OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco de Soto Marne

Francisco de Soto Marne (1698, Miajadas - † 1771?) fou un teòleg i filòsof franciscà espanyol.
Va prendre l'hàbit franciscà observant a Extremadura i es consagrà a l'ensenyament i a la predicació. Cap al 1733 començà a ensenyar filosofia a diversos convents del seu orde i cinc anys més tard fou nomenat lector de teologia al convent franciscà de Ciudad Rodrigo, Salamanca, i possiblement ja estava jubilat d'aquests treballs el 1748.
Poc després de la seva entrada a la vida sacerdotal fou nomenat cronista de la província franciscana de San Miguel i en aquestes funcions prosseguí la crònica publicada el 1671 per Fra José de Santa Cruz editant-ne una segona part a Salamanca el 1743. Oficià com a frare guardià i escrivà titular del col·legi missioner de Nostra Senyora dels Àngels de la Moheda, destinat a la formació de missioners d'Espanya i Ultramar. És possible que hi romangués fins al 1738, quan es convertí en lector de teologia a Ciudad Rodrigo. Per a la seva feina com a cronista de la seva província hagué de ser nomenat a més cronista general de la religió seràfica (des del 1694 hi havia dos cronistes generals, un per a la branca observant i un altre per a la descalça) succeint Eusebio González de Torres.
El 1749 entrà en polèmiques amb el benedictí Fra Benito Jerónimo Feijoo, suscitant diversos escrits de defensa. Dos anys més tard fou escollit custodi al capítol provincial de San Miguel del 17 de juliol de 1751 i el 2 d'abril de 1752 fou nomenat comissari general del Perú pel general Pedro Juan de Molina per reemplaçar Eugenio Ibáñez Cuevas, funció que consistia a supervisar el règim i la disciplina de les diferents províncies, convents i missions franciscanes d'Ultramar. Se n'anà a Lima amb aquesta empresa i el 22 de gener de 1753, ja al Perú, fou nomenat qualificador i consultor del Sant Ofici o Inquisició.
A Lima continuà amb les seves tasques de predicació i ensenyament a la càtedra escotista de la Universitat de Sant Marc. Allà s'hi comprometé fortament en la reforma de l'ensenyament, elaborant importants instruccions sobre els estudis de teologia i filosofia; a més dirigí la reconstrucció material del col·legi de Guadalupe i erigí a Xile un important col·legi de missions americanes, el Col·legi de Sant Ildefons de Chillán, el 1756. Acabà el seu comissariat general el 1765 i no queda gaire informació sobre el seu període posterior. És possible que tornés a la seva província d'origen, San Miguel, i morís cap a l'any 1771, però s'ha trobat un sermó seu que, tot i datat a Lima el 1754, fou publicat el 1775, la qual cosa podria fer creure que encara vivia en aquesta època a Amèrica.

## Referències

* ↑ Amb informació de Scholasticon:, http://www.scholasticon.fr/Database/Scholastiques_fr.php?ID=1190 Arxivat 2011-08-24 a Wayback Machine.
# Alopecurus magellanicus

Alopecurus magellanicus és una espècie de gramínia de distribució circumpolar, àrtico-alpina i bipolar (en els dos pols de la Terra). És una planta perenne, de 20-100 cm. Làmines linear-acuminades (que s'aprimen un poc cap a la part superior), de 35 cm x 5-10 mm. Lígules de 4-6 mm. Espigues d'1,5-5 cm, cilíndriques, densa, de color verd a violaci i acompanyades en la base por una bràctea foliosa, o simple esquama triangular. Lemnes amb aresta dorsal de 4,5-9 mm. Les seves inflorèscències o espigues són en realitat panícules denses.

## Referències

* ↑ http://geog.queensu.ca/cbawo/flora/taxa/alopecurus_magellanicus.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «inta.gob.ar». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 22 agost 2013].
# Comeglians

Comeglians (friülà Comelians) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És situat dins la Val Degano, a la Cjargne. L'any 2007 tenia 583 habitants. Limita amb els municipis d'Ovaro, Paluzza, Prato Carnico, Ravascletto, Rigolato.

