OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mormia fratuelis

Mormia fratuelis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: vèrtex amb els costats arrodonits i pèls distribuïts uniformement per la superfície; ales d'1,42 mm de llargària, 0,45 d'amplada i amb les membranes sense un patró definitit; edeagus esvelt i amb els costats paral·lels; antenes d'0,92 mm de llargada.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: és un endemisme de Papua Occidental (Nova Guinea).

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Moth Flies (Drain Flies) and Sand Flies (Diptera: Psychodoidea) of Papua Indonesia (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Cap de les Salines

El Cap de les Salines és un cap de l'illa de Mallorca. És l'extrem sud de l'illa. Forma part d'una àrea natural d'especial interès. Es troba al municipi de Santanyí però agafa el nom de ses Salines.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 59. ISBN 84-8661702-2.
# Serranilla

La serranilla és una composició líriconarrativa en vers d'art menor típicament castellana que canta la trobada amorosa amb una dona de la serra o serrana. El seu equivalent en la literatura provençal seria una pastorel·la, si bé en aquest cas el personatge femení és una pastora.
Les serranes eren personatges d'existència gairebé llegendària i habitaven en ports amagats o en passos de muntanya. Eren de costums força rústics i d'una tal simplicitat moral que escandalitzaven a personatges més cultivats que, extraviats per la duresa del camí i el clima hostil, es veien obligats a demanar-los alberg, per la qual cosa elles demanaven una mena de peatge, bé sexual, bé en forma d'algun regal. A algunes, fins i tot, se'ls atribuïen crims o desaparicions de viatgers. Aquest és l'origen de la llegenda de la Serrana de la Vera, qui, pel que sembla, embriagava als viatgers, els feia l'amor i quan es desmaiaven de son, els degollava i guardava els seus ossos en la seva cova. Aquest argument va donar origen a no pocs romançs i peces teatrals del Segle d'Or.
Com a gènere literari Ramón Menéndez Pidal va reconstruir l'exemple més antic de serranilla que es coneix, anterior a 1420, en el seu treball "Serranilla de la Zarzuela" aparegut en la revista turinesa Studi Medievali, II, 1905, pàg. 263-270:
Efectivament, els exemples més antics de serranilla que es poden trobar pertanyen a la literatura castellanomanxega. Pocs anys després trobem una sèrie de serranillas, moltes d'elles paròdiques i còmiques, en el Libro del Buen Amor de Juan Ruiz, Arxipreste de Hita, que pertany a la primera meitat del segle xiv. Ja en el segle xv, don Íñigo López de Mendoza, Marquès de Santillana, va compondre unes cèlebres serranillas en les quals va idealitzar a les serranes, molt probablement a causa de l'influx de la refinada lírica provençal i les seves pastorel·les. Els cançoners d'aquest mateix segle i del segle xvi contenen algunes cançonetes que poden ser reformulacions d'aquestes cantigues o nadales de serrana desapareguts.
# Jerónima Spínola y de la Cerda

Jerónima María Spínola y de la Cerda (Milà, 20 de juliol de 1687-Madrid, 12 de gener de 1757), o Gerónima, va ser una aristòcrata castellana.

## Biografia

Nascuda a Milà el 1687, era filla dels IV marquesos de los Balbases, Carlos Felipe Spínola i Isabel María de la Cerda. Va casar-se a l'església de San Sebastián de Madrid el 30 de setembre de 1703 amb el seu cosí carnal Nicolás Fernández de Córdoba, que aleshores ostentava el títol de marquès de Priego i després duc de Medinaceli, per la qual cosa van haver de demanar dispeses papals i tenir fetes totes les prevencions. Després va esdevenir testamentària del duc a la seva mort el 1739.
Va morir el 12 de gener de 1757 a Madrid i enterrada al convent dels caputxines de Cubas de la Sagra.

