OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# San Isidro (Madrid)

San Isidro és un barri del sud-oest de Madrid del districte de Carabanchel, amb 40.122 habitants (Padró Municipal, 2007). Limita al nord amb Imperial (Arganzuela), a l'est amb Opañel, al sud amb Vista Alegre i Puerta Bonita i a l'oest amb Los Cármenes (Latina). Està situat entre la Vía Carpetana i el carrer del General Ricardos i entre l'Avinguda de Nuestra Señora de Valvanera i el riu Manzanares.
El seu nom ve marcat per la presència del conegut parc de San Isidro immortalitzat en obres de Francisco de Goya com El prat de San Isidro o els quadres de Paulino de la Linde, que en els seus llenços van reflectir escenes del Romiatge de San Isidro, que se celebra tradicionalment a mitjan maig per venerar al patró de Madrid.

## Transports

Pel que fa al Metro, hom hi pot trobar les estacions de Marqués de Vadillo, Urgel i Oporto al llarg de General Ricardos línia , l'estació de Carpetana ja és al límit oest.
| Línia Metro | Estacions a San Isidro, Carabanchel |
| | Marqués de Vadillo, Urgel, Oporto |
| | Carpetana |
Diverses línies comuniquen el barri amb el centre i altres districtes la més important és la Línia 35 que recorre General Ricardos i arriba fins al Rastro al centre de la ciutat
El carrer principal del barri és General Ricardos i enllaça amb el centre de la capital i amb la M-30 així com amb altres barris del districte de Carabanchel.

## Referències

* ↑ Ayuntamiento de Madrid. «Padrón Municipal - Carabanchel (Página 119)» (en (castellà)).

## Enllaços externs

* Barrio de San Isidro Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. a la Madripedia
# Moscou (Gant)

* Per a altres significats, vegeu «Moscou».
Moscou és un barri de l'antic municipi Gentbrugge que ha fusionat amb la ciutat de Gant a la província Flandes Oriental de Bèlgica. El 2004 tenia 4747 habitants.
El nom Moscou prové d'un destacament de l'exèrcit rus que hi hagués tingut un camp abans i després de la batalla de Waterloo el 1815. El nom popular del barri va esdevenir oficial vers la fi del segle xix.
És un barri dormitori amb cases baixes individuals. L'edat mitjana augmenta i la població baixa. El lloc és més conegut per al cap de línia tramviària que sorprèn els visitants de Gant en veure a la sortida de l'estació central Gent-Sint-Pieters tramvies que anuncien la destinació Moscou, un trajecte de 2579 quilòmetres que seria força llarg per a aquest mode de transport. Tot i anunciar-les, no hi ha gaires turistes que visiten el Moscou gantenc.
Una campanya lúdica d'estudiants que volien mostrar la semblança de l'arquitectura dels dos Moscou de fet ensenyava uns apartaments en estil soviètic que es troben al nucli de Ledeberg al costat de Moscou.

## Referències

Aquest article és una adaptació de la Viquipèdia neerlandesa.
# Le Lieu unique

Le Lieu unique és un centre de cultura contemporània categoritzat com a scène nacional pel govern francès, inaugurat a Nantes l'any 2000, que fa servir les instal·lacions de l'antiga fàbrica de galetes LU, les inicials de la qual també són les del centre.
Le Lieu unique està ubicat al districte de Champ-de-Mars, a la vora del canal de Sant Fèlix, a l'extrem oriental del que antigament va ser l'Île Gloriette.
Es troba molt a prop del Castell dels Ducs de Bretanya, de la catedral, del centre de congressos de Nantes i de l'estació de la SNCF. Els edificis originals, obra de l'arquitecte Auguste Bluysen, van ser rehabilitats per l'arquitecte Patrick Bouchain després de la clausura de la fàbrica. Catalogats com a "escena nacional" pel govern francès, l'equipament ofereix espectacles, concerts, esdeveniments, exposicions, conferències... a més d'un espai de restauració, una llibreria, una guarderia i un hammam (bany turc).
Entre 2000 i 2010 el seu director fou Jean Blaise. Entre 2011 i 2020 Patrick Gyger. La seva actual directora des d'abril de 2021 és Eli Commins.

