OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Belt (Montana)

Belt és una població dels Estats Units a l'estat de Montana. Segons el cens del 2000 tenia 633 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belt tenia 633 habitants, 273 habitatges, i 168 famílies. La densitat de població era de 718,8 habitants per km².
Dels 273 habitatges en un 28,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 16% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.469 $ i la renda mediana per família de 30.104 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.477 $ mentre que les dones 20.192 $. La renda per capita de la població era de 14.970 $. Aproximadament el 10,2% de les famílies i el 12,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Belpre (Ohio)

Belpre és una ciutat dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 6.660 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belpre tenia 6.660 habitants, 3.058 habitatges, i 1.923 famílies. La densitat de població era de 730,5 habitants per km².
Dels 3.058 habitatges en un 25,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,9% hi vivien parelles casades, en un 11,4% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 32,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 18,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.603 $ i la renda mediana per família de 36.401 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.743 $ mentre que les dones 21.789 $. La renda per capita de la població era de 18.195 $. Aproximadament el 12,1% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belpre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belpre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Baronia d'Orcau

La Baronia d'Orcau era una de les baronies de l'actual Pallars Jussà, juntament amb les baronies d'Erill, Bellera i Abella.
Està documentada des del segle xiii, i comprenia els castells i llocs de Conques, Figuerola d'Orcau, Benavent de la Conca i Castelltallat, a més del d'Orcau i el seu castell, que n'exercien de capital. Les poblacions que hi pertanyien eren Orcau, Conques, Figuerola d'Orcau, Benavent de la Conca, Toló (Sant Salvador de Toló), Castelltallat i Aransís.
Arnau d'Orcau fou majordom de Pere III de Catalunya-Aragó i governador de Rosselló i Cerdanya entre 1366 i 1376. Feu testament el 1387, en el qual establia la successió en el senyoriu exclusivament per via masculina. Així, a la mort del seu net, Arnau Julià d'Orcau, el succeí el seu nebot valencià Berenguer d'Erill i de Centelles, senyor d'Espills i comte d'Erill.
Dels comtes d'Erill i després d'una sèrie de plets, típics en els convulsos -per a la noblesa catalana- segles XVI, XVII i XVIII, passà als Bournonville, marquesos de Rupit, als Ponts-López de Mendoza, marquesos de Vilanant, als Abarca de Bolea, comtes d'Aranda, i als Silva, ducs d'Híxar.
Darrerament, almenys de nom, la baronia d'Orcau requeia encara en els ducs d'Híxar, fins que fou sol·licitada el 1986 per la senyora Pilar de Sarriera i Fernández de Muniaín, germana del Marquès de la Manresana i Marquès de Santa Maria de Barberà.

## Bibliografia

* Bertran i Cuders, Jordi. Història d'Isona i la Conca Dellà. Tremp: Garsineu Edicions, 2007 (Estudis, 21). ISBN 978-84-96779-17-4.
* Sànchez i Vilanova, Llorenç. El Pallars. Visió històrica. Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Barcelona: Promociones y Publicaciones Universitarias, 1996. ISBN 84-477-0566-8. .

## Enllaços externs

* Repertori de títols nobiliaris de Catalunya Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.
# Basa (naips)

* No s'ha de confondre amb basa.
Una basa és una mecànica de jocs de cartes coneguda i present en molts jocs de naips com: Burraco, Truc, Cors i fins i tot en jocs moderns com Dixit.
La mecànica dels jocs de bases consisteix en un joc basat en torns on cada jugador afegeix una carta o més cartes a la taula, formant així una "basa". Cada carta puntuarà segons les regles del joc i el jugador que guanya el joc guanya els punts corresponents. L'objectiu de la gran majoria de jocs trumfos és guanyar el trumfo, però en alguns jocs, com ara el joc de Cors, cal evitar guanyar el trumfo.

## Jocs per bases

Es denominen jocs per bases, aquells en quals la mecànica consisteix en el fet que cada participant ha de jugar una carta, per torn. L'elecció pot estar limitada per certes regles establertes, que defineixen en quins casos té l'obligació d'assistir: "jugar una carta del coll de sortida", muntar: "superar el valor de la carta de sortida, jugant una carta del coll del trumfo" o trepitjar: "jugar una carta del coll del trumfo superior a la ja jugada". Quan tots ho han fet, les normes de cada joc determinen el guanyador d'aquesta basa i els seus efectes.

