OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Súsanna Kathrina Jacobsen

Súsanna Kathrina Jacobsen, coneguda també pel seu nom de casada Sanna av Skarði, (Tórshavn, 19 d'abril de 1876 - Tórshavn, 12 de febrer de 1978) va ser una educadora i professora feroesa.
Sanna av Skarði, era filla de Jacob Jacobsen i Elsebeth Djonesen. El 1901 es va casar amb Símun av Skarði, que dos anys abans havia fundat l'escola per adults Føroya Fólkaháskúli a Klaksvík juntament amb la seva germana Anna Suffía Rasmussen i el seu cunyat Rasmus Rasmussen. Amb el seu marit, va formar part del cos docent de l'escola. El 1908, després de set anys de matrimoni, Sanna i Símun van tenir el seu primer fill, la futura periodista Sigrið av Skarði Joensen, i tres anys després el segon, Jóhannes av Skarði, que esdevindrà un reconegut lingüista. Va morir a Tórshavn el 1978 a la venerable edat de 101 anys.
L'any 2000 va ser representada en un segell feroès juntament amb la seva cunyada Anna Suffía Rasmussen. A part de l'autoretrat de Ruth Smith, aquest és l'únic segell feroès que representa a dones locals que han obtingut notorietat.

## Referències

* 1 2 «Simun av Skarði» (en danès). http://denstoredanske.dk/.+[Consulta: 14 abril 2020].
* 1 2 «Sigrid av Skarði Joensen (1908 - 1975)» (en danès). kvinfo. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Pons, Christophe. The Anthropology of Christianity in the Faroe Islands (en anglès). Firouz Gaini, 2011, p. 80–131.
* ↑ «Susanna Kathrine Jacobsen» (en danès). Slægtsforskning. [Consulta: 14 abril 2020].
# Pepita Laguarda Batet

Pepita Laguarda Batet (Barcelona, 1919 - Grañén, 1 de setembre de 1936) va ser una militant anarquista catalana. Incorporada a les files llibertàries el 1936, sense haver complert la majoria d'edat, va morir a Osca als disset anys, lluitant contra les forces revoltades que controlaven la ciutat.
Pepita Laguarda vivia al barri de Santa Eulàlia a l'Hospitalet de Llobregat, i es va incorporar a les files anarquistes contra l'opinió de la seva família. Així doncs, va haver d'escapar de casa per poder agafar les armes. Es va unir a la Columna Ascaso i va marxar cap al front d'Aragó.
Les cròniques de l'època la descriuen amb una personalitat entusiasta i valenta, que en tot moment va saber mantenir l'enteresa i presència d'ànim, fins i tot en el moment de la seva mort.
Al moment de ser ferida, a les 5 h del matí de l'1 de setembre, ja feia diverses hores que participava en el combat. Va ser traslladada primer a l'hospital de Vicién, on li van aplicar les primeres cures, i posteriorment a l'Hospital de Sang de Grañén, on va morir a les 9:30 h.
El seu company sentimental, Juan López Carvajal, qui s'havia allistat com a voluntari, va ser qui va escriure la carta notificant el decés a la premsa.

## Referències

* ↑ «Laguarda Batet, Pepita (1919-1936)». [Consulta: 28 febrer 2017].
* ↑ «“Mujeres libres”, anarquistas y feministas» (en castellà). RojoyNegro.info. Arxivat de l'original el 2017-03-01. [Consulta: 28 febrer 2017].
* ↑ «Pepita Laguarda (1919-1936), la más joven miliciana muerta en combate» (en castellà). ElSaltoDiario.com. [Consulta: 4 setembre 2023].
* ↑ «Nuestras Heroinas» (PDF) (en castellà) p. 7. Solidaridad obrera, 13-09-1939. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ Las mujeres y los espacios fronterizos. Prensas Universitarias de Zaragoza. ISBN 9788477338871.
# Touvois

Touvois (en bretó Tolvez, en gal·ló Tovoéz) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 1.425 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.452 | 1.497 | 1.409 | 1.362 | 1.340 | 1.301 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Alain Charles | |
# Basament