## Referències

* ↑ Article a Ouest-France.

## Bibliografia

* Christophe Catsaros. Le Lieu unique. Le chantier, un acte culturel (en francès). Actes Sud, 2006, p. 96 (L'Impensé). ISBN 2-7427-6391-0. BNF 409318859.
* Jean-Louis Kerouanton. LU : une usine à Nantes. Association pour le développement de l'Inventaire général en pays de la Loire, 1999, p. 80 (Images du patrimoine). BNF 37073448m.
# La Pommeraye (Calvados)

La Pommeraye és un municipi francès situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 38 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Pommeraye era de 38 persones. Hi havia 16 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 15 eren l'habitatge principal de la família, 24 eren segones residències i 4 estaven desocupats. Tots els 41 habitatges eren cases. Dels 15 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 1 en tenia quatre i 8 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Pommeraye el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 26 persones, 21 eren actives i 5 eren inactives. De les 21 persones actives 18 estaven ocupades (11 homes i 7 dones) i 3 estaven aturades (1 home i 2 dones). De les 5 persones inactives 1 estava jubilada, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a La Pommeraye hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 117 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Pommeraye a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Pommeraye a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kplangs

Els kplangs (o prangs) són els membres d'un grup ètnic guang que viuen al districte de Sene a la regió Brong-Ahafo, al centre de Ghana. La seva llengua materna és el kplang. Hi ha entre 1.600 (2003) i 2.100 kplangs. El seu codi ètnic és NAB59a i el seu ID és 14460.

## Situació territorial i pobles veïns

El territori on es parla kplang està situat al sud de la ciutat de Yeji, al districte de Sene a la regió Brong-Ahafo, a la riba meridional del llac Volta.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue, el territori kplang està situat al centre de Ghana. És un petit territori que té la part superior del llac Volta a l'est i nord-oest i el territori dels chumburungs al nord. Segons aquest mapa, al sud i a l'oest no hi ha cap territori de cap grup ètnic definit.

## Llengua

La llengua materna dels kplangs és el kplang. A més a més també parlen l'àkan.

## Religió

La majoria dels kplangs són cristians (65%) i el 35% creuen en religions africanes tradicionals. La meitat dels kplangs cristians són catòlics, una quarta part són protestants i l'altre quarta part pertanyen a esglésies independents. Segons el joshuaproject, el 19% dels kplangs cristians segueixen el moviment evangèlic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Kplang, a language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 13 març 2015].
* 1 2 «Language: Kplang». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Prang, kplang in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Ghana. El kplang és el número 33». ethnologue. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Prang, Kplang in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
# Sant Salvador de Llec

Sant Salvador de Llec fou una antiga església parroquial, romànica, del desaparegut poble de Llec, de la comuna d'Estoer, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Actualment és és desapareguda, igual que el poble al qual servia; ara és un despoblat: el poble va desaparèixer a l'edat mitjana tardana. És a migdia de la zona central del terme d'Estoer, a la dreta del Llec.
Entre el 848 i el 849 hi hagué una doble transacció de l'església de Sant Salvador de Llec entre tres germans, tots tres preveres: De Recosind passà a Ildegern, i aquest la cedí a Abraham. Posteriorment, Abraham la cedí en testament a Protasi, el fundador de Sant Miquel de Cuixà. Un segle més tard, el 958, el rei Lotari confirmava la pertinença a Cuixà de vallem Leco cum ecclesia Sancti Salvatoris. D'aquesta manera es creà l'Alou de Llec.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «63 - Estoer». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Estoer». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Estoer. Sant Salvador de Llec». A: {{{títol}}}, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Lloc on era Sant Salvador de Llec en els ortofotomapes de l'IGN
# Litvaks

