OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Triplophysa kashmirensis

Triplophysa kashmirensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia i al Pakistan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O., F. Fang, B. Delling i E. Åhlander 1999. The fishes of the Kashmir Valley. p. 99-167. A L. Nyman (ed.) River Jhelum, Kashmir Valley: impacts on the aquatic environment.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hora, S. L. 1922. Notes on fishes in the Indian Museum. III. On fishes belonging to the family Cobitidae from high altitudes in Central Asia. Rec. Indian Mus. (Calcutta) v. 24: 63-83.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sementina

Sementina és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Bellinzona.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Lucrecia Martel

Lucrecia Martel (Salta, 14 de desembre de 1966) és una directora de cine argentina. Guionista i directora del nou cinema argentí, creadora de melodrames commovedors, misteriosos i eròtics, que inclouen idees envers la transcendència. És valorada com una de les cineastes més importants de Llatinoamèrica.
Va dirigir els curts El 56 (1988), Pis 24 (1989), Besos Rojos (1991) i Rei Mort (1995), així com la sèrie de televisió D.N.I. (1995), abans de realitzar el seu primer llargmetratge, La cienaga (2001), pel qual va obtindre nombrosos premis, entre els quals el premi NHK del Festival de Cinema de Sundance, el Grand Prix del Festival de Cinema Llatinoamericà de Tolosa de Llenguadoc i el premi a millor pel·lícula i millor director del Festival de Cine de L'Havana, a més d'una nominació a l'Os d'Or en el Festival Internacional de Cinema de Berlín.
El 2004 el seu segon llargmetratge, La niña santa, va ser nominat amb la Palma d'Or en el Festival de Cinema de Canes.
El seu tercer film, La mujer sin cabeza, va a ser seleccionat a Canes el 2008.
Amb la seva pel·lícula Zama, Martel va obtenir deu Premis Sur –entre els quals el de millor llargmetratge, millor direcció, millor guió, fotografia, vestuari...–, una Menció Especial al 14è Festival de Cinema Europeu de Sevilla i la candidatura als 32è Premis Goya com a millor film iberoamericà.
La seva frase:
| « | <M'interessa la religió catòlica perquè hi vaig aprendre la meva forma de pensar.> | » |

## Filmografia
### Llargmetratges

* La Ciénaga (2001)
* La niña santa (2004)
* La mujer sin cabeza (2008) (també coneguda amb el títol de «La mujer rubia» - la dona rossa)
* Zama (2017)

### Curtmetratges

* El 56 (1988)
* Piso 24 (1989)
* Besos rojos (1991)
* Rey Muerto (últim curtmetratge de la compilació Històries Breus, 1995).

### Sèrie TV

* "D.N.I." (1995), TV Series

## Referències

* 1 2 «La cineasta Lucrecia Martel presidirá el jurado del Festival de Venecia 2019» (en castellà), 24-06-2019. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Hoberman, J. «Lucrecia Martel, una directora que desconcierta y estremece a sus seguidores» (en castellà). The New York Times, 16-04-2018. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Martínez, Cecilia «Lucrecia Martel, múltiple ganadora en los premios Sur: “Que siga el cine, como podamos, peleando”.» (en castellà). La Nación [Buenos Aires], 27-09-2018. ISSN: 0325-0946.
* ↑ «Premios PLATINO. Noticias». [Consulta: 3 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Lucrecia Martel a la base de dades de l'Instituto Nacional de Cine y Artes Audiovisuales de l'Argentina
* Lucrecia Martel en IMDb
# Presó d'Alcalá Meco

La presó d'Alcalá Meco se situa en el terme municipal d'Alcalá de Henares (Espanya), proper a Meco.
És un centre penitenciari arquitectònicament únic a Espanya, ja que es va construir el 1981 segons un model suís d'alta seguretat que després no es va implementar. Alcalá Meco (Madrid II) és una antiga presó d'alta seguretat que ara es fa servir per custodiar a interns penats i preventius (a l'espera de sentència) que depenen de l'Audiència Nacional o que siguin naturals de la zona.
Compta amb una població d'interns que ronda els 1.000 reclusos, dividits en dues zones simètriques de reclusió, independents la una de l'altra, i que només comparteixen els serveis auxiliars d'oficines, accessos, cuina i poliesportiu amb pista exterior de futbol, on l'equip de la presó disputava els seus partits, ja que participava en la lliga de tercera Regional de futbol.
La seva fama mediàtica li ve d'haver estat lloc de reclusió de personatges tan famosos com José María Ruiz-Mateos, Mario Conde, Mariano Rubio o Julián Sancristóbal, o els presos polítics catalans.