El basament, o sòcol, és un membre arquitectònic sobresortint d'un element superior, el qual s'hi recolza, que pot ser un pilar, una columna o pilastra, una escultura, un mur o altres construccions. Es construeix, depenent el que hagi de sostenir, sòlidament dins un forat o una rasa a terra i serveix per donar estabilitat a l'obra.
* Basament d'una columna de l'Erectèon
* Sòcol de Cal Bià, Olesa de Montserrat.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.51. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 12 novembre 2014].
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.309. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Sacculosia

Sacculosia és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Sacculosia isaralis, que es troba a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 21 març 2019].
# Enric II de Bar

Enric II de Bar (~1190 - Gaza, 13 de novembre de 1239) va ser comte de Bar de 1214 a 1239.
Era fill de Tibald I, comte de Bar, i d'Isabel de Bar-sur-Seine. Es va casar el 1219 amb Felipa de Dreux (1192 -1242), filla de Robert II, comte de Dreux i de Iolanda de Coucy, i van tenir:
* Margarida (1220 -1275), casada el 1240 amb Enric V el Ros (1217 -1281), comte de Luxemburg
* Tibald o Teobald II (vers 1221 -1291), comte de Bar
* Enric, citat el 1249
* Joana (1225 -1299), casada amb Frederic de Blamont (mort el 1255), després amb Lluis V de Looz (1235 -1299), comte de Chiny, cèlebre en el Torneig de Chauvency.
* Renald (mort el 1271)
* Erard (mort el 1335)
* Isabel (mort el 1320)
Apareix a les cartes des de 1202 i fou associat al govern del comtat de bar des de 1210. Va participar el 1211 a la Croada albigesa, succeint al seu pare el 1214; va combatre immediatament per al rei de França Felip II August a la batalla de Bouvines.
En el moment de la guerra de successió de Xampanya (1216- 1221), va sostenir activament al comte de Xampanya Teobald IV. Una bona amistat va subsistir durant anys entre els dos comtes.
A la mort del rei Lluís VIII el Lleó (1226), Teobald va arrossegar a Enric a la revolta contra la regenta Blanca de Castella, però van fer la seva submissió el 2 de març de 1227 a Vendôme.
Teobald i Enric es van barallar finalment cap a 1229. El comte de Xampanya es va aliar amb el duc de Lorena, i Enric, aliat al comte de Vaudémont Hug II i al bisbe de Toul va assolar Lorena el gener de 1230. Teobald IV i Simó de Joinville van envair i devastar llavors el Barrois, i després Hug IV, duc de Borgonya, va envair Xampanya. Blanca de Castella va haver d'intervenir per restablir la pau, que fou signada el 1232.
Aliat amb els habitants de Metz i al duc de Lorena Mateu II, es va oposar a Joan I d'Apremont en el moment de la Guerra dels Amics de 1231 a 1234.
Havent donat en dot la Senyoria de ligny a la seva filla Margarida, que s'havia casat amb Enric V de Luxemburg, es va establir que la senyoria restaria sota sobirania feudal de Bar (1240); però el 1256, Enric de Luxemburg va prestar homenatge per Ligny al Teobald II de Navarra comte de Xampanya i rei de Navarra). Una guerra va seguir i l'arbitratge del rei Lluís IX de França (futur Sant Lluí), senyor feudal dels comtes de Xampanya i dels comtes de Bar, va tornar Ligny a Enric de Luxemburg sota la sobirania feudal original (1268).
Enric va fundar diverses abadies i va fer importants donacions a altres.
Va prendre la creu el 1239 i va acompanyar Teobald IV de Xampanya i Hug IV de Borgonya a Terra Santa. Va ser mort a la batalla de Gaza el 1239.

## Bibliografia

* Georges Poull, La Maison souveraine et ducale de Bar, 1994
# Subfòssil

Un subfòssil són les restes en les quals el procés de fossilització no és complet, ja sigui per temps insuficient o perquè les condicions del lloc on va quedar enterrat no eren les òptimes per a ser un fòssil complet.
Els subfòssils més antics de l'era Mesozoica són rars i la majoria dels subfòssils són del Quaternari.
La principal utilitat dels subfòssils és la de contenir matèria orgànica oper extreure'n l'ADN, seqüència de proteïnes o altres biomolècules. A més les proporcions d'isòtops poden donar informació sobre les condicions paleoecològiques on els animals extints vivien.
Els subfòssils es troben sovint en ambients on es puguin dipositar com sediments de llacs, sediments oceànics, i sòls. Un cop dipositats poden patir alteracions físiques o químiques i si són petits poden ser ingerits per organismes vius.
Alguns subfòssils que es troben sovint en sediments quaternaris són: les càpsules del cap de quironòmids, diatomees, foraminífers i molts altres.
També serveixen per estudiar la història de l'evolució mediambiental i en la paleoclimatologia.
# Pepita Padrós i Martí