### Descendència

Del seu matrimoni va tenir els següents fills:
* Luis Antonio (1704-1768)
* María Feliche (1705-1748)
* Teresa Francisca (1713-1757)
* Felipe Antonio (1708-1717)
* Joaquín (1715-1717)
* Nicolasa (1719-?)
* Juan de Mata (1723-1777)
* Buenaventura (1724-1777)

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa de Jerónima Spínola» (en castellà). Fundació Casa Ducal de Medinaceli.
* ↑ AADD. Semanario erudito que comprende varias obras ineditas... (en castellà). vol. 7. Madrid: Por Don Blas Roman, 1788, p. 43.
* ↑ Moreno Cebrián, Alfredo; Sala i Vila, Núria. El "premio" de ser virrey: los intereses públicos y privados del gobierno virreinal en el Perú de Felipe V (en castellà). Madrid: CSIC, 2004, p. 174-175.
# Margarida de Descatllar

Margarida de Descatllar i de Descatllar (Claramont e Poiet, Gascunya, 1906 — ?, Rosselló, 23 de febrer de 2000) és una propietària rural, mecenes i activista cultural nord-catalana.
Era propietària rural a Illa (Rosselló) i es va dedicar a la promoció de la llengua i la cultura catalanes a la Catalunya del Nord. Membre del Grup Rossellonès d'Estudis Catalans (GREC), formà part del seu grup membres que van posar en marxa la Universitat Catalana d'Estiu a Prada de Conflent. En 1974 va fundar a Perpinyà la Biblioteca Catalana i l'Escola Popular Catalana, que organitzava cursos de català per correspondència i presencials tant per joves com per adults, amb titulació convalidada per la Junta Assessora per als Estudis de Català (JAEC) d'Òmnium Cultural. Va impulsar l'edició d'una Grammaire basique de langue catalane en francès. També fou l'ànima del butlletí de la Biblioteca (Rebrots) i dels alumnes de l'escola (Entre tots ho farem tot). Pel seu esforç en 1992 va rebre un dels Premis d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla i en 1995 fou guardonada amb el Premi Joan Blanca juntament amb Pau Roure.

## Referències

* ↑ «Margarida de Descatllar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fundació UCE». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ Miquela Valls Mig segle de manuals i mètodes de català nord-catalans
* ↑ Margarida Descatllar Arxivat 2018-10-03 a Wayback Machine. al web de la Fundació Lluís Carulla
* ↑ Llista de Premis Joan Blanca

## Bibliografia

* Margarita de Descatllar (1906-2000) la missionnaire du catalan per Patrice Teisseire-Dufour A: La Semaine du Roussillon: 31 déc 2003-7 janv 2004, n° 402, p. 22
# Creu de la Santa Missió (Sant Julià de Vilatorta)

La Creu de la Santa Missió és un monument del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un monument commemoratiu situat davant del portal de ponent de l'església de Santa Maria de Vilalleons. Damunt un basament de dues peces, una de les quals és motllurada, s'assenta un pilar de secció quadrada, amb els angles escairats i motllures a la part superior. Damunt s'hi assenta una pedra d'una sola peça, amb una piràmide truncada al damunt amb uns baixos relleus de formes antropomorfes a cada una de les cares, algunes de les quals estan molt deteriorades i són difícils de descriure. És culminada per una creu de ferro amb una inscripció que diu: "SANTA MISSIÓ 1962". És construïda en pedra i ferro, la pedra sembla tenir diferents llocs d'origen i la sembla més vella és la que correspon a la piràmide.

## Història

Com indica la inscripció aquesta creu commemora els actes realitzats per la Santa Missió a la dècada del 1960, molt freqüents a tota la plana de Vic. La diversa qualitat de la pedra ens fa pensar que s'hagin aprofitat elements d'altres èpoques tot i que no tenim cap document que ens ho confirmi.

## Referències

* 1 2 «Creu de la Santa Missió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Love in the Moonlight

Love in the Moonlight (hangul: 구르미 그린 달빛; RR: Gureumi Geurin Dalbit) és una sèrie de televisió de Corea del Sud protagonitzada per Park Bo-gum i Kim Yoo-jung amb Jinyoung, Chae Soo-bin i Kwak Dong-yeon. Es tracta d'un relat d'edat i un romanç de joventut establert durant la dinastia Joseon del segle xix basat en la novel·la Moonlight Drawn by Clouds que es va publicar per primera vegada en Naver el 2013 i, per tant, es va publicar com una sèrie de cinc parts de llibres a 2015. Es va emetre a KBS2 a les 22:00 (KST) tots els dilluns i dimarts per a 18 episodis del 22 d'agost de 2016 fins al 18 d'octubre de 2016.
Un èxit nacional i internacional, Moonlight va aconseguir una puntuació màxima de públic del 23,3% a Corea del Sud i va ser elogiada per la seva producció, actuacions i música. Va guanyar la Millor Sèrie Dramàtica als 22 Premis de la Televisió Asiàtica, i va rebre sis nominacions als 53 Premis Baeksang Arts, on va guanyar els Premis a la popularitat dels seus avantatges Park i Kim. La premsa va referir-se a la seva influència com a "síndrome de llum de la lluna", ja que va superar l'actualitat, el contingut i les llistes de reputació de la marca dins i fora de la seva carrera.