## Referències

* ↑ Garcia, Maria; Dinarès, Clàudia; Ferrer, Mariona «Els presos polítics arriben a Madrid». Ara, 01-02-2019 [Consulta: 2 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Centre Penitenciari Álcala Meco - Madrid I (dones)» (en castellà).
* «Centre Penitenciari Álcala Meco - Madrid II (homes)» (en castellà).
# Bruce Baden Collette

Bruce Baden Collette (Brooklyn, 1934) és un ictiòleg estatunidenc.

## Publicacions

* The diversity of fishes : biology, evolution, and ecology amb Gene S. Helfman iDouglas E. Facey); Malden (Mass.) : Blackwell science, cop. 2009.
* Results of the Tektite Program: ecology of coral reef fishes (amb Sylvia Alice Earle); Natural History Museum, Los Angeles County, 1972.

## Curiosistats

* Hyporhamphus collettei va ser anomenat en honor seu.

## Referències

* ↑ «Bruce Baden Collette» (en francès). Identifiants et Référentiels pour l'enseignement superior et la recherche.
* ↑ The diversity of fishes - WorldCat
* ↑ Results of the Tektite Program - WorldCat
* ↑ Scharpf, Christopher; Lazara, Kenneth J. «Order BELONIFORMES (Needlefishes)» (en anglès). The ETYFish Project Fish Name Etymology Database, 15-06-2019.
# Verónica Bódalo Climent

Verónica Bódalo Climent (Alacant, 12 de juny de 1976) és una exgimnasta rítmica valenciana que va ser campiona d'Europa en 1991 amb el conjunt júnior nacional.
El 1990, de nou integrant el Club ECA, va aconseguir el 10é lloc en el concurs general de la categoria júnior i la medalla de plata en la final de maces en el Campionat d'Espanya Individual a Palència. Aquesta mateixa temporada, com a part del conjunt del Club ECA, va ser medalla de plata en categoria júnior en el Campionat d'Espanya de Conjunts, celebrat a Saragossa. Aquest any va ser escollida per entrar a formar part del conjunt júnior de la selecció nacional de gimnàstica rítmica d'Espanya.
Es va retirar de la gimnàstica rítmica en 1992. Posteriorment s'ha dedicat a entrenar a xiquetes, començant en el Club ECA i des de 1999 portant l'Escola Municipal de Gimnàstica Rítmica d'Altea.

## Referències

* ↑ «Anuario Deportivo APM 1991». apmadrid.es. Arxivat de l'original el 2015-04-15. [Consulta: 12 abril 2015].
* ↑ «170 niñas de la comarca participarán en el II Encuentro de Gimnasia Rítmica de Altea». altea.es, 27-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-30. [Consulta: 12 abril 2015].

## Bibliografia

* Fernández del Valle, Aurora (1995). . ESM. ISBN 978-84-85977-60-4.

## Enllaços externs

* Exercici de 6 cordes en el Campionat Europeu Júnior de 1991
# Sementsovka

Sementsovka - Семенцовка (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants septentrionals del Caucas occidental, en una zona boscosa a la vora dreta del riu Xids, a 9 km al sud-est de Krimsk i a 84 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Novoukraïnski.
# Torre Gran (Montornès del Vallès)