Pepita Padrós i Martí (Badalona, 1952) és una arqueòloga catalana. Va ser cap del Departament d'Arqueologia del Museu de Badalona fins al 2017.
És llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat de Barcelona. Començà a treballar al Museu de Badalona a finals dels anys setanta. Ha estat la Cap del Departament d'Arqueologia del museu, i l'encarregada de l'excavació de tots els jaciments trobats al municipi de Badalona, tant els romans de l'antiga Baetulo o com els ibers, fins a la seva jubilació el 2018, així com de la seva museïtzació i difusió a través de nombrosos estudis, llibres i publicacions. Les darrers troballes, on tingué un paper rellevant, fou durant les obres del metro a la seva parada a Badalona-Pompeu Fabra, on hi es descobriren 6 forns amb 300 àmfores cadascun, així com la recuperació de dos importants mosaics i una escultura del déu Bacus, descoberts en les obres del lateral de l'autopista C-31.
Com a historiadora i arqueòloga forma part de la Comissió de Patrimoni de l'Ajuntament de Badalona i de la Comissió Territorial de Patrimoni de Barcelona. Ha participat, així mateix, en nombrosos simpòsiums, seminaris i trobades internacionals d'experts en arqueologia.
El 2018 fou escollida com a pregonera de les Festes de Maig de Badalona com a reconeixement a la seva trajectòria professional.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'arqueòloga Pepita Padrós serà la pregonera de les Festes de Maig 2018». Ajuntament de Badalona, 16-02-2018.
* 1 2 «Pepita Padrós Martí». Aula d'Extensió Universitària Masnou, 21-03-2017. [Consulta: 17 febrer 2018].

## Enllaços externs

* «Pepita Padrós, arqueòloga». Converses. Catalunya Ràdio, CCMA, 11-08-2010. [Consulta: 17 febrer 2018].
# Rémi Pauriol

Rémi Pauriol (Ais de Provença, 4 d'abril de 1982) és un ciclista francès, professional des del 2006 fins al 2013.
En categories inferiors va destacar en BTT, guanyant el campionat de França de cross-country junior el 2000. En amateur destaca un campionat nacional en ruta i ja com a professional els seus majors èxits són les victòries al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise, el 2009, i al Boucles del Sud Ardecha del 2012.

## Palmarès

* 1998
** 1r a la Copa de França cadet BTT
** 1r al Roc d'Azur BTT
* 2000
** Campió de França de cross-country junior
* 2004
** 1r al Cinturó de l'Empordà
** 1r al Tour de Savoia
** Vencedor d'una etapa del Tour dels Pirineus
* 2005
** Campió de França amateur en ruta
** 1r a Boucles Catalanes
** 1r al Gran Premi Souvenir Jean Masse
* 2007
** 1r a la Ruta Adélie
** Vencedor d'una etapa del Tour de Valònia
* 2009
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** 1r al Gran Premi de Lugano
* 2011
** Vencedor de la classificació de la muntanya de la París-Niça
* 2012
** 1r als Boucles del Sud Ardecha

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 122è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. Abandona (5a etapa)
* 2010. 73è de la classificació general
* 2012. 23è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2008. 80è de la classificació general
* 2009. 43è de la classificació general
* 2010. 38è de la classificació general
* 2011. Abandona (7a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa de Rémi Pauriol a sitiodeciclismo.net'
# BYO Records

Better Youth Organization Records (BYO Records) és un segell discogràfic independent de punk rock fundat a Los Angeles pels germans Shawn i Mark Stern, ambdós membres de la banda Youth Brigade.