## Sinopsi

Una història d'edat sobre el creixement del príncep Lee Yeong (Park Bo-gum) d'un nen a un monarca venerat i la seva improbable relació amb l'eunuc Hong Ra-on (Kim Yoo-jung).

## Repartiment
### Principal

* Park Bo-gum com Lee Yeong
* Kim Yoo-jung com Hong Ra-on
* Jinyoung com Kim Yoon-sung
* Chae Soo-bin com Jo Ha-yeon
* Kwak Dong-yeon com Kim Byung-yeon

## Referències

* ↑ ; Kim, Hee-kyung«구르미 그린 달빛 (Love in the Moonlight)» (en coreà). Naver Corporation. [Consulta: 31 març 2019].
* ↑ «'Love in the Moonlight' tops 20 percent in viewership», 13-09-2016. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «(News Focus) 'Love in the Moonlight' shines through unexpected success», 26-09-2016. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «KBS2 '구르미 그린 달빛', 아시안 TV어워즈 최우수상 원문보기».
* ↑ «'Love in the Moonlight' ranks first among Korean dramas».
* ↑ «[SC초점 '태후'→'구르미'로 본 성공법칙, #엔딩5분#박보검#송중기]».
# Joris van Severen

Georges Edmond Edouard van Severen més conegut com a Joris van Severen (Wakken, Flandes Occidental 1894 - Abbeville, 20 de maig de 1940), fundador i dirigent del Verdinaso, un moviment d'extrema dreta flamenc.
Son pare era advocat i burgmestre de Wakken. Va seguir l'ensenyament secundari amb els Jesuïtes a Gant i després va estudiar dret a la Universitat de Gant. Fou sotstinent de l'exèrcit durant la Primera Guerra Mundial, i degradat per enviar una carta oberta al rei el 1918. A les eleccions d'aquell any es va presentar pel Frontpartij i fou elegit diputat a la Cambra de Representants de Bèlgica juntament amb Staf de Clercq, futur cap del partit VNV i el col·laboracionista August Borms.
Era l'editor endemés de les revistes Ons Vaderland (la nostra pàtria) i Ter Waarheid (A la veritat), influït pels francesos Charles Maurras i Maurice Barrés. El 1928 va trencar amb els del Frontpartij i va fundar el 1931 el moviment polític, que encara no era un partit, Verbond van Diets Nationaal-Solidaristen (Federació dels Nacional-Solidaristes «Neerlandesa») o Verdinaso, que des del 1934 defensaven la creació d'un estat autoritari, regit per un monarca absolut que reunís les antigues Disset Províncies, que es corresponen més o menys amb el territori de Flandes francès, Bèlgica i dels Països Baixos.
Era partidari de no intervenir en la Segona Guerra Mundial. Uns dies abans que els nazis envaïren Bèlgica, fou empresonat juntament amb jueus i dirigents comunistes, a més d'alguns arrestats erròniament per una confusió de noms per la policia belga, tots considerats com enemics de l'Estat Belga. Foren extradits a les autoritats francesos i empresonats a Abbeville, on, de la setantena de presoners, 21 en van ser afusellats, sense cap mena de procés, per un capità de l'exèrcit francès el 20 de maig de 1940. Aquest esdeveniment és conegut com la Massacre d'Abbeville. Quaranta anys més tard, el 1980, l'Estat Belga va excusar-se per a aquesta extradició il·legal.