La Torre Gran és una obra modernista de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici de planta quadrangular situat en el centre d'un petit jardí que conserva una tanca de maçoneria irregular i pilastres coronades per un mosaic de pedra i reixes de ferro forjat amb brèndoles helicoïdals que limita el barri davant la façana que s'obre al carrer Major, i que comparteix amb la casa veïna de Can Verdaguer. Té coberta a quatre vessants, de teula àrab i amb carener rematat per dues pinyes de ceràmica vidrada, un a de les quals actualment no existeix. El ràfec presenta caps de biga o permòdols esglaonats, que sustenten la coberta. Conserva una xemeneia de ceràmica envernissada en verd.
La construcció és de planta baixa i pis, amb façana principal simètrica amb tres eixos verticals i pintada de color vermell. Té la porta d'entrada rectangular i al centre, amb una finestra a cada costat. Al pis hi ha una balconada que abasta tota l'amplada de la façana, amb barana de ferro forjat amb les brèndoles helicoïdals, al que s'obre una porta central flanquejada per una finestra a cada costat. Destaca l'estètica de totes les obertures, que segueixen la mateixa composició a cada pis: a la planta baixa tenen un fals arc fet per aproximació de filades, rematat per un arc escarser i una decoració de rajoles envernissades en verd a la part superior i sota la llinda; al pis tenen llinda horitzontal decorada amb rajoles verdes vidrades i motllura superior de maó. Una decoració en fris corregut de totxo vist, uneix i marca la part final de les finestres per la part alta dona uniformitat al conjunt. Sobre la porta principal unes rajoles blanques porten el nom de la casa TORRE CARME, i una rajola a banda i banda ens recorda la data de construcció: ANY 1923.
La façana posterior està decorada amb motius idèntics a la principal, amb guardapols a la planta baixa i un porxo format per una balconada simple i sustentat amb dues columnes de morter amb aplicacions de fragments de pedra. Les dues façanes laterals es troben a poca distància de les cases que hi ha a cada costat, tot i que mantenen les característiques de les façanes principals.

## Història

Es tracta d'un xalet construït en el primer nucli de torres d'estiueig edificat a Montornès. Els estiuejants barcelonins propietaris de la casa tenien el cognom Orriols, i van batejar la casa com a Torre Carmen, tal com indica el rètol de ceràmica que es conserva sobre la llinda de la porta principal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Poropuntius faucis

Poropuntius faucis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Chao Phraya (Tailàndia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Roberts, T. R., 1998. Review of the tropical Asian cyprinid fish genus Poropuntius, with descriptions of new species and trophic morphs. Nat. Hist. Bull. Siam Soc. 46:105-135.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Buguruslan

Buguruslan - Бугуруслан (rus) - és una ciutat de l'óblast d'Orenburg, a Rússia. Es troba a la vora del riu Bolxoi Kinel, un afluent del Samara.

## Història

La seva fundació oficial es remunta al 1748, en establir-s'hi per decret tot de camperols i artesans russos d'un poble baixkir preexistent. El 1781 Buguruslan accedí a l'estatus de ciutat com a centre de l'uiezd d'Ufà.
L'arribada del ferrocarril el 1888 permeté el desenvolupament de la indústria.
El 1934, amb ocasió d'una reforma administrativa, la ciutat fou integrada a l'óblast d'Orenburg, convertint-se en centre administratiu d'un raion.
Després del descobriment de jaciments de petroli als voltants de Buguruslan, el 1937 començà a desenvolupar-se la indústria de l'extracció petrolera. Aquesta indústria continua representant el principal sector econòmic de la ciutat. Altres indústries destacables són les serradores i les fàbriques de parts d'automòbils.

## Referències

* 1 2 3 4 «Buguruslan | Russia» (en anglès). [Consulta: 21 gener 2020].
* 1 2 3 4 5 «город БУГУРУСЛАН» (en rus). Arxivat de l'original el 2011-10-10. [Consulta: 21 gener 2020].
# Servi Sulpici Galba (edil 208 aC)

Servi Sulpici Galba (llatí: Servius Sulpicius Galba) va ser un magistrat romà que formava part de la gens Sulpícia.
Va ser elegit edil curul l'any 208 aC, i tres anys més tard va ser un dels ambaixadors enviats a Àsia per sol·licitar l'amistat d'Àtal en la guerra imminent entre els romans i Filip de Macedònia i a causa d'una interpretació dels llibres sibil·lins, per emportar-se la imatge de la Mare universal, Cíbele, la Gran Mare frígia, que era a Pessinos. L'any 203 aC, va ser elegit pontífex al lloc de Quint Fabi Màxim Berrugós, i exercint aquest càrrec va morir l'any 198 aC.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXVII,21
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 205.
# Sant Isidre (barri de València)

