OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Política (periòdic)

Política va ser un periòdic espanyol publicat en Madrid que fou l'òrgan primer oficiós i després oficial d'Izquierda Republicana, fundat per Manuel Azaña i Marcel·lí Domingo.
Política va ser fundat el març de 1935 com òrgan oficiós d'Izquierda Republicana, sortint per primera vegada al carrer el 14 d'aquest mes. Va ser primer un setmanari passant posteriorment a periodicitat diària (15 d'octubre de 1935). El seu propietari era l'empresa Prensa Republicana, S. A.. La finalitat del periòdic va ser inicialment proporcionar suport a Izquierda Republicana, després que el partit d'Azaña hagués perdut el control ideològic dels periòdics de la Companyia Editorial Espanyola, El Sol i La Voz (si bé encara trobava certa afinitat a El Liberal i Heraldo de Madrid). Es tractava d'un periòdic matutií. Política va passar a ser òrgan oficial d'IR el 25 de novembre de 1936, ja començada la Guerra Civil, quan va aparèixer en la seva capçalera la llegenda Òrgan d'Izquierda Republicana.
El seu primer director va ser el prestigiós periodista republicà, i amic personal de Azaña, Luis Bello Trompeta, sent substituït, després de la seva mort, per Carlos Esplá Rizo. Quan aquest va ser nomenat sotssecretari del Ministeri d'Obres Públiques, després de la victòria del Front Popular al febrer de 1936, el va substituir Isaac Abeytúa. El novembre de 1936, Bibiano Fernández Ossorio-Tafall es va fer càrrec de la direcció. Encara que no existeixen dades sobre el seu tiratge, Eusebio Gutiérrez Cimorra, redactor fins a octubre de 1936 de l'òrgan del Partit Comunista, Mundo Obrero, calcula que estava en uns 10.000 exemplars abans de la Guerra Civil.
Política tenia els seus tallers en el carrer Major, 6. Després del començament de la Guerra Civil i la confiscació de les instal·lacions d'Editorial Catòlica, editora de Ya i El Debate, Política va passar a fer-se càrrec del material i instal·lacions del segon. El periòdic es va continuar publicant a Madrid fins al final de la guerra (si bé, des de novembre de 1936, reduït a dues pàgines). Amb l'entrada de les tropes franquistes a Madrid, el diari va ser confiscat i va desaparèixer.
A data de 2019, Política és una revista que IR segueix publicant, per a més informació mirar en la seva pàgina web.

## Enllaços externs

* Bajo el control obrero. La prensa diaria en Madrid durante la guerra civil, 1936-1939, tesis doctoral de Juan Carlos Mateos Fernández. Universidad Complutense de Madrid, 1996.
* Política online Arxivat 2008-10-24 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Checa Godoy, Antonio, 1946-. Prensa y partidos politicos durante la II republica. 1. ed. Salamanca: Universidad de Salamanca, 1989. ISBN 84-7481-521-5.
* ↑ Mateos Fernández, Juan Carlos; Mateos Fernández, Juan Carlos. Bajo el control obrero : la prensa diaria en Madrid durante la guerra civil, 1936-1939 (Tesi) (en castellà). Madrid: Universidad Complutense de Madrid, Servicio de Publicaciones, 2002.
* ↑ «Publicaciones - Política: Revista Republicana» (en castellà). Izquierda Republicana. Izquierda Republicana. Arxivat de l'original el 2020-08-12. [Consulta: 20 gener 2020].
Viccionari
# Horacio Cartes

Horacio Cartes (Asunción, 5 de juliol de 1956) és un polític i empresari, president de la República del Paraguai entre el 2013 i 2018.
És el propietari del "Grup Cartes", un conglomerat d'aproximadament dues dotzenes d'empreses. També ha estat president del Club Libertad des de l'any 2001.
Cartes exercir el càrrec de director de seleccions de l'Associació Paraguaiana de Futbol, durant les eliminatòries per a la Copa del Món de Futbol de 2010, torneig en què la Selecció de futbol de Paraguai va avançar fins als quarts de final.