## Referències

* ↑ Vanlandschoot, Romain. «Severen, Joris van». A: Ludo Simons. Nieuwe Encyclopedie van de Vlaamse Beweging. (en neerlandès). Tielt: Lannoo, 1998. ISBN 9789020930429.
* ↑ Rees, 1991, p. 401.
* ↑ La paraula neerlandesa diets significa «del poble» i era antigament sinònim amb neerlandès, llengua del poble, contràriament amb el llatí. En el context del feixisme neixent dels anys 1920-1930 diets i un mític país Dietsland van rebre una connotació racista parent amb l'alemany völkisch.
* ↑ Geerts, Guido; den Boon, Ton. «diets, Dietsland». A: Van Dale Groot woordenboek der Nederlandse Taal (Van Dale Gran diccionari de la llengua neerlandesa). vol. 1. Utrecht-Antwerpen: Van Dale Lexicografie, 1999, p. 740. ISBN 90 6648 421 7.
* ↑ Rees, 1991, p. 402.

## Bibliografia

* Rees, Philip. Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890 (en anglès). Ed. Simon & Schuster, 1991, p. 418 pàgines.
* «Joris Van Severen (fitxa biogràfica)» (en neerlandès). Online Database voor intermediaire structuren (Base de dades de les estructures intermediàries de Flandes als segles XIX-XX.
# Mormia egregia

Mormia egregia és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids.

## Descripció

* Mascle: vèrtex amb els costats arrodonits; ales d'1,55-1,70 de mm longitud, 0,45-0,52 d'amplada i amb les membranes sense un patró definit; edeagus esvelt i amb els costats paral·lels; antenes d'1,11 mm de llargària.
* La femella no ha estat encara descrita.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia: és un endemisme de Papua Occidental (Nova Guinea).

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 9 maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 Quate, L.W.; Quate, S.H., 1967. A monograph of Papuan Psychodidae, including Phlebotomus (Diptera). Pacific Insects Monograph, 15: 1–216. «PDF».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Moth Flies (Drain Flies) and Sand Flies (Diptera: Psychodoidea) of Papua Indonesia (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Canal d'Arrah

El canal d'Arrah és una branca del Canal Son, avui a l'estat de Bihar (Índia) i anteriorment a la província Bengala.
S'inicia a uns 8 km del Canal Occidental Principal, a Dehri; passa per la ciutat d'Arrah i finalment desaigua al Gangi Nadi que comunica amb el Ganges. La seva longitud és de 104 km; hi ha 13 comportes per compensar el desnivell entre Dehri i el Ganges, el que fa el canal navegable encara que s'aprofita principalment per reg. La seva conca és de 175.000 hectàrees.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sillago microps

Sillago microps és una espècie de peix de la família Sillaginidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 20 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McKay, R. J. 1985. A revision of the fishes of the family Sillaginidae. Mem. Queensl. Mus. v. 22 (pt 1): 1-73.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ivanof Bay

Ivanof Bay és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 22 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ivanof Bay tenia 22 habitants, 9 habitatges, i 7 famílies La densitat de població era de 2,5 habitants/km².
Dels 9 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 33,3% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 22,2% no eren unitats familiars. En el 22,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,2% tenia menys de 18 anys, un 18,2% entre 18 i 24, un 31,8% entre 25 i 44, un 31,8% de 45 a 60 i un 0% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones hi havia 266,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 350 homes.
La renda mediana per habitatge era de 91.977 $ i la renda mediana per família de 91.977 $. Els homes tenien una renda mediana de 0 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 21.983 $. Aproximadament el 0% de les famílies i el 0% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ivanof Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ivanof Bay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Creu de la Santa Missió (Siurana)

La Creu de la Santa Missió és una obra de Siurana (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme situada a prop de l'església a davant el camí que porta a Torroella de Fluvià. És una creu d'uns dos metres d'alçada que s'estructura en una base de sustentació quadrada. La columna o fust de la creu, es divideix en tres cossos en degradació, al superior del qual hi ha la inscripció:MISSIO SANCTA 1948. La creu és llatina i es troba sobre un plint amb un tor i una escòcia. Una altra inscripció emmarcada per un oval, la trobem a la intersecció dels dos braços, a on hi apareix l'anagrama JHS.