## Història

BYO va néixer el 1981 com a fanzín amb el nom de Better Youth Organization i el propòsit d'abordar els problemes de la brutalitat policial i contestar les visions negatives envers l'escena punk.
BYO Records va publicar discos de 7 Seconds i SNFU a la dècada de 1980 i, més endavant, de grups com Leatherface, The Unseen, The Briefs, Hot Water Music, Swingin' Utters, NOFX, Rancid, The Bouncing Souls, Anti-Flag, Hepcat i Alkaline Trio.

## Referències

* ↑ Brian Broccoli. «Before Indie Distributors, Before the Internet, Before Green Day BYO Records Celebrates 20 Years as a Punk Rock Label». Ink 19, 01-02-2002. Arxivat de l'original el 4 d'octubre de 2017. [Consulta: 7 desembre 2008].
* ↑ «Punk zines and ephemera collection». [Consulta: 20 juliol 2020].
# Legió txecoslovaca

La Legió txecoslovaca (txec: Československé legie; eslovac: Československé légie) va ser un grup militar format a Sibèria pels presoners d'origen txec i eslovac alliberats quan Rússia es va retirar de la guerra el 1918.
El govern rus després del Tractat de Brest-Litovsk va alliberar als presoners de guerra dels Imperis centrals sense res a canvi. Els alemanys (i austríacs) es van quedar a l'extrem orient sense cap actitud hostil a l'espera de ser repatriats, però els txecs es van declarar pel Consell Nacional Txec que demanava la independència de Bohèmia, Moràvia i Eslovàquia, i volien tornar a l'oest per combatre per aquest consell, i eren contraris a la pau sense la independència.
Els bolxevics no els van deixar passar cap al seu país i els txecs es van organitzar en exèrcit (Legió txeca) i es varen aliar a les forces blanques per obrir-se pas. Precisament el fet que la Legió txeca s'acostés a Iekaterinburg, on estava presoner el tsar amb la seva família, davant del perill del seu alliberament i que s'unís a l'almirall Aleksandr Koltxak, va provocar l'execució de la família reial pels bolxevics (juliol de 1918). L'agost del 1918 Kazan fou ocupada temporalment per la Legió txecoslovaca i recuperada al setembre per l'exèrcit roig. El novembre de 1918 després de l'enfonsament del govern imperial austrohongarès, els txecs es van sotmetre als bolxevics i més tard varen ser repatriats.
La bandera de la Legió era blanca sobre vermell i tenia escuts a cada cantonada, representant a Bohèmia, Eslovàquia, Moràvia i Silèsia. Però en general s'utilitzaven banderes senzilles blanc sobre vermell o vermell sobre blanc.

## Referències

* ↑ Bullock, David. The Czech Legion 1914–20 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2012-02-20. ISBN 978-1-84603-900-3.
* ↑ Wargelin, Clifford F. «A High Price for Bread: The First Treaty of Brest- Litovsk and the Break-Up of Austria-Hungary, 1917–1918» (en anglès). The International History Review, 19, 4, 01-12-1997, pàg. 757–788. DOI: 10.1080/07075332.1997.9640803. ISSN: 0707-5332.
* ↑ Nachtigal, Reinhard «The Repatriation and Reception of Returning Prisoners of War, 1918–22» (en anglès). Immigrants & Minorities, 26, 1-2, 01-03-2008, pàg. 157–184. DOI: 10.1080/02619280802442662. ISSN: 0261-9288.
* ↑ Glassheim, Eagle «National Mythologies and Ethnic Cleansing: The Expulsion of Czechoslovak Germans in 1945» (en anglès). Central European History, 33, 4, 01-12-2000, pàg. 463–486. DOI: 10.1163/156916100746428. ISSN: 1569-1616.
* ↑ Buresova, Jana. The Homecoming: The Reception and Treatment of Repatriates to Post-war Czechoslovakia (en anglès). Brill, 2014, p. 213–230. ISBN 978-94-012-1062-1.
* ↑ Bradley, J. F. N. «The Allies and the Czech Revolt against the Bolsheviks in 1918». The Slavonic and East European Review, 43, 101, 1965, pàg. 275–292. ISSN: 0037-6795.
* ↑ Dziak, Robert «The Czechoslovak Legions in World War I» (en anglès). DEFENSE TECHNICAL INFORMATION CENTER, 2012.
# Enric III de Wittelsbach