## Referències

* ↑ Basa a Optimot
* ↑ Maria Helena de Moura Neves. UNESP. [https: //books.google.cat/books? Id = OOCSYWCKv4wC User guide: Confronting Rules and Uss], 2003, p. 778.
* ↑ «Cors - Història i Evolució», 16-03-2000. Arxivat de l'original el 2008-10-04. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Equipo Editorial. ENCICLOPEDIA DE LOS JUEGOS. Las reglas de 500 juegos (Bicolor). Editorial Paidotribo, 13 octubre 2003, p. 397–. ISBN 978-84-8019-717-5.

## Bibliografia

* Phillips, Hubert (1977). The Pan Book of Card Games (en anglès). 22°. Pan Books Ltd. ISBN 0-330-20175-1.
* Parlett, David (1992). A Dictionary of Card Games (en anglès). OxfordUniversity Press. ISBN 0-19-869173-4.
* Fantini, Elvio. Enciclopedia Práctica de los Juegos de Cartas (en castellà). De Vecchi S.A.. ISBN 84-315-0950-3.
* Reglamentos y Leyes de Juegos (en castellà). Caymi.

## Vegeu també

* Trumfo
* Rummy
Viccionari
# Bildi

Bildi o Bilri fou un dels petits estats del nord de l'agència de Kathiawar, a la presidència de Bombai, regió de Gujarat, a l'Índia. Estava format únicament per un poble amb un únic tributari. Els ingressos estimats eren de 300 lliures.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Bisbat de Caeciri

Caeciri va ser una civitas romano-amaziga i una antiga diòcesi de l'Àfrica proconsular, diòcesi sufragània de l'arquebisbat de Cartago. La seva localització exacta és desconeguda, i potser es trobava a la regió del Sahel tunisià al sud d'Alger a l'actual Algèria. Només se n'esmena un bisbe, Qubolo, que va prendre part del Concili de Cartago antimonotelita de 646. Actualment sobreviu com a seu titular de l'Església catòlica (en llatí: Dioecesis Caeciritana).

## Cronologia de bisbes

* Quobolo † (pel 646)

## Cronologia de bisbes titulars

* Celestino Ibáñez y Aparicio, O.F.M. † (13 gener 1949 - 18 agost 1951 mort)
* Ramon Masnou i Boixeda † (15 agost 1952 - 2 desembre 1955 nomena bisbe de Vic)
* Adolfo Servando Tortolo † (5 juny 1956 - 11 febrer 1960 nomenat bisbe de Catamarca)
* José Maximino Eusebio Domínguez y Rodríguez † (31 març 1960 - 18 juliol 1961 nomenat bisbe de Matanzas)
* Marcos Gregorio McGrath, C.S.C. † (8 agost 1961 - 3 març 1964 nomenat bisbe de Santiago de Veraguas)
* Eduardo Francisco Pironio † (24 març 1964 - 19 abril 1972 nomenat bisbe de Mar del Plata)
* Heraldo Camilo A. Barotto † (30 gener 1973 - 12 agost 1983 mort)
* Elmer Osmar Ramón Miani † (7 novembre 1983 - 19 desembre 1989 nomenat bisbe de Catamarca)
* Ubaldo Ramón Santana Sequera, F.M.I. (4 abril 1990 - 2 maig 1991 nomenat bisbe de Ciudad Guayana)
* Rubén Oscar Frassia (26 febrer 1992 - 22 juliol 1993 nomenat bisbe de San Carlos de Bariloche)
* Miklós Beer (8 abril 2000 - 27 maig 2003 nomenat bisbe de Vác)
* Antonio Arcari, dal 18 luglio 2003

## Referències

* ↑ Caeciri at GCatholic.org.
* ↑ Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, (Leipzig, 1931), p. 464.
* ↑ Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, Brescia 1816, p. 113.
* ↑ (anglès) La seu titular a www.catholic-hierarchy.org
# Bisbalenc

El Bisbalenc és una especialitat dolça típica de la Bisbal d'Empordà. Tradicionalment, està fet de pasta de full, farcit de cabell d'àngel i cobert de pinyons.
El prepara i ven una de les pastisseries del poble, la Pastisseria Sans. Darrerament també se’n fan farcits de nata o crema.
Juntament amb el Rus de la Pastisseria Massot, el Càntir i el Mil·lenni de la Pastisseria Font, i les Galetes Graupera, formen part de la típica gastronomia bisbalenca.