## Referències

* ↑ «Orden de captura contra Horacio Cartes: por qué la justicia brasileña ordenó la detención del expresidente de Paraguay» (en castellà). BBC, 20-11-2019. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Biografía de Horacio Cartes, Portal Guaraní.
* ↑ Paraguay.com
# Kissane

Kissane (àrab كيسان) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 13.390 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Torre Forns

La Torre Forns és una casa modernista de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al costat de la carretera d'Arbúcies, al nucli urbà.
Consta de dues plantes i té una coberta a doble vessant en fibrociment (uralita).
Façana arrebossada i pintada de blanc, amb llindes i cornises pintades de vermell, i amb decoracions florals (també pintades de color verd). A la planta baixa, la porta i les finestres tenen llindes decorades amb motius vegetals en relleu. Destaca un porxo amb arcs de mig punt i columnes, a sobre del qual hi ha una torreta amb forma quadrangular i coberta piramidal amb rajola blanca i vermellosa, que té arc geminat de mig punt.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Forns». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Den Atelier

Den Atelier és una sala de concerts a la ciutat de Luxemburg, al sud de Luxemburg. Està situada en el barri Hollerich, i té capacitat per a 1.200 persones. El nom és una amalgama de les dues llengües principals de Luxemburg: «atelier» del francès i «den» del luxemburguès. La sala ocupa el lloc d'un antic garatge de camions Renault.
La idea de fundar Den Atelier va ser motivada perquè als anys 90 no hi havia lloc a Luxemburg per a concerts internacionals de rock, rock alternatiu i música independent. Es volia crear un espai similar a l'Ancienne Belgique a Brussel·les, el Paradiso a Amsterdam o el Bataclan de París.
Des de la seva fundació el 1995, s'ha organitzat una sèrie d'actes de cartell de fama mundial, incloent els Arctic Monkeys, Tori Amos (dues vegades), Blue October, Blondie (dues vegades), Avril Lavigne, The Corrs, Cyndi Lauper, Good Charlotte, Megadeth (dues vegades), Motörhead, Muse, Wolfmother, My Chemical Romance, Simple Plan, Queens of the Stone Age (dues vegades), The Smashing Pumpkins, i Brandon Flowers.

## Vegeu també

* Aalt Stadhaus

## Referències

* 1 2 3 «History» (en anglès). Atelier.lu. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «Past Shows 1995/2015». A den Atelier. [Consulta: 26 octubre 2015].
# Edia

Edia és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Edia minutissima Smith, 1906
* Edia semiluna Smith, 1905

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 11 setembre 2019].
# Tell

«Tell» té aquests significats:
* Biologia:
** Til·ler (Tilia spp.)
** Til·ler comú (Tilia × europaea)
** Til·ler de fulla petita (Tilia cordata)
** Tell de fulla gran (Tilia platyphyllos)
** Matapoll (Daphne gnidium)
** Tell de branques pèndules (Tilia petiolaris)
* Tell (arqueologia), pujol constituït per les restes de les diverses habitacions successives, acumulades les unes sobre les altres durant un llarg espai de temps, característic del Pròxim i Mitjà Orient.
* Guillem Tell, heroi mític de la independència suïssa (segle XIV).
* Atles Tell serralada d'uns 1.500 km que pertany a les muntanyes de l'Atles situada al Nord d'Àfrica
# Canyissar de la Noguera Ribagorçana

El Canyissar de la Noguera Ribagorçana és una zona humida al marge de la Noguera Ribagorçanaals municipis d'Alfarràs i Ivars de Noguera.
Té una superfície de 8,92 ha i està situada aigües amunt del pont de la carretera C-26 a l'entrada d'Alfarràs. Es tracta d'un tram del riu que conserva un extens bosc de ribera i planes inundables amb abundants canyissars i herbassars humits. Representa una mostra representativa del tram mitjà del riu, abans d'entrar a la plana de Lleida i ja superats els relleus més abruptes del Prepirineu. Es troba aigües avall de l'embassament de Santa Anna, per sota de l'últim embassament important que represa les aigües de la Noguera Ribagorçana, abans d'unir-se amb el Segre.
Pel que fa a la vegetació, hi ha un bosc de ribera ben constituït, format per alberedes i salzedes, amb salze blanc (Salix alba), àlbers (Populus alba) i pollancres (Populus nigra) com a espècies dominants. Hi apareixen alguns tamarius (Tamarix canariensis) així com uns extensos canyissars i bogars de boga de fulla estreta (Typha angustifolia), a les planes inundables adjacents a la llera.
Segons la cartografia dels hàbitats de Catalunya, hi apareixen els uns hàbitats d'interès comunitari: rius de terra baixa i de la muntanya mitjana amb vegetació submersa o parcialment flotant, jonqueres i herbassars graminoides humits, mediterranis; alberedes, salzedes i altres boscos de ribera i prats mediterranis rics en anuals, basòfils.
Pel que fa a la fauna, el carnissar ofereix refugi i descans en les migracions per a un bon nombre d'ocells i és interessant també per les seves poblacions d'amfibis, peixos i invertebrats aquàtics. És una àrea d'interès per a la nidificació de l'arpella.
La zona presenta alguns abocaments de residus dispersos -sobretot als sectors més freqüentats pels pescadors-, zones on s'ha realitzat esplanaments i moviments de terres (al marge dret de la Noguera) i nombroses línies elèctriques molt pròximes a la llera o que la creuen, en alguns punts. L'expansió dels conreus ha provocat l'estretament del bosc en diversos sectors i amenaça la conservació de l'espai. La proximitat de diverses carreteres i pistes i la sobrefreqüentació per pescadors són d'altres factors que afecten negativament aquesta zona humida.
És molt pròxima a l'espai d'interès natural Serra Llarga, situat a l'est.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Canyissar de la Noguera Ribagorçana» (pdf). Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA), 2006. [Consulta: 4 setembre 2014].
# Política Pesquera Comuna

La Política Pesquera Comuna (PPC) és la política pesquera de la Unió Europea. Estableix quotes per limitar la quantitat de peix de cada espècie que els estats membres poden capturar i fomenta la indústria pesquera mitjançant diverses intervencions al mercat. El 2004 tingué un pressupost de 931 milions d'euros, aproximadament el 0,75% del pressupost de la Unió Europea.
Forma part integral de la Política Agrícola Comuna. L'objectiu principal de la PPC és mantenir la competitivitat de la indústria pesquera europea sense que suposi una amenaça per a la supervivència de les espècies i els ecosistemes marins.

## Vegeu també

* Política Agrícola Comuna

## Referències

* ↑ i Glossary Arxivat 2010-09-09 a Wayback Machine. europa.eu

## Enllaços externs

* Comissió Europea, la Política Pesquera Comuna (en castellà)
# Horacio Carochi

Horacio Carochi (Florència, 1586 – ciutat de Mèxic, 1666) va ser un sacerdot jesuïta i gramàtic italià, nascut a Florència, Itàlia, i mort a Mèxic. És conegut per la seva gramàtica de la llengua nàhuatl clàssic.

## Vida

Carochi va néixer a Florència. Va anar a Roma on va ingressar en la Companyia de Jesús. Des de Roma va marxar al Nou Món, arribant a Nova Espanya (ara Mèxic). Allà es va dedicar a l'estudi de les llengües indígenes, i es va convertir en expert en nàhuatl i otomí clàssic. Era amic del bisbe i més tard virrei de Nova Espanya Juan de Palafox y Mendoza, com és documentat per les cartes que va escriure Carochi al bisbe.

## Importància

Carochi tenia una aguda comprensió de la llengua nàhuatl i va ser el primer gramàtic d'entendre i proposar una transcripció consistent de dos fenòmens difícils en fonologia náhuatl, és a dir, la longitud vocàlica i el saltillo. La seva Arte o gramàtica era vista com a important poc després de la publicació, i ja en 1759 es va publicar una versió editada per Ignacio Paredes. Aquesta versió però no té la majoria de les virtuts de l'obra original.
Avui la seva original Arte de la lengua Mexicana és considerada pels lingüistes com el millor i més útil de les primeres gramàtiques existents de náhuatl. També va escriure una gramàtica de l'otomí clàssic, que s'ha perdut.

## Obres

De les obres de Carochi només Arte de la lengua Mexicana ha estat imprès; les altres existeixen només en forma manuscrita.
* Arte de la Lengua mexicana con la declaración de todos sus adverbios, imprès a Mèxic en 1645
* Vocabulario copioso de la Lengua mexicana
* Gramática de la Lengua Otomí
* Vocabulario Otomí
* Sermones en Lengua mexicana

## Bibliografia

* Bandelier, Adolph Francis. «Horacio Carochi». A: Catholic Encyclopedia. vol. III. New Advent online reproduction. Nova York: Robert Appleton and Company, 1908. OCLC 1017058 [Consulta: 13 maig 2008].
* Bustamante, Jesús. «Professional Indian, Professional Criollo. Nahuatl Versions of Classical Spanish Theatre». A: Henriette Bugge and Joan Pau Rubiés (eds.). Shifting Cultures: Interaction and Discourse in the Expansion of Europe. Münster, Germany: LIT Verlag, 1995, p. 71–96. ISBN 3-8258-2614-7. OCLC 36278908.
# Torre Fortuny

Torre Fortuny o Cal Partió és una masia del municipi de Balaguer (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta quasi quadrada, feta amb pedra. En alguns llocs està arrebossada però ja comença a caure i es pot veure la pedra de sota.
Consta de planta baixa, on hi ha les dependències destinades a les activitats agrícoles; dos pisos destinats a habitatge familiar i una golfa a la part superior. A la façana hi ha una porta d'accés a l'interior de la casa i dues finestres, una a cada costat; damunt hi ha tres balcons, tots coronats amb una cornisa al voltant de tota l'obertura hi ha unes pedres de carreu que rematen la decoració, a la part superior del balcó de sobre la porta hi ha un escut. Al segon pis la distribució és com al primer però en lloc de balcons té finestres, totes emmarcades amb cornises. A la golfa també hi ha una finestra emmarcada amb cornisa.

## Història

Cal Partió o Torre Fortuny es troba dins de l'Horta de Balaguer, anant per la carretera de Camarasa. És una típica casa de camp, actualment es troba deshabitada i serveix per deixar altre eines i productes del camp. En un costat d'aquesta casa, a l'esquerra, es troba l'ermita o capella de Sant Pere Màrtir. Aquesta casa fou construïda al segle xix per la família Fortuny.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Partió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Drínids

Els drínids (Dryinidae) són és una família d'himenòpters apòcrits amb 1.605 espècies descrites que es troben a tot el món. Es tracta de vespes solitàries amb larves parasitoides d'altres insectes. Dels amfitrions només es coneixen els Cicadellidae.

## Característiques

Els adults són generalment bastant petits, d'una longitud màxima de 10 mm. Els mascles solen tenir ales però les femelles sovint no en tenen i s'assemblen a les formigues.

## Història natural

Els ous s'injecten en l'hoste mitjançant un fort ovipositor i la larva passa les seves primeres etapes d'alimentació dins l'hoste, però quan es fa més gran, comença a sobresortir de l'abdomen d'acolliment i desenvolupa un endurit sac per protegir el seu cos vulnerable sense deixar d'alimentar-se de l'hoste, que invariablement morirà.