Enric XV de Baviera o III de Wittelsbach (28 d'agost de 1312 - Natternberg prop de Deggendorf 18 de juny de 1333) fou duc de Baviera (Baixa Baviera).
Era fill d'Otó III de Wittelsbach, duc de Baviera (V). Se l'anomenava Natternberger per la seva residència preferida, el castell de Natternberg. Va néixer l'any de la mort del seu pare al que va succeir en el govern conjunt del ducat de Baixa Baviera, i va estar sota tutela del seu parent l'emperador Lluís IV de l'Alta Baviera. La seva candidatura per a la corona hongaresa el 1327 no va tenir èxit. El 1331, com a conseqüència d'un conflicte entre els seus cosins Otó IV i Enric XIV (II), es va procedir a un intent de repartiment del ducat i el jove Enric XV va governar llavors parts de la Baixa Baviera amb Deggendorf com a capital.

## Matrimoni

Entre 1326 i 1328, es va casar amb Anna d'Àustria, filla de Frederic I d'Habsburg, duc d'Àustria i d'Isabel d'Aragó. No van tenir fills. Ella li va sobreviure deu anys i es va casar amb Joan Enric comte de Gorízia.

## Referències

* Kurt Reindel: Heinrich XV., Herzog von Bayern a: Neue Deutsche Biographie (NDB), Duncker & Humblot, Berlín 1969
# Subgrup de Frattini

En Teoria de grups, el subgrup de Frattini és la intersecció $\Phi G$ de tots els subgrups maximals d'un grup donat $G$. Quan $G$ no té subgrups maximals, aleshores $\Phi G=G$. Rep el seu nom pel matemàtic Giovanni Frattini que el va descriure en un article publicat el 1885.
El subgrup de Frattini és un subgrup característic que, a més, té la propietat de ser el conjunt de tots el no-generadors de $G$.

## Referències

* ↑ Robinson, 1996, p. 135.
* ↑ Martini, 2004, p. 300-301.
* ↑ Hall, 2018, p. 156.

## Bibliografia

* Hall, Marshall. The Theory of Groups (en anglès). Dover Publications, 2018. ISBN 9780486828244.
* Martini, Laura «Algebraic research schools in Italy at the turn of the twentieth century: the cases of Rome, Palermo, and Pisa». Historia Mathematica, Vol. 31, Num. 3, 2004, pàg. 296-309. DOI: 10.1016/j.hm.2003.09.004. ISSN: 0315-0860.
* Robinson, Derek J.S.. A Course in the Theory of Groups (en anglès). Springer, 1996. ISBN 0-387-94461-3.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. «Frattini Subgroup». MathWorld--A Wolfram Web Resource. [Consulta: 1r abril 2018]. (anglès)
# Pallavicino

Els Pallavicino foren una antiga família italiana que s'esmenta des del segle X i que va conservar la independència del seu marquesat fins a començaments del segle xvii.
El marquesat fou donat llavors (1615) a la família Adorno representada per Girolamo Adorno de Pallavicino amb consideració de comtes del Sacre imperi. Després de tres marquesos es va extingir i l'hereva Maddalena Adorno Pallavicino el va aportar a la casa de comtes de Calcababbio.
# Rémi Cusin

Rémi Cusin (Saint-Julien-en-Genevois, 3 de febrer de 1986) és un ciclista francès, que fou professional des del 2008 fins al 2013.

## Palmarès

* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour del Gavaudan
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Franche-Comté
* 2011
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Dinamarca

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. 82è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Balbí (desambiguació)

Balbí (llatí: Balbīnus) és un cognomen romà portat pels següents personatges:
* Dècim Celi Balbí, senador romà esdevengut emperador l'any 238 juntament amb Pupiè
* Luci Seni Balbí, cònsol sufecte l'any 30 aC
* Publi Celi Balbí Vibul·li Pius, cònsol l'any 137
* Luci Valeri Claudi Publícola Balbí Màxim, cònsol l'any 253
* Balbí, polític seguidor de Cèsar esmentat per Ciceró (ad Att. XIII 21.3)
* Balbí, personatge esmentat per Horaci (Sat. I 3.40)
* Balbí (Q. I. Balbinus), terrissaire de la Gàl·lia el segle ii

## Vegeu també

* Balb (llatí: Balbus), cognomen romà del qual Balbinus és un derivat
# Rumelange