## Fraccions

* Calgaretto (Cjalgjarêt) m 750
* Maranzanis (Maranzanas) m 608
* Mieli (Mieli) m 640
* Noiaretto (Naiarêt) m 802
* Povolaro (Povolâr) m 605
* Tualis (Tualias) m 908

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Flavio De Antoni | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Leonardo Zanier, escriptor en friülà.
# Xakhtiorski

«Xakhtiorski» té aquests significats:
* Xakhtiorski (districte autònom de Txukotka), localitat de Txukotka, a Rússia
* Xakhtiorski (Tula), localitat de l'óblast de Tula, a Rússia
# Vincent Jérôme

Vincent Jérôme (Château-Gontier, Mayenne, País del Loira, 26 de novembre de 1984) és un ciclista francès, professional des del 2006 fins al 2015.
En el seu palmarès destaca la victòria a la Tro Bro Leon de 2011.

## Palmarès

* 2004
** 1r a la París-Tours sub23
* 2007
** 1r al Tour de Doubs
* 2011
** 1r a la Tro Bro Leon

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 113è de la classificació general
* 2008. 76è de la classificació general
* 2009. Abandona (8a etapa)
* 2010. 94è de la classificació general
* 2014. 91è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2011. 155è de la classificació general
* 2012. Abandona (15a etapa)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine. (francès)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# MX (desambiguació)

«MX» té aquests significats:
* MX, Registre MX o Mail eXchange Record.
* Abreviatura internacional per a l'esport del motocròs, de l'acrònim anglès Moto i X (cross, creu).
Viccionari
# Anders Wiman

Anders Wiman (Hammarlöv, 11 de febrer de 1865 - Lund, 13 d'agost de 1959) va ser un matemàtic suec.

## Vida i obra

Els pares de Wiman eren uns rics pagesos del sud de Suècia. Després d'estudiar al institut de Lund, va ingressar a la universitat de Lund el 1885, en la qual es va doctorar el 1892. El mateix any va ser nomenat professor de matemàtiques de la pròpia universitat. El 1901 va rebre el nomenament de professor de matemàtiques a la universitat d'Uppsala, en la qual va romandre fins a la seva jubilació el 1930.
La major part de la obra de Wiman versa sobre els grups que apareixen a la geometria algebraica, tot i que també va fer aportacions importants en altres camps com en el la teoria de la probabilitat o la teoria de nombres.

## Referències

* ↑ Gårding, 1994, p. 156.
* ↑ Nagell, 1960, p. i.
* ↑ Nagell, 1960, p. ii.
* ↑ Gårding, 1994, p. 111.
* ↑ von Plato, 1994, p. 8.
* ↑ Nagell, 1960, p. iii.

## Bibliografia

* Gårding, Lars. Mathematics and Mathematicians. Mathematics in Sweden before 1950. (en anglès). American Mathematical Society, 1994. ISBN 0-8218-0612-2.
* Nagell, Trygve «Anders Wiman in memoriam» (en francès). Acta Mathematica, Vol. 103, Num. 1-2, 1960, pàg. i-vi. DOI: 10.1007/BF02546522. ISSN: 0001-5962.
* von Plato, Jan. Creating Modern Probability (en anglès). Cambridge University Press, 1994. ISBN 0-521-44403-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Anders Wiman» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Gabriel Terra Leivas

José Luis Gabriel Terra Leivas (Montevideo, 1 d'agost de 1873 - ibídem, 15 de setembre de 1942), fou un advocat i polític uruguaià, president de la República entre 1931 i 1938.

## Biografia

Graduat d'advocat el 1895, va ser diputat, ministre del president Claudio Williman, membre de l'Assemblea Constituent el 1917, ministre del president Baltasar Brum i membre del Consell Nacional d'Administració entre 1925 i 1930.
Integrant del Partit Colorado, encara que independent moltes vegades de les actituds dominants del seu líder, José Batlle y Ordóñez, i expert en temes econòmics i diplomàtics, la seva candidatura a la presidència el 1930 va ser oposada a la de Julio María Sosa, correligionari seu.
Quan era president des de l'1 de març de 1931, es va oposar des d'un principi a la Constitució de 1917. El 31 de març de 1933, amb el suport de la policia i del Cos de Bombers, dirigits pel seu cunyat Alfredo Baldomir, l'exèrcit, i el sector majoritari del Partit Nacional, dirigit per Luis Alberto de Herrera, va donar un cop d'estat, conegut com la «Dictadura de Terra», pel qual es va dissoldre el parlament i es va censurar la premsa.

### Govern

Va instaurar un govern de caràcter conservador, autoritari i antiliberal al qual es van oposar el batllisme i l'esquerra. El 1934 va fer promulgar una nova constitució de caràcter presidencialista què va tenir vigència plena fins al 1942. Va ser elegit president novament aquell any, i va exercir el comandament fins al 19 de juny de 1938.
Durant el seu mandat es va desenvolupar una política industrial de substitució d'importacions i es van realitzar obres públiques d'importància com la presa de Rincón del Bonete, inaugurada el 1937. Va trencar relacions diplomàtiques amb l'URSS el 1935 i va reconèixer el govern de Francisco Franco el 1936.
Va sortir airós d'un atemptat contra la seva vida el juny de 1935 i va poder igualment sufocar un aixecament armat contra el seu govern, ocorregut el mateix any.

## Referències

* ↑ Partidos políticos, democracia y autoritarismo: El sistema de partidos políticos en el Uruguay durante el siglo XX; A la búsqueda de una nueva alternativa para la democracia en el Uruguay; Partidos políticos y regímenes autoritarios, 1933-42 (en castellà). Centro de Informaciones y Estudios del Uruguay, 1984.
* 1 2 Uruguay The Terra Era, 1931-38 (anglès)

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
# Satimolita

La satimolita és un mineral de la classe dels borats. Rep el nom del dom de sal de Satimola, al Kazakhstan, la seva localitat tipus.

## Característiques

La satimolita és un borat de fórmula química KNa₂(Al₅Mg₂)[B₁₂O$_{18}$(OH)₁₂](OH)₆Cl₄·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1967, sent publicada per primera vegada el 1969. L'any 2018 es va publicar un nou article sobre aquest mineral en què la fórmula química ideal del mineral quedava modificada, amb el magnesi com a constituent essencial. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dom de sal de Satimola, a la localitat d'Oral, la capital de la província del Kazakhstan Occidental (Kazakhstan), on es troba en dipòsits d'evaporites en forma de cristalls densos i arrodonits de fins a 6-8 mm de diàmetre que sota una lleugera pressió s'esmicolen produint una pols fina semblant al guix. També ha estat descrita a la vall d'Aksai, a la província d'Aktobé, també al Kazakhstan. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Satimolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hålenius, Ulf; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 47». European Journal of Mineralogy, 21-02-2019, pàg. 197–202. DOI: https://doi.org/10.1127/ejm/2019/0031-2839 [Consulta: 20 gener 2022].
# Xakhti

Xakhti (en rus: Шахты) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia un habitant.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Vincent Lannoo

Vincent Lannoo (Brussel·les, 1970) és un director de cinema i escriptor belga.

## Carrera

Després de desenvolupar un interès pel cinema, Lannoo es va matricular a l'Institut des Arts de Diffusion a Brussel·les i es va graduar allà el 1995. El seu primer curtmetratge, I Love the Movies (1998) , es va projectar al Festival Internacional de Cinema de Brussel·les (BRFF) de 1999, on va guanyar tant l'Estrella de Cristal al Millor Curtmetratge Europeu com l'Iris d'Or per Lannoo.
Lannoo va debutar en el llargmetratge l'any 2001 amb Strass, una pel·lícula experimental en la qual es barregen elements de realitat i ficció en una escola de teatre. Strass és la vintena pel·lícula del moviment cinematogràfic Dogma 95 i el seu títol és una referència al professor d'actuació estatunidenc Lee Strasberg. Es va estrenar a la Festival Internacional de Cinema Francòfon de Namur de 2001, on va competir pel Bayard d'Or a la millor pel·lícula i va guanyar el millor primer guió.
La seva pel·lícula Au nom du fils és protagonitzada per Astrid Whettnall com a presentadora de ràdio catòlica que s'oposa a la hipocresia de l'Església catòlica després del suïcidi del seu fill. Després de l'estrena, la pel·lícula va rebre l'aclamació general de la crítica, tot i que les seves referències religioses i la seva representació de la violència van provocar controvèrsia. Als 4ts Premis Magritte , Au nom du fils va rebre set nominacions, incloent el de Millor Pel·lícula i Millor Director per Lannoo.També va rebre el Méliès d'Or, atorgat per la Méliès International Festivals Federation a la millor obra de ficció especulativa d'Europa.

## Filmografia
### Curtmetratges

* 1998 : J'adore le cinéma
* 1999 : Si j'avais 10... pauvres

### Llargmetratges

* 2001 : Strass
* 2005 : Ordinary Man
* 2010 : Vampires
* 2010 : Les Apprivoisés
* 2011 : Little Glory
* 2012 : Au nom du fils
* 2013 : Les Âmes de papier

### Telefilms

* 2019 : États d'urgence
* 2022 : Entre ses mains

### Sèries

* 2016 : Trepalium
* 2019 : À l'intérieur

## Referències

* ↑ «Vincent Lannoo» (en french). AllCiné. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Tobey, Matthew. «Strass (2001)». AllMovie. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ Verhaeghe, Marceau. «Vincent Lannoo à propos de Strass» (en french). Cinergie, 01-09-2002. [Consulta: 2 febrer 2021].
* ↑ «Autour de 'Au nom du fils' et de son tournage» (en french). AlloCiné. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Engelen, Aurore. «Ernest and Célestine triumphs at the Magritte Awards». Cineuropa, 03-02-2014. [Consulta: 3 febrer 2014].
* ↑ «Au nom du fils de Vincent Lannoo remporte le Méliès d'Or» (en french). Cinevox, 11-10-2013. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ Lucie Reeb. «Après Sam, Natacha Lindinger sera la star du thriller Entre ses mains pour TF1». allocine.fr.
# Franz John

Franz Adolf Louis John (nascut el 28 de setembre de 1872 a Pritzwalk, mort el 17 de novembre de 1952 a Berlín) va ser un jugador de futbol alemany. Va ser un dels fundadors del FC Bayern de Múnic, i va actuar com el seu primer president de 1900 a 1903.
Va néixer el 28 de setembre de 1872 a Pritzwalk (Brandenburg), fill de Friedrich Wilhelm i Ida John. Després de traslladar-se amb els seus pares a Pankow a la vora de Berlín, més tard va fitxar pel club de futbol VfB Pankow. Allà va conèixer Gustav Manning, que després esdevingué secretari de l'Associació Alemanya de Futbol. Manning va ajudar més tard a John a integrar els clubs de futbol de Munic a l'DFB. Després del seu aprenentatge com a fotògraf a Jena, John es va traslladar a Munic on va esdevenir membre de l'MTV 1879 Munich.
Quan el 27 de febrer de 1900 el comitè de direcció de l'MTV va prohibir que la divisió de futbol del seu club s'unís a l'associació de clubs de futbol d'Alemanya del Sud (SFV), onze jugadors de futbol van abandonar el club sota la direcció de Franz John. Al restaurant Gisela van fundar el Munich Football Club Bayern i van triar com a president Franz John. John també va fundar el consell d'àrbitres bavaresos.
Sota el seu lideratge, el club es va unir a l'SFV encara en el seu primer any i ràpidament es va convertir en una força en l'escena futbolística de Munic. El 1903 John va deixar el FC Bayern i el va succeir com a president l'neerlandès Willem Hesselink. John també va deixar Munic el 1904, tornant a Pankow, on va obrir un laboratori fotogràfic i més tard es va convertir en president del seu club local, el VfB Pankow. Tot i tenir pocs contactes amb Munic, John va ser escollit als anys 20 com a president honorari del FC Bayern de Múnic i el 1936 va rebre l'agulla d'honor en or del club.
John va morir el 17 de novembre de 1952 a Pankow als 80 anys; no tenia descendència. Més tard, el periodista Joachim Rechenberg va localitzar la seva tomba perduda a Fürstenwalde. Quan l'any 2000 el FC Bayern va celebrar el seu 100è aniversari, el club va recrear la tomba i va donar una nova làpida per commemorar els mèrits de Franz John.

## Referències

* ↑ Schulze-Marmeling, Dietrich. Die Bayern. Die Geschichte des deutschen Rekordmeisters (en german). Die Werkstatt, 2003, p. 637. ISBN 3-89533-426-X.

## Enllaços externs

* Prignitzlexikon - Offizielle Biografie von Franz John Arxivat 2007-11-23 a Wayback Machine.
# Andreu Arriola Madorell

Andreu Arriola Madorell (Barcelona, 1956) és un arquitecte, paisatgista i dissenyador català.

## Biografia

Va estudiar a la ETSAB i posteriorment va fer un màster a la Universitat de Colúmbia de Nova York. Des de 1982 treballa conjuntament amb la seva dona, Carme Fiol.
Entre 1981 i 1988 van treballar al Departament de Projectes Urbans de l'Ajuntament de Barcelona, on van realitzar diferents parcs públics, com el de l'Estació del Nord —en col·laboració amb l'escultora Beverly Pepper— i el Central de Nou Barris. Entre 1989 i 1993 Arriola va ser director associat a l'Institut de Promoció Urbanística i Jocs Olímpics de Barcelona'92. El 1990 va rebre el Premi Prince of Wales de la Universitat Harvard. Ha sigut professor a Rotterdam, Roma i Los Angeles, i des de 1994 a l'ETSAB. També és membre de la Càtedra J&G en la Universitat Politècnica de Catalunya.

## Obres

* Homenatge a la Mediterrània, a la Plaça de Sóller de Barcelona (1983), amb Josep Maria Julià, Josep Lluís Delgado, Carme Ribas i l'escultor Xavier Corberó
* Parc del Molinet, Santa Coloma de Gramenet (1987)
* Parc de l'Estació del Nord (1988-1992), amb Enric Pericas i l'escultora Beverly Pepper
* Escolars, porta d'entrada a la Biblioteca Joan Miró de Barcelona (1990), amb Màrius Quintana, Beth Galí i Antoni Solanas
* Plaça de les Glòries Catalanes de Barcelona (1992), amb Gaspar García, Joan Mas i Artur Juanmartí
* Parc del Mirador del Migdia, Barcelona (1992), amb Beth Galí i Jaume Benavent
* El Mercadal, centre històric de Girona (1994)
* Font de la Plaça d'Islàndia de Barcelona (1995)
* Parc Central de Nou Barris (1997-2007)
* Museu de les Termes romanes, Sant Boi de Llobregat (1998)
* Plaça Virrei Amat, Barcelona (1999)
* Escola Superior de Música de Catalunya, Barcelona (2004)
* Parc de bombers, Montblanc (2005)
* Museu de la Música de Barcelona (2009)

## Premis

* Premi Prince of Wales in Urban Design, Universitat Harvard, 1990.
* Premi Architécti, Centre Cultural de Bélem, Lisboa 1994.
* International Urban Landscape Award, Frankfurt, 2007.

## Referències

* ↑ «Andreu Arriola».
* ↑ «Arriola & Fiol, arquitectes» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-12-12. [Consulta: 21 setembre 2014].
* ↑ «Arriola & Fiol. Profile» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-08-20. [Consulta: 21 setembre 2014].
# Fusarium oxysporum

Fusarium oxysporum és una espècie de fong ascomicet de la família de les Nectriàcies o Nectriaceae. Com és el cas de tots els Fusarium, es troba sempre en forma asexual i el seu teleomorf és desconegut.
Fusarium oxysporum és un complex d'espècies tel·lúriques, ubiques sovint inofensives o fins i tot beneficioses en sòls natius però moltes soques infecten les plantes i produeixen pèrdues econòmiques importants en alguns conreus com ara el bananer, el cotó, la melonera, la tomaquera, el cogombre etc.
Les soques patògenes de F. oxysporum s'han estudiat des de fa més de cent anys i col·lectivament infecten més de cent espècies de plantes hostes i també animals des dels artròpodes als humans,

## Formae speciales (Formes especials)

* Fusarium oxysporum f.sp. albedinis
* Fusarium oxysporum f.sp. asparagi
* Fusarium oxysporum f.sp. batatas
* Fusarium oxysporum f.sp. betae
* Fusarium oxysporum f.sp. cannabis
* Fusarium oxysporum f.sp. cepae
* Fusarium oxysporum f.sp. ciceris
* Fusarium oxysporum f.sp. citri
* Fusarium oxysporum f.sp. coffea
* Fusarium oxysporum f. sp. cucumerinum
* Fusarium oxysporum f.sp. cubense
* Fusarium oxysporum f.sp. cyclaminis
* Fusarium oxysporum f.sp. herbemontis
* Fusarium oxysporum f.sp. dianthi
* Fusarium oxysporum f.sp. lentis
* Fusarium oxysporum f.sp. lini
* Fusarium oxysporum f.sp. lycopersici
* Fusarium oxysporum f.sp. medicaginis
* Fusarium oxysporum f.sp. melonis
* Fusarium oxysporum f.sp. nicotianae
* Fusarium oxysporum f.sp. niveum
* Fusarium oxysporum f.sp. passiflorae
* Fusarium oxysporum f.sp. phaseoli
* Fusarium oxysporum f.sp. pisi
* Fusarium oxysporum f.sp. radicis-lycopersici
* Fusarium oxysporum f.sp. ricini
* Fusarium oxysporum f.sp. strigae
* Fusarium oxysporum f.sp. tuberosi
* Fusarium oxysporum f.sp. tulipae
* Fusarium oxysporum f.sp. vasinfectum