## Història

L'any 1932, Modest Sans i Viñas, en la seva primera pastisseria de la Bisbal va crear una primera versió del Bisbalenc amb pasta de full, cabell d'àngel, sucre i pinyons. Poc després es va idear un model de massapà. Molt ràpidament va tenir acceptació entre la clientela local i comarcal, però quan de debò es va estendre la seva fama va ser ja al començament del turisme, cap als anys 50. El 28 de maig del 1966 la Pastisseria Sans va registrar el Bisbalenc.

## Referències

* ↑ «Rus o Bisbalenc?», 23-02-2018.
* ↑ «Sans Bisbalenc Pastissers». [Consulta: 17 juny 2014].
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Belén Fútbol Club

El Belén Fútbol Club fou un club costa-riqueny de futbol de la ciutat de Belén.
El club va ser fundat el 13 de juny de 1979 amb el nom Asociación Deportiva Belén. L'any 2011 adoptà el nom Belén Fútbol Club. L'abril de 2017 es traslladà a Guadalupe, suburbi de San José, naixent el club Guadalupe FC. Històricament ha rebut les denominacions Belén-Calle Flores CD Belén Siglo XXI o Belén Bridgestone FC.

## Referències

* ↑ Aniversario belemita Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. – UNAFUT (castellà)
* ↑ Costa Rica – Foundation Dates of Clubs – RSSSF
# Ragozi

Ragozi (en rus: Рагозы) és un poble de l'óblast de Pskov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte d'Usviati.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Pasha-zade Kemal

Kemal Paşazade (nom real Şemseddin Ahmed bin Süleyman, conegut també com a İbn-i Kemal, vers 1468 - 16 d'abril de 1534) fou un erudit otomà que va exercir com a xaikh al-Islam. Va escriure diverses obres destacant la seva "Història dels otomans" en 8 llibres. Va escriure també poesia i altres gèneres. Les seves obres són en turc, persa i àrab. Va exercir diversos càrrecs religiosos i va escriure i ensenyar en algunes madrasses. El 2 d'agost de 1515 fou nomenat cadi d'Edirne i el 12 de setembre de 1516 kazasker d'Anadolu; el 1518 fou emin per l'establiment del cadastre a Karaman; va deixar el càrrec de kadiasker el 1519 i va retornar a ensenyar a dues madrasses. El 1526 fou nomenat Xaikh al-Islam a la mort de Zenbilli Alí Efendi, càrrec que va conservar fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Kemāl Pasha-zāde".

## Bibliografia

* Encyclopædia Britannica en línia: «Kemalpasazade (Turkish historian) -- Encyclopedia Britannica».
* T. Yazici, "KAMĀL PĀŠĀ-ZĀDA, ŠAMS-AL-DIN AḤMAD a Encyclopaedia Iranica

## Enllaços externs

* http://www.enfal.de/ecdad132.htm
# Lozzi

Lozzi (en cors Lozzi) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 132 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 337 | 348 | 247 | 230 | 136 | 132 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Marcel Flori | PRG | |
| 2008- | Jean Félix Acquaviva | PNC | |
# Villiers-aux-Corneilles

Villiers-aux-Corneilles és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villiers-aux-Corneilles era de 89 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 16 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 59 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 57 eren cases i 1 era un apartament. Dels 42 habitatges principals, 35 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 9 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 21 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villiers-aux-Corneilles el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 12 |
| 20 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 32 eren actives i 25 eren inactives. De les 32 persones actives 28 estaven ocupades (15 homes i 13 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 25 persones inactives 14 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Villiers-aux-Corneilles hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 507 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villiers-aux-Corneilles a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villiers-aux-Corneilles a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Olivier Ferrand