Els jueus lituans o litvaks són jueus, amb arrels en el Gran Ducat de Lituània: (avui Lituània, Belarús, Ucraïna, i el nord-est de la regió de Suwałki a Polònia). El terme es fa servir de vegades, especialment a Israel, per definir tots els jueus ortodoxos que segueixen una estil de vida i d'aprenentatge "lituà" (askenazita i no hassidim), sigui quin sigui el seu origen ètnic.
Lituània va ser històricament la llar d'una comunitat jueva gran i influent que va ser gairebé totalment eliminada en l'Holocaust (vegeu Holocaust a Lituània) Abans de la Segona Guerra Mundial hi havia més de 110 sinagogues i 10 iexivot només a Vílnius. Abans de la Segona Guerra Mundial, la població jueva lituana era d'unes 160.000 persones, aproximadament el 7% de la població total. Vilnius (aleshores Wilno en la Segona República de Polònia) tenia una comunitat jueva de prop de 100.000 persones, al voltant del 45% del total de la ciutat. Segons el cens del 2005, a Lituània hi vivien uns 4.000 jueus Encara hi ha fortes comunitats de jueus d'origen lituà Jueus a tot el món, especialment a Israel, els Estats Units, Sud-àfrica, Zimbabwe, Brasil i Austràlia.
Citant la investigació feta per H.G. Adler a Polònia durant la Segona Guerra Mundial anomenada Theresienstadt 1941-1945, hi havia 80.000 jueus reclutats en l'exèrcit independent de Polònia abans de la invasió alemanya que s'identificaven com a jueus lituans. Usant diferents fonts, els investigadors de l'Holocaust afirmen que hi va haver entre 60.000-65.000 soldats jueus en l'exèrcit independent de Polònia que s'identificaven com a jueus lituans.
El mot "Litvak" prové de "Litwak", un terme polonès que denota "un home de Lituània", que no obstant això va deixar d'usar-se abans del segle xix, només per ser reviscolat el 1880 en el sentit més estricte de "jueu lituà".

## Referències

* ↑ «Vílnius, la Jerusalem de Lituània». Arxivat de l'original el 2000-09-19. [Consulta: 4 novembre 2012].
* ↑ Lithuania
* ↑ The Virtual Jewish History Tour - Vilnius
* ↑ «Població a Lituània per etnicitat». Arxivat de l'original el 2009-06-02. [Consulta: 4 novembre 2012].
* ↑ http://www.holocaustsurvivors.org/data.show.php?di=record&da=encyclopedia&ke=27 Arxivat 2013-02-03 a Wayback Machine.
# La Vilaclosa (Mollerussa)

El carrer La Vilaclosa és un conjunt monumental del municipi de Mollerussa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer de la Vilaclosa, que com el seu nom indica era la part tancada del nucli medieval, guarda l'estructura dels carrers d'aquesta època, tot sent la part més antiga conservada a Mollerussa. El carreró és estret i llarg, mancat d'il·luminació natural a causa de l'alçària de les cases. Destaca el joc de línies horitzontals dels habitatges, que es contraposa al sentit marcadament vertical que comporta l'alçària dels pisos.
Aquest carrer està ubicat a la part més antiga de la població, delimitada pels carrers de Balmes, de la Mare de Déu de Montserrat i la plaça de Manuel Bertran.

## Història

La primera menció escrita que consta de Mollerussa és de l'any 1079. Va pertànyer, primer a la casa d'Anglesola, fins al 1200 (aproximadament). Després va passar a diferents famílies: els Sassala, els Montsuar, els Olzinelles, etc. Va pertànyer a la vegueria de Tàrrega.
El carrer de la Vilaclosa fa suposar l'existència d'una població emmurallada, però no en resta cap senyal. F. Rebolledo comenta que l'any 1979 s'hi descobriren dos arcs apuntats de pedra treballada a enderrocar una de les cases, els quals varen ser cegats per una paret de totxana. La data probable d'aquests elements remunten la vila closa als segles XIII-XIV.
M. Polo diu que el 1894 s'acordà enderrocar els darrers vestigis de muralla, concretament el portal de la plaça. En una fotografia de la "Gran Geografia General de Catalunya", dirigida per F. Carreras i Candi (volum dedicat a Lleida), es veu la Plaça Major amb la Casa de pedra al fons; a prop s'hi veuen uns contraforts que es podrien relacionar amb algun portal de la vila closa.
L'estat de conservació dels edificis, així com de l'entorn, va millorar notablement des del 1989. S'hi van restaurar algunes façanes, tot i que algun edifici fou enderrocat i construït de nou.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Vilaclosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Kraal

Un kraal (també transcrit com craal or kraul) és una paraula afrikaans i neerlandesa (també utilitzada en l'anglès sud-africà) que s'utilitza per descriure un tancat per un ramat o altre bestiar, situat dins d'un assentament o poble africà i envoltat per una tanca feta de branques d'arbustos, una palissada, un mur de tova o d'altres tipologies de tancats, més o menys de forma circular. És similar a la boma típica de l'Àfrica oriental o central.
A Curaçao, també colònia neerlandesa, aquests tancats es coneixien amb el nom de "koraal", que en papiament es tradueix com "kura" (encara en ús actualment per descriure qualsevol terreny tancat, com ara un jardí).

## Etimologia

En neerlandès un kraal és un concepte que deriva de la paraula portuguesa curral, cognat de la paraula catalana corral.

## Referències i bibliografia
### Referències

* ↑ «Building an African Kraal». The Wesleyan Juvenile Offering: A Miscellany of Missionary Information for Young Persons. Wesleyan Missionary Society, X, 01-07-1853, pàg. 78 [Consulta: 29 febrer 2016].
* ↑ Random House Unabridged Dictionary: Kraal: "Origin: 1725–35; < Afrikaans < Portuguese curral pen"
* ↑ Weekley, Ernest. The Romance of Words. Londres: John Murray, 1912, p. 23.
* ↑ Theal, George McCall. «Explanation of terms». A: South Africa (the Cape Colony, Natal, Orange Free State, South African Republic, and all other territories south of the Zambesi). Londres: Unwin, 1894, p. xix.

### Bibliografia

* Potgieter, D. J. (ed.) (1972) Standard Encyclopedia of Southern Africa. Cape Town: Nasionale Opvoedkundige Uitgewery ISBN 978-0-625-00322-8.
* Südafrikas Norden und Ostküste. Dormagen: Reisebuchverlag Iwanowski, 2006, p. 521. ISBN 3-933041-18-X.
* Brockhaus Enzyklopädie. 21. Auflage. Mannheim: Brockhaus F.A., 2006 ISBN 3-7653-4115-0; Volume 15.
* The New Encyclopædia Britannica. 15th ed. Chicago: Encyclopædia Britannica, Inc., 2007 ISBN 978-1-59339-292-5 (Micropædia, Volume 6).
# Festival d'Ais de Provença

El Festival internacional d'art líric d'Ais de Provença és un festival d'òpera i de música clàssica creat el 1948 i qui té lloc cada estiu a Ais de Provença. És un dels grans festivals lírics europeus, amb una afinitat particular per a les òperes de Wolfgang Amadeus Mozart. Les representacions són a l'aire lliure, al pati de l'arquebisbat.

## Referències

* ↑ Gueullette, Alain. Le Festival d'Aix-en-Provence (en francès). París: Sand, 1989. ISBN 2-7107-0438-2.

## Enllaços externs

* Festival d'Ais de Provença - Lloc web oficial
# Bertholdia trigona

Bertholdia trigona és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família Erebidae, subfamília Arctiinae.

## Distribució

És freqüent en el sud-oest dels Estats Units.

## Ecologia

En els estudis realitzats a la Universitat Wake Forest, es va demostrar que aquestes papallones han desenvolupat la capacitat d'interrompre l'ecolocalització dels ratpenats.

## Referències

* ↑ "Bertholdia".
* ↑ Joyce, C. «"Moths Outwit Bats By Jamming Sonar"». USA: NPR National Public Radio KQED., (2009-07-17)..

## Enllaços externs

* "Bertholdia trigona Arxivat 2010-11-21 a Wayback Machine.". Papallones i Arnes d'Amèrica del Nord. (en)
* Funetː Bertholdia trigona (en)
# Sant Salvador de Llessui

Sant Salvador de Llessui fou una capella del poble de Llessui, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi de Lessui.
Està situada 350 metres al sud-sud-est del poble de Llessui, entre dos trams de la carretera LV-5223 propers després d'un tancat revolt, poc abans d'arribar a Llessui.
En queden poques restes.

## Bibliografia

* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Llessui». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Salvador de Llessui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# L'ofici del mal

L'ofici del mal és la tercera novel·la detectivesca dins la sèrie Cormoran Strike, creada per l'escriptora escocesa Joanne Rowling sota el pseudònim de Robert Galbraith. Es publicà en anglès el 20 d'octubre del 2015 i en català el 4 de novembre del 2016.

## Referències

* ↑ «J.K. Rowling's next Robert Galbraith novel 'Career of Evil' gets cover and release date». Entertainment Weekly, 11-06-2015 [Consulta: 23 abril 2019]. Arxivat 23 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Mañana sale a la venta la nueva entrega policíaca de J.K.Rowling, ‘El oficio del mal'». Papel en blanco, 03-11-2016 [Consulta: 23 abril 2019].

## Enllaços externs

* Lloc web del pseudònim de l'autora (anglès)
* Lloc web del llibre a la pàgina de l'editorial
# Kraches

Els kraches són els membres d'un grup ètnic guang que viuen a la regió Volta de Ghana. Segons el joshuaproject també hi ha kraches que viuen a Togo (4.900). Existeixen entre 58.000 i 80.000 kraches. El krache és la llengua materna dels kraches. El seu codi ètnic és NAB59b i el seu ID és 12832.

## Situació geogràfica i pobles veïns

La regió krache està situada a prop de Nchimburu, a la zona de Kete Krachi, al centre de la regió Volta de Ghana. En aquest país hi viuen entre 58.000 i 75.000 kraches.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue hi ha dos territoris krache. Ambdós estan situats a ambdues ribes del llac Volta, al nord. La més gran està situada a les dues ribes del riu Oti, a la desembocadura d'aquest al llac Volta. Aquesta té coma veïns als chumburungs, al nord-oest, els nawuris al nord, els adeles i els chales a l'est i els àkans al sud. El territori més petit, que està a l'oest del llac Volta té com a veïns els gonja al nord i els kplangs al sud.
Segons el joshuaproject també hi ha 4.900 parlants de krache a Togo.

## Llengües

El krache és la llengua materna dels kraches, que també parlen l'àkan.

## Religió

La majoria dels kraches són cristians (95%) i el 5% creuen en religions africanes tradicionals. La meitat dels kraches cristians pertanyen a esglésies cristianes independents, una quarta part són catòlics i una quarta part són protestants. Segons el joshuaproject, el 23% dels kraches cristians segueixen el moviment evangèlic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Krache, a language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 13 març 2015].
* 1 2 3 4 5 «Language: Krache». joshuaproject. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Krache in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 15 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Ghana. El territori krache és el número 38». ethnologue. [Consulta: 15 març 2015].
* ↑ «Krache in Ghana. Religion». joshuaproject. [Consulta: 15 març 2015].