## Patents de Fusarium oxysporum

Hi ha moltes patents que descriuen tractaments efectius de Fusarium oxysporum.
* US 5,614,188: dos soques de Bacillus per combatre Fusarium en el sòl.
* US 2004/136964 A1: Trichoderma asperellum.
* US 4,714,614: una soca de Pseudomonas putida en combinació amb ferro quelatat.

## Referències

* ↑ Snyder, W.C. and Hansen, H.N. 1940. The species concept in Fusarium. Amer. J. Bot. 27:64-67.
* ↑ DEAN, RALPH; VAN KAN, JAN A. L.; PRETORIUS, ZACHARIAS A.; HAMMOND-KOSACK, KIM E.; DI PIETRO, ANTONIO «The Top 10 fungal pathogens in molecular plant pathology». Molecular Plant Pathology, 13, 4, 04-04-2012, pàg. 414–430. DOI: 10.1111/j.1364-3703.2011.00783.x. ISSN: 1464-6722.
* ↑ Teetor-Barsch, G.H. and Roberts, D.W. 1983. Entomogenous Fusarium species. Mycopathologia 84:3-16.
* ↑ Nelson, P.E., Dignani, M.C. and Anaissie, E.J. 1994. Taxonomy, biology, and clinical aspects of Fusarium species. Clin. Microbiol. Rev. 7:479-504.
# Condé-sur-l'Escaut

Condé-sur-l'Escaut és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 10.121 habitants. Limita al nord amb Péruwelz, a l'est amb Bernissart, al sud-est amb Saint-Aybert i Thivencelle, al sud amb Quarouble, al sud-oest amb Fresnes-sur-Escaut i a l'oest amb Vieux-Condé.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | 5 978 | 6 679 | 7 021 | 5 350 | 5 297 | 5 103 | 5 025 | 5 110 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 5 710 | 5 804 | 4 642 | 4 964 | 4 346 | 4 621 | 5 172 | 4 772 | 4 481 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 960 | 5 310 | 5 213 | 4 503 | 6 708 | 7 228 | 7 053 | 7 114 | 9 137 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 14 066 | 13 607 | 13 994 | 13 671 | 11 289 | 10 527 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Daniel Bois | PRG |

## Agermanament

* Quaregnon
* Besigheim
* Bátaszék
* Newton Abbot
* Ay (Marne)
# Sebastiaan Matheüs Sigismund Modderman

Sebastiaan Matheüs Sigismund Modderman (Hoogezand, 23 de juliol de 1820 - Groningen, 22 de maig de 1900) va ser alcalde de Groningen. El seu pare era membre de la Tweede Kamer i el seu avi dels Estats generals de les Províncies Unides. Va néixer a Hoogezand, però el 1832 es va mudar a Groningen. Després de fer la carrera de Dret a la Universitat de Groningen va ser anomenat Rijksadvocaat ('advocat de l'Estat') el 1846. Un any després, es va casar amb Elisabeth Christina Maria van Hall.

## Carrera política

El 1862, Modderman va ser anomenat membre dels Estats Provincials de Groningen. Dos anys després va ser anomenat regidor i poc després regidor de govern. Des del 1893 fins al 1900 va ser alcalde de Groningen. El gener de 1900 va deixar el càrrec a causa d'una malaltia, de la qual es va morir sis mesos després. El consell de Groningen va demanar al pintor Jozef Israëls que és un retrat de Modderman en honor seu.
A la ciutat de Groningen hi ha un carrer anomenat en honor de Modderman, el Moddermanlaan.

## Bibliografia

* Arxius de Groningen