Sant Isidre és un barri de València. Era un dels pobles de l'Horta de València que passaren a sota l'administració de la ciutat al segle xix. Forma part del districte de Patraix i fita amb el barri de Safranar al nord, el polígon industrial de Vara de Quart a l'oest, el cementeri municipal de València a l'est i la nova llera del riu Túria al sud. El barri és format per quatre carrers en cada direcció, que es troben envoltants d'obstacles: a la vora sud, junt amb el riu, passa la línia de ferrocarril emprat pels trens de rodalia i regionals en sentit Bunyol i Madrid, que actua de barrera física al barri; a l'oest l'avinguda anomenada Camí Nou de Picanya, que és on comença l'Autovia de Torrent; al nord la Ronda Sud de València; i a l'est, la línia de metro i l'esmentat cementeri.
El barri disposa d'una parada de metro arran de terra: Sant Isidre i d'una de ferrocarril d'ample ibèric elevada, València - Sant Isidre. Aquesta és l'estació terminal dels trens de rodalia provinents de l'oest (Riba-roja de Túria i Bunyol) des del 2008 i fins a la construcció de l'estació de TGV provisional de la Font de Sant Lluís. Directament al sud hi ha el dipòsit sud d'autobusos de l'EMT de València.
# Timàgores de Tègea

Timàgores de Tègea (grec antic: Τιμαγόρας, en llatí: Timagoras) fou un ambaixador espartà, nadiu de Tègea, enviat juntament amb altres l'any 430 aC a demanar ajut pels peloponesis al rei de Pèrsia Artaxerxes I en la seva lluita contra Atenes.
En el seu camí a través de Tràcia va ser capturat per Sadocos, a instigació dels enviats atenencs a la cort del rei odrisi Sitalces, i després va ser extradit a Atenes amb els seus companys on els van executar, segons diu Tucídides.

## Referències

* ↑ 1.Timagoras a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1132
# Font del Meüll

La Font del Meüll és una font del terme municipal de Castell de Mur, en territori del poble del Meüll, de l'antic municipi de Mur, al Pallars Jussà.
Està situada a 940 m d'altitud, al costat de llevant del Meüll, molt a prop del poble vell, uns deu metres per sota del nivell del poble i a uns 50 de distància.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Luci Memmi Pol·lió

Luci Memmi Pol·lió (en llatí Lucius Memmius Pollio) va ser un magistrat romà del segle i. Formava part de la gens Mèmmia, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser nomenat cònsol sufecte l'any 49. Era un dels devots d'Agripina, la darrera dona de l'emperador Claudi, la qual el va utilitzar per afavorir el matrimoni de Neró, el fill d'Agripina, amb Octàvia, la filla de Claudi.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XII,9
# Poltrú

La poltrú és una casta de sobrassada més gran i més curada que les altres i que té una forma particular, rodona o una mica en forma de pera. Poltrú, com a nom de budell i d'embotit, coneix variants fonètiques: poltruc, paltruc, paltrot i poltruu (DCVB).
Els ingredients són els mateixos que per a les altres sobrassades, però s'empren budells més gruixats, normalment de l'intestí cec o de la vagina. Només hi ha, per tant, un forat a tancar, que es fa amb un cordó (típicament a retxes blanques i vermelles) amb el qual s'envolta la sobrassada dues vegades, en forma de creu, com per agafar un tortell de diumenge, i després en penja per curar-la.
La diferència més important, a més de la mida i de la forma, és el temps de curació, més llarg. El resultat, per tant, és una sobrassada més vermella, amb un gust més sec i intens.

## Vegeu també

* Paltruc (botifarra de Catalunya)

## Referències

* ↑ «Sobrassada poltrú - 07 juny 2015». [Consulta: 6 desembre 2018].
# Bugúlov

Bugúlov (en rus: Бугулов) és un poble (un khútor) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 587 habitants. Pertany al districte rural de Kurskaia.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Sometime Never: A Fable for Supermen

Sometime Never: A Fable for Supermen és un llibre publicat el 1948 per Roald Dahl i va ser la seva primera novel·la per a adults. Dahl va començar a escriure'l després que l'editor Maxwell Perkins expressés el seu interès per publicar una llarga novel·la si Dahl la redactava. En termes generals, el llibre va tenir poca rebuda i es considera que és un fracàs, tot i que és històricament és considerada primera novel·la publicada als EUA en mencionar la guerra nuclear després dels bombardejos atòmics d'Hiroshima i Nagasaki.