Rumelange (luxemburguès Rëmeleng, alemany Rümelingen) és una comuna i vila a l'est de Luxemburg, que forma part del cantó d'Esch-sur-Alzette. Limita amb els municipis d'Esch-sur-Alzette, Kayl i Ottange.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 2.926 | 67,90% |
| Forasters | 1.383 | 32,10% |
| - portuguesos | 601 | 13,95% |
| - francesos | 167 | 3,88% |
| - italians | 167 | 3,88% |
| - belgues | 32 | 0,74% |
| - alemanys | 48 | 1,11% |
| - iugoslaus | 268 | 6,22% |
| - altres | 100 | 2,32% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 4.309 |
| 01/01/2002 | 4.351 |
| 01/01/2003 | 4.378 |
| 01/01/2004 | 4.450 |
| 01/01/2005 | 4.495 |

## Història

S'ha trobat fragments de pedra de fa 40.000 anys que mostren la possible presència dels neandertals. Rumelange fou un centre important de la mineria de ferro (la Minette), hi havia una forja al voltant de 1468, però la primera concessió minera li va ser atorgada el 1824. L'última mina va tancar el 1978. Hi ha un interessant Museu Nacional de Mineria.
A la ciutat es troba l'estadi Municipal de Rumelange amb capacitat per a 2.950 espectadors i on juga l'equip d'Unió Sportiva Rumelange.
# Lepidotrigla papilio

Lepidotrigla papilio és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 20 cm de llargària màxima.
* Nombre de vèrtebres: 30-31.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat (28°S-43°S) que viu fins als 60 m de fondària de la plataforma continental.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic oriental: el sud d'Austràlia (des d'Austràlia Occidental fins a Nova Gal·les del Sud i Tasmània).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Günther A., 1860. Catalogue of the Acanthopterygian fishes in the collection of the British Museum. 2. Squamipinnes, Cirrhitidae, Triglidae, Trachinidae, Sciaenidae, Polynemidae, Sphyraenidae, Trichiuridae, Scombridae, Carangidae, Xiphiidae. Londres. Cat. Fishes v. 2. i-xxi + 1-548.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & Valenciennes, A., 1829. Histoire naturelle des poissons. Tome quatrième. Livre quatrième. Des acanthoptérygiens à joue cuirassée. Histoire naturelle des poissons. v. 4: i-xxvi + 2 pp. + 1-518, Pls. 72-99, 97 bis.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Neira, F.J., A.G. Miskiewicz i T. Trnski, 1998. Larvae of temperate Australian fishes: laboratory guide for larval fish identification. University of Western Australia Press. 474 p.
* ↑ Gomon, M.F., C.J.M. Glover i R.H. Kuiter (eds.), 1994. The fishes of Australia's south coast. State Print, Adelaida. 992 p.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Hutchins, B. i R. Swainston, 1986. Sea fishes of southern Australia. Complete field guide for anglers and divers. Swainston Publishing. Perth. 180 p.
* ↑ Marshall, J.A. i A. Jordan, 1992. A catalogue of ichthyoplankton from eastern Tasmanian waters. Tasmania Division of Sea Fisheries Occasional Publication 6. 45 p.
* ↑ May, J.L. i J.G.H. Maxwell, 1986. Trawl fish from temperate waters of Australia. CSIRO Division of Fisheries Research, Tasmània. 492 p.
* ↑ Platell, M.E. i I.C. Potter, 2001. Partitioning of food resources amongst 18 abundant benthic carnivorous fish species in marine waters on the lower west coast of Australia. J. Exp. Mar. Biol. Ecol. 261:31-54.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Richards, W.J., 1992. Comments on the genus Lepidotrigla (Pisces: Triglidae) with descriptions of two new species from the Indian and Pacific oceans. Bull. Mar. Sci. 51(1):45-65.
* Washington, B.B., H.G. Moser, W.A. Laroche i W.J. Richards, 1984. Scorpaeniformes: development. p. 405-428. A: H.G. Moser, W.J. Richards, D.M. Cohen, M.P. Fahay, A.W. Kendall Jr. i S.L. Richardson (eds.). Ontogeny and systematics of fishes. American Society of Ichthyologists and Herpetologists. Special Publication Núm. 1.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB