1953) és un exfutbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1982. Fou jugador de Colo-Colo.

## Referències

* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ (castellà)"Resultados de búsqueda 'Carlos Rivas'," Colo-Colo Sitio Oficial, http://www.colocolo.cl/?s=carlos+rivas&x=0&y=0.
* ↑ (castellà) "Idolos: Mediocampistas: Carlos Rivas," Colo-Colo Sitio Oficial, «Archived copy». Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 4 febrer 2011].
# Cantó de Saint-Germain-en-Laye

El cantó de Saint-Germain-en-Laye és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Aigremont
* Chambourcy
* L'Étang-la-Ville
* Fourqueux
* Mareil-Marly
* Le Pecq
* Saint-Germain-en-Laye

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-214 du 21 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Yvelines
# Cantó de Saint-Germain-du-Plain

El cantó de Saint-Martin-en-Bresse és un cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Chalon-sur-Saône. Té 7 municipis i el cap és Saint-Martin-en-Bresse.

## Municipis

* L'Abergement-Sainte-Colombe
* Baudrières
* Lessard-en-Bresse
* Ouroux-sur-Saône
* Saint-Christophe-en-Bresse
* Saint-Germain-du-Plain
* Tronchy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Uny | Divers droite |
| 1949-1979 | Marcel Sanvigné | RPF, després radical, MRG |
| 1979-2004 | Jean Viallet | Divers droite |
| 2004- | Alain Doulé | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 5.067 | 5.568 | 5.646 | 6.492 | 7.054 | 7.462 | 8.917 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Gildas-des-Bois

El cantó de Saint-Gildas-des-Bois (bretó Kanton Gweltaz-Lambrizig) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes:
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Drefféac | Devrieg | 1.322 | 14,16 | 44530 | 44053 |
| Guenrouet | Gwenred | 2.408 | 69,90 | 44530 | 44068 |
| Missillac | Merzhelieg | 3.813 | 59,55 | 44780 | 44098 |
| Saint-Gildas-des-Bois | Gweltaz-Lambrizig | 3.059 | 33,42 | 44530 | 44161 |
| Sévérac | Severeg | 1.187 | 22,41 | 44530 | 44196 |
| Cantó | Gweltaz-Lambrizig | 11.789 | 199,44 | - | 4436 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1994- | André Trillard | RPR, després UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Saint-Germain-lès-Corbeil

El cantó de Saint-Germain-lès-Corbeil és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte d'Évry. Comptava amb 7 municipis i el cap era Saint-Germain-lès-Corbeil.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó d'Épinay-sous-Sénart i el cantó de Draveil.

## Municipis

* Étiolles
* Morsang-sur-Seine
* Saint-Germain-lès-Corbeil
* Saint-Pierre-du-Perray
* Saintry-sur-Seine
* Soisy-sur-Seine
* Tigery

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1982 | M. Despierre | PS |
| 1982-2001 | Jean-Louis Campredon | RPR |
| 2001-2008 | Yves Robineau | Divers droite |
| 2008- | François Fuseau | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | 14.366 | 18.450 | 25.154 | 29.107 | 34.005 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Sarralbe

El cantó de Sarralbe és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarreguemines. Té 14 municipis i el cap és Sarralbe.

## Municipis

* Ernestviller (Ernschtwiller)
* Hazembourg
* Hilsprich
* Holving
* Kappelkinger
* Kirviller
* Nelling (Nellinge)
* Puttelange-aux-Lacs
* Rémering-lès-Puttelange
* Richeling
* Saint-Jean-Rohrbach (Gehonns-Roerboch)
* Sarralbe (Alwe)
* Le Val-de-Guéblange
* Willerwald

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Abbé Goldschmitt | Divers droite |
| 1958-1971 | Jean Coumaros | UNR, després UDR |
| 1971-1976 | Paul Degott | UDR |
| 1976-1989 | André Ziegler | CNI |
| 1989- | Alex Staub | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 12.566 | 13.550 | 13.935 | 14.683 | 14.759 | 14.133 | 16.104 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Carangoides orthogrammus

Carangoides orthogrammus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 75 cm de llargària total i als 6.610 g de pes

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes occidentals de l'oceà Índic fins al sud del Japó, Hawaii i Mèxic.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Carangoides ferdau

Carangoides ferdau és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 70 cm de llargària total i als 8 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig i de l'Àfrica oriental fins a les Hawaii.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Casa de la Vila (Santa Maria de Palautordera)

La Casa de la Vila és una casa consistorial noucentista de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici té tres façanes a tres carrers (Plaça de la Vila, c/ Dr. Robert, c/ Consolat de Mar) i s'adossa a l'edifici del centre cívic. La planta té tres cossos, el central sobresurt respecte als altres dos. Les cobertes són de teules i acaben amb un ràfec sostingut amb mènsules de fusta. Les façanes estan arrebossades i pintades. El cos central consta de planta baixa i dos pisos, coberta a quatre vessants amb una torre de planta quadrada i un rellotge al centre i dues campanes al damunt. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, flanquejada per una gran finestra de llinda plana. Al primer pis, sostingut per mènsules, hi ha un llarg balcó amb balustrada i tres buits d'arc de mig punt. Al segon pis, els buits són de llinda plana, hi ha una obertura als extrems i tres de juntes al centre que al damunt tenen l'escut de la vila. Els cossos laterals són més baixos. La coberta és a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal. A la planta baixa hi ha una porta d'accés d'arc de mig punt i una finestra de llinda plana. En el pis hi ha un balcó corregut amb barana de ferro i dos buits de llinda plana.
Els elements formals i decoratius són representatius del llenguatge noucentista.
Edifici inclòs en el Pla parcial de 1981.

## Història

Aquest edifici fou construït entre l'any 1935 i 1936. Està situat a la Plaça de la Vila en el seu eix longitudinal.
Per la seva forma arquitectònica i pels elements que la formen recorda l'edifici de l'Ajuntament de Sant Celoni encara que aquest sigui de tipus modernista.
Josep Domènech era l'arquitecte municipal i el contractista va ser el senyor Agustí Altimira i Mota. El 15 de desembre de 1929 es van acabar les obres del nou ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Casa de la Vila (Sant Vicenç dels Horts)

La Casa de la Vila és una obra del municipi de Sant Vicenç dels Horts (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa, amb quatre façanes, s'estructura entorn d'un pati central quadrat, cobert amb una claraboia (que s'assenyala exteriorment per uns merlets). A la façana que dona a la plaça de la Vila hi ha la portalada formada per tres arcs ogivals de maó (el central dels quals és més alt i d'ull més ample), separats per columnes de fust poligonal. Al primer pis corre una balconada a la que s'obren diversos portals amb llindes de pedra, a l'intradós de les quals es dibuixen arcs conopials. L'angle SW s'eleva un pis més, a manera de torreta, de teulada piramidal sobre un ràfec de fusta com el que cobreix les diverses façanes de l'edifici. L'escala que puja a la planta noble és de pedra, com la socolada de l'edifici. Els mosaics de paviment de l'interior són de l'època.

## Història

El lloc on fou construïda la casa de la Vila era una antiga era. Quan fou edificada s'instal·là a la planta baixa l'escola municipal de nenes.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Carles III de Savoia

Carles III de Savoia o Carles el Bo (Chazey, Ducat de Savoia, avui en dia part del departament francès d'Ain, 10 d'octubre de 1486 - Vercelli, 17 d'agost de 1553) fou el duc de Savoia entre 1504 i 1536, encara que la major part del seu ducat va estar ocupat pel Regne de França entre 1536 i la seva mort.

## Família

Era fill del duc Felip II de Savoia i Claudina de Brosse. Era net per línia paterna del duc Lluís I de Savoia i Anna de Lusignan i per línia materna de Joan I de Brosse i Nicole Châtillon. Fou germà, per part de pare, del també duc Filibert II de Savoia i oncle del rei Francesc I de França.
Es casà "per poders" el 26 de març i "en persona" el 8 d'abril de 1521 a la ciutat de Villefranche amb Beatriu de Portugal, filla del rei Manuel I de Portugal i Maria d'Aragó. D'aquesta unió nasqueren:
* Adrià Joan Amadeu de Savoia (1522-1523)
* Lluís de Savoia (1523-1536)
* Manuel Filibert de Savoia (1528-1580), duc de Savoia
* Caterina de Savoia (1529-1536)
* Maria de Savoia (1530-1531)
* Elisabet de Savoia (1532-1533)
* Manuel de Savoia (1533)
* Manuel de Savoia (1534)
* Joan Maria de Savoia (1537-1538)

## Ascens al tron ducal

Als 10 anys el seu pare inesperadament va succeir al seu renebot Carles II com a duc de Savoia, fent extensiva així mateix les seves reclamacions a les corones de Xipre, Jerusalem i Armènia, que posteriorment passarien a altres membres de la dinastia Savoia. A la mort del seu pare, ocorreguda el 1497, el ducat passà al seu germà Filibert II de Savoia, que al seu torn fou succeït per Carles III al morir sense descendents el 1504.
Carles va donar suport a la política de la Dinastia Habsburg a l'Europa Occidental, oposant-se al seu nebot Francesc I de França i sent partidari de les iniciatives de l'emperador Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic. D'aquesta aliança es concretà el seu casament amb Beatriu de Portugal, neboda de Carles V. El 1514 renuncià al Comtat de Ginebra en favor del seu germà Felip de Savoia-Nemours.
En resposta als aldarulls entre catòlics i protestants a Ginebra, va llançar un atac sorpresa el juliol de 1534, però el seu exèrcit va ser rebutjat. Va intentar un segon setge l'octubre de 1535, però va ser derrotat de nou quan les tropes de Berna van auxiliar Ginebra. Carles es va aliar amb el bàndol dels Habsburg en la política occidental, enmig de la confrontació entre Francesc I de França i l'emperador Carles V. França va envair Savoia el 1536 i va retenir pràcticament totes les possessions de Carles. Derrotat, va passar la resta de la seva vida a l'exili, vivint de la caritat dels seus parents, si bé els últims anys de la seva vida va poder retornar als seus dominis. Va morir el 1553 a la població de Vercelli, situada avui en dia a la província italiana del mateix nom.

## Referències

* ↑ Paas, John Roger. The German Political Broadsheet, 1600-1700: 1600-1615 (en anglès). Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1985, p. 67.
* ↑ Mallet, Michael; Shaw, Christine. The Italian Wars, 1494-1559 (en anglès). Londres: Pearson Education Limited, 2012, p. 230-231.