## Argument

El 1943 el pilot de la RAF Peternip descobreix un gremlin o miniatura perforant l'ala del seu avió i marxa amb la seva esquadra per descobrir la història darrere seu. Fa molts anys, els gremlins eren els governants del món, però es van veure obligats a submergir-se sota terra per la propagació de la humanitat i des de llavors han estat planejant la seva venjança. Apareixement breument durant la batalla d'Anglaterra, però l'experiència els fa decidir que els humans es destruirien a si mateixos sense requerir la seva intervenció. Els gremlins esperen que, després que la tercera i quarta guerres mundials es carreguin la terra, puguin emergir i prendre el món. La història acaba amb el fet que els gremlins, incapaços d'existir en un món sense humans, també desapareixen. Finalment, només hi quedava el cuc.

## Rebuda

Sometime Never va rebre crítiques majoritàriament negatives, però va rebre alguns elogis del Glasgow Herald i del Saturday Review.

## Edicions

L'obra va ser publicat per primera vegada per Scribner als Estats Units el 1948 sota el títol Some Time Never: A Fable for Supermen. L'edició del Regne Unit, titulat simplement Sometime Never, va ser publicat per Collins el 1949. Es va revisar lleugerament el capítol final de la versió britànica amb més detalls sobre la desaparició definitiva dels gremlins. Des de 2015 l'obra no s'ha tornat a imprimir en anglès, tot i que s'han fet diverses edicions de la traducció neerlandesa, Ooit en te nimmer.

## Referències

* ↑ Treglown, Jeremy."
* 1 2 Lennon, Peter.
* ↑ Treglown 1995, p. 88.
* ↑ Evans, Bergen.
* ↑ "New Novels: Future of the Race."
* ↑ Tuck 1974, p. 125.

## Bibliografia

* Treglown, Jeremy. Roald Dahl: A Biography. New York: Harvest/Harcourt Brace, 1995, first edition 1994. ISBN 0-1-5600-199-3.
* Tuck, Donald H. The Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy. Chicago: Advent, 1974. ISBN 0-911682-20-1.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Roald Dahl Arxivat 2016-08-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Veurs

El Veurs o Veursbeek és un rierol de Bèlgica que neix al nucli de Veurs a Sint-Martens-Voeren, un dels sis antics municipis que constitueixen avui el municipi de Voeren a la província de Limburg (Bèlgica). Desemboca al Voer a Sint-Martens-Voeren.

## Referències

* ↑ «Veursvallei» (en neerlandès). Natuur en Bos.
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Frazione

Una frazione (frazioni, en plural), a Itàlia, és el nom que es dona a un tipus de subdivisió territorial d'un comune. Normalment designa un conjunt de cases -és a dir, una entitat de població o un nucli de població, ja sigui un llogaret o llogarret, o un veïnat, o caseriu- que constitueix un nucli habitat dins dels límits municipals, però separat i diferent del nucli principal (capoluogo) i d'altres frazioni o nuclis de població dins del municipi.
El terme località és, de fet, un sinònim. De vegades les frazioni són vertaders pobles amb una història i amb una identitat diferenciades. La tipologia de les frazioni italianes és extremadament variada: pot ser constituïda per un grup restringit de cases o coincidir amb el cim d'una muntanya o d'un pujol, el meandre d'un riu, una vall boscosa o un indret arqueològic. Els municipis poden decidir atribuir a les seves frazioni una autonomia administrativa limitada.
Històricament, nombroses frazioni han estat constituïdes durant el període del feixisme per desenvolupar i racionalitzar les subdivisions territorials del país. No és rar que alguna d'aquestes frazioni hagi estat un antic municipi que ja no podia conservar el seu estatus administratiu. Abans, el govern central tenia la competència d'establir les "frazioni", tret de les cinc regions autònomes. Ara, però, pel decret llei 267/2000, afegit a les esmenes del Títol V de la Constitució italiana, les frazioni es defineixen des del nivell municipal.
Amb l'antiga legislació, una frazione tenia la possibilitat de tenir un prosindaco (alcalde de barri) que era remunerat per l'alcalde del municipi (sindaco). Amb la legislació actual, l'article 54 de la Constitució preveu que un alcalde pot delegar les seves funcions d'alcalde per una frazione en un regidor del municipi.

## Vegeu també

* Entitat de població
* Comune
* Regions d'Itàlia
* Províncies d'Itàlia
Viccionari