Olivier Ferrand (Marsella, 8 de novembre de 1969 - Velaux, 30 de juny de 2012) va ser un alt funcionari i polític francès. Fou el fundador i president de "Terra Nova", un think tank progressistaque gaudeix d'una gran influència en el sector de l'esquerra moderada francesa. Conjuntament amb Arnaud Montebourg va ser l'ideòleg de les primàries que es feren al si del Partit Socialista francès i que van designar François Hollande com a candidat a les eleccions presidencials franceses de 2012.
És llicenciat per HEC Paris, Sciences Po i ENA.

## Obres

* Primaire: comment sauver la gauche amb Arnaud Montebourg (2009)

## Referències

* ↑ «Article del diari L'Express anunciant la mort d'Olivier Ferrand». Arxivat de l'original el 2013-07-02. [Consulta: 11 juliol 2012].
* ↑ «Terra Nova» (en francès). [Consulta: 1r maig 2017].
* ↑ Article breu a Europe 1
* ↑ Olivier Ferrand, poil à gratter
# Port de Colera

El Port de Colera és un port esportiu situat a la banda de ponent de la badia homònima, a la desembocadura de la riera de Molinàs, al municipi de Colera (Alt Empordà). Està gestionat pel Club Nàutic Sant Miquel de Colera i té una capacitat per a 150 embarcacions, benzinera, servei de reparació i manteniment, rampa de varada i una grua. L'amplada de la bocana és de 40 m, amb un calat de 5 m i un calat interior de 2-5 m. Es va inaugurar el 1976 i es va renovar el 2012.
El gener de 2020, a causa del temporal Gloria, va baixar molta grava per la riera, inundant el port. Els sediments acumulats es van dragar el mes de juny, repartint-los per la veïna platja de les Barques.

## Referències

* ↑ «Port de Colera». Catalunya.com.
* ↑ «Port de Colera». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «El Port de Colera». Club Nàutic Sant Miquel de Colera.
* ↑ «La neteja del Port i la platja de Colera en ple mes de juny aixeca polseguera». Diari de Girona, 14-06-2020.
# Plaça de toros de Palma

La plaça de toros de Palma, anomenada oficialment Coliseo Balear, és la plaça de toros de Palma. Està situada al carrer Gaspar Bennàssar, carrer que porta el nom de l'arquitecte autor del projecte d'aquesta plaça. La Plaça de Toros va donar el seu nom al barri homònim del Districte Nord de la ciutat.
L'obra va començar el 1928 i es va inaugurar el 21 de juliol del 1929. No era la primera plaça de Palma, hi ha constància d'una plaça anterior al Baluard de Jesús que encara surt als plànols de Muntaner del 1831 i el Pedro de Alcantara Peña de 1869, situada a l'alçada de l'actual Plaça de Berenguer de Palou i que va ser enderrocada els anys trenta.
El Coliseu Balear va arribar a ser, els anys seixanta, la plaça amb major nombre d'espectacles taurins del món. Actualment s'usa molt de tant en tant per la seva funció original. Actualment és coneguda pels seus usos esportius i, sobretot, per ser el lloc on es realitzen els concerts estivals més multitudinaris de l'illa.

## Referències

* ↑ «Plaza de Toros Coliseo Balear» (en castellà). Mallorca Travel.
# Postveritat

La postveritat és un concepte que descriu la situació en la qual, a l'hora de crear l'opinió pública, els fets objectius tenen menys influència que les crides a l'emoció i a les creences personals. És un eufemisme de novaparla per a mentida.
Oxford Dictionaries va triar post-truth, traduïda al català com «postveritat», com a expressió de l'any 2016. Segons l'entrada en el mateix diccionari, post-truth va ser usat per primera vegada en aquest sentit el 1992 pel dramaturg Steve Tesich, que, en referència a l'escàndol Iran-Contra i la guerra del Golf, va escriure: «nosaltres, com a poble lliure, hem decidit lliurement que volem viure en un món de postveritat».
És una variació moderna al vell refrany cinic «mundus vult decipi» o al poble li agrada ser enganyat.