## Referències

* ↑ «Creu de la Santa Missió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Josep de la Trinxeria

Josep de la Trinxeria (Prats de Molló, 1630 - Barcelona, 1690) fou un dirigent pagès que dirigí la revolta dels Angelets de la terra contraris al domini francès sobre la Catalunya del Nord.
Va néixer pagès i es convertí en guerriller a causa de l'abús en l'impost de la sal i perquè era contrari al domini francès sobre el Rosselló, iniciat a partir del Tractat dels Pirineus el 1659, provocat pel final de la Guerra dels Segadors. Dirigí la Revolta dels Angelets i obtingué algunes victòries militars, com les captures de les ciutats d'Arles i Ceret, amb la qual va provocar l'entrada el 1673 d'una columna de l'exèrcit francès, format per 3.000 homes i 1.000 soldats a cavall, fins a l'altra banda de la nova frontera, i cremant la Jonquera com a represàlia. Finalment l'exèrcit francès va acabar amb la rebel·lió derrotant l'ofensiva catalana el 1674 i capturant-ne els líders principals. Josep de la Trinxeria va fugir i s'establí a Olot, tot i que es dona per segur que morí a França, probablement el 1689, durant una nova incursió guerrillera.

## Família

Josep de la Trinxeria va tenir tres fills: Ignasi, Josep i Blai. Josep va ser capità d'una unitat de cavallers cuirassats, més tard va ser governador de de Camprodon i el rei Carles II el va fer noble del Principat de Catalunya.
El seu fill, Blai de la Trinxeria nascut a Olot el 1663, va capitanejar esquadres de Miquelets el 1694. Va ser brigadier de l'exèrcit hispànic i va ser enviat a Nàpols amb tropes el 1702. Fidel a Felip V, va ser nomenat governador de Montsó i Tarragona, i més tard comandant general d'Aragó. L’hereu, Ignasi, va quedar de molt jove afectat de paràlisi a causa d’una mala caiguda a cavall, i és l’autor i promotor del famós pessebre monumental de Can Trincheria.
A partir de mitjans del segle XVIII, la família va adoptar el nom castellanitzat de Trincheria en lloc de Trinxeria.
El fill de Blai i net de Josep, Antoni de Trincheria Salla, va ser batlle reial d’Olot entre 1797 i 1798. La casa familiar d'Olot ha estat transformada en museu.

## Referències

* ↑ de la Fàbrega Pallarès, Pau. L'oferiment de retrocessió del Rosselló a Espanya, 1668-1677. Rafael Dalmau, 1962, p. 17.
* ↑ Severin baron Taylor, Isidore-Justin. Les Pyrénées (en francès), 1843, p. 211.
* ↑ «La nissaga dels Trincheria (arxiu)». Museus d'Olot, 2018. [Consulta: 5 agost 2024].

## Vegeu també

* Casa museu Can Trincheria
* cajei.net/angelets Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
* Angelets debat
# Mormia crassiascoidata

Mormia crassiascoidata és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica: Kenya.

## Referències

* ↑ Enderlein, G., 1935. Zur Klassifikation der Psychodinen. Sber. Ges. Naturforsch. Freunde Berlin, 1935, 248. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 2 maig 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tonnoir, Al., 1939. Psychodidae. A: Museu Britànic (Natural History): Ruwenzori Expedition 1934-1935. 1 (4): 35-80.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Duckhouse, D. A. & Lewis, D. J., 1980. 3. Family Psychodidae. Pàgs. 93-105 "a" Crosskey, R.W. (ed.). Catalogue of the Diptera of the Afrotropical Region. Londres: British Museum 1437 pp. (96).
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Casa Pilar de Parellada

La casa Pilar de Parellada és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, elevat respecte del nivell del carrer i estructurat en dos plans respecte de la línia de la façana.
És format per planta baixa i dos pisos. A la planta baixa un petit pati condueix a un porxo on s'obre la porta d'accés a l'interior. Les obertures de la planta baixa són d'arc carpanell, les del primer pis allindades i les del segon de dimensions més reduïdes, són així mateix d'arc carpanell. La façana es corona amb una cornisa sobresortint, amb coberta de teula. Un rellotge de sol pintat sobre mur de la façana completa la decoració del conjunt.

## Història

La documentació conservada a l'Arxiu Històric municipal de Sitges informa sobre la modificació efectuada en aquest edifici l'any 1914. La propietària Pilar de Parellada va demanar-ne el permís el 28-3-1914 i l'autorització va ser concedida el 2-4-1914. Els plànols realitzats en aquell mateix any, apareixen signats per l'arquitecte Domènech.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Pilar de Parellada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Sillago parvisquamis

Sillago parvisquamis és una espècie de peix de la família Sillaginidae i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó i a Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Gill, T. N. 1861. Description of a new species of Sillago. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13: 505-507.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.