## Referències

* ↑ Bassas, Antoni «L'anàlisi d'Antoni Bassas: 'La postveritat'». Diari Ara, 17-11-2016.
* ↑ Domènech, Xavier «Abans de la postveritat». Diari de Girona, 23-11-2016.

## Vegeu també

* Demagògia
* Mitges veritats
* Trumpisme
* Finestra d'Overton

## Enllaços externs

* «‘Postveritat’, la paraula de l'any segons el Diccionari Oxford». VilaWeb, 16-11-2016.
* Nebrera, Montserrat «La post-veritat i la gasosa». El Nacional, 24-11-2016.
# Predicat secundari

Un predicat secundari és una expressió (més freqüentment adjectival) que proporciona informació sobre el subjecte (o objecte) d'una oració. Els predicats secundaris poden ser resultatius (1) i (2) o descriptius (3).
    (1) She painted the town red
    (2) The film left me cold
    (3) Susan walked around naked.

## Referències

* Gumiel, S. y Rodríguez, J. (1998) "Los predicados secundarios resultativos adjetivales y sus posibilidades de aparición en español". Interlingüística 9 pags. 133--138
# Porta dels Lleons

La Porta dels Lleons va ser, en l'Edat de Bronze, l'entrada principal a la ciutadella de Micenes en el sud de Grècia. Va ser construïda al segle xiii aC sobre el costat nord-oest de l'acròpoli i deu el seu nom a una escultura en relleu de dues lleones en una posi heràldica que es troba sobre l'entrada. La Porta dels Lleons és l'única peça d'escultura monumental que sobreviu de Micenes, com també la major escultura prehistòrica de l'Egeu.

## Història

Situada al nord-est de la plana de l'Argòlide, la ciutat de Micenes ha donat nom a la cultura del final de l'edat del bronze a Grècia. La seva primera manifestació monumental són els l'anomenats Cercle de Tombes B (cap al 1600 aC), i Cercle de Tombes A (1500 a), que eren el lloc d'inhumació dels membres de la família reial. No s'han trobat restes de palaus ni muralles corresponent a aquesta fase. Durant el segle xiii aC la ciutat s'expandeix i experimenta grans reformes. S'aixequen unes noves muralles que envolten el cercle A, abans fora de la ciutat, i que serà venerat com un espai de culte als fundadors. Es construeix un nou palau que té com a espai principal el mégaron: un àmbit rectangular precedit d'un doble pòrtic i obert a un pati. Al centre del mégaron hi havia una gran llar central circular, el fum de la qual sortia per una llanterna sostinguda per quatre columnes de tipus minoic.
La muralla va ser descrita per Pausànies, que va visitar les ruïnes el segle II dC, com una obra dels Cíclops. El perímetre fa 900 m de longitud, i l'alçada original devia arribar als 10-12 m. El parament és de grans pedres poc treballades de forma pseudopoligonal, amb un pes de fins a 12 tones. L'interior de la muralla està format per un rebliment de pedres que omple l'espai entre el parament intern i l'extern. El gruix mitjà és de 5 metres.
Al nord-oest del recinte hi ha la Porta dels Lleons. La seva estructura bàsica la formen dos muntants i un dintell monolítics, aquest darrer d'unes 20 tones. Al damunt s'hi obre un triangle de descàrrega, on hi ha el cèlebre relleu que dona nom a la porta. Aquest és l'únic exemple conservat d'escultura monumental micènica. Representa dos lleons enfrontats, en una composició de tipus heràldic. Hi manquen els caps, que estaven tallats en blocs a part, i possiblement d'un material més valuós. És remarcable la cura i el realisme en el modelat de la musculatura dels lleons, aspecte que revela la influència de l'art animalístic minoic.

## Referències

* ↑ Gates 2003, pàg. 136–137
* ↑ Hampe & Simon 1981, p. 49: «Los leones, que miraban sobre el entorno, protegían la puerta y la ciudad.
* ↑ Kleiner 2009, pàg. 91–92
* 1 2 3 Finley, M.I.. «5 - La civilización micénica». A: La Grecia primitiva. Barcelona: Crítica, 1983, pag. 61. ISBN 84-7423-219-8.