## Taxonomia

Els drínids es divideixen en 11 subfamíliesː
* Anteoninae
* Aphelopinae
* Apoaphelopinae
* Apodryininae
* Bocchinae
* Conganteoninae
* Dryininae
* Erwiniinae
* Gonatopodinae
* Plesiodryininae
* Transdryininae

## Referències

* ↑ T. W. Fisher, Thomas S. Bellows, L. E. Caltagirone, D. L. Dahlsten, Carl B. Huffaker, G. Gordh. Handbook of Biological Control: Principles and Applications of Biological Control (en anglès). Elsevier, 1999, p. 458. ISBN 9780080533018.
* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
* ↑ Guglielmino, A.; Olmi, M.; Bückle, C. «An updated host-parasite catalogue of world Dryinidae (Hymenoptera: Chrysidoidea)». Zootaxa, 3740, 1, 2013, pàg. 1–113. DOI: 10.11646/zootaxa.3740.1.1. PMID: 25112881.
# Eddy Matalon

Eddy Matalon (Marsella, 11 de setembre 934) és un productor, director i guionista de cinema francès, que ha treballat sovint amb els pseudònims de Jack Angel o Eddy Greenwood.

## Filmografia
### Ajudant de director

* 1963 : Tante Aurore viendra ce soir de Claude Pierson

### Productor

* 1971 : Tous risques de Jacques Doillon (documental)
* 1977 : Une si gentille petite fille
* 1978 : New York blackout
* 1989 : Thank You Satan d'André Farwagi
* 1993 : Deux doigts de meurtre

### Director

* 1954 : À propos d'une star
* 1966 : Le Chien fou
* 1968 : Quand la liberté venait du ciel
* 1968 : Spécial Bardot
* 1970 : L'Île aux coquelicots codirigida amb Salvatore Adamo
* 1970 : Trop petit mon ami
* 1975 : La Bête à Plaisir com a Jack Angel
* 1977 : Une si gentille petite fille
* 1978 : Teenage Teasers
* 1978 : New York blackout
* 1979 : Brigade mondaine : La Secte de Marrakech
* 1980 : T'inquiète pas, ça se soigne
* 1983 : Prends ton passe-montagne, on va à la plage
* 1993 : Deux doigts de meurtre
* 1994 : De Serge Gainsbourg à Gainsbarre de 1958 - 1991

### Guionista

* 1964 : À propos d'une star
* 1966 : Le Chien fou
* 1974 : Et avec les oreilles qu'est-ce que vous faites?
* 1977 : Une si gentille petite fille
* 1978 : New York blackout
* 1980 : T'inquiète pas, ça se soigne
* 1983 : Prends ton passe-montagne, on va à la plage
* 1993 : Deux doigts de meurtre
* 2002 : Partners in Action

## Notes

* ↑ Le Guide du cinéma chez soi : 12.000 critiques pour mieux choisir vos films. Édition 2004, Télérama hors-série, octobre 2003, p. 351. ISBN 2-914927-00-2
# Canyet

«canyet o el Canyet» té aquests significats:
* Canyet és un lloc on llençar o enterrar les bèsties mortes.
** Canyet de carronya és un lloc on llençar-les per deixar-les perquè se les mengin els voltors.
* Botànica:
** Canyet o senill (Phragmites australis) una planta cosmopolita de la família de les gramínies o poàcies.
** Canyet o canyissar, lloc poblat de canyes.
* Toponímia:
** Canyet de Mar, entitat de població de Santa Cristina d'Aro.
** Veïnat de Can Canyet, entitat de població de Campllong.
** Canyet (Badalona), barri del municipi de Badalona (Barcelonès).
** Riera de Canyet i vall de canyet a Badalona.
** Estació de Canyet, estació de la Línia 13 del Metro de Barcelona.
** El Canyet (Castellbisbal), jaciment paleolític al terme municipal de Castellbisbal, a la comarca del Vallès Occidental.
** El Canyet (el Poal)
# Huaxiagnathus

Huaxiagnathus ("mandíbula xinesa") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure teròpode compsognàtid, que va viure a mitjan període Cretaci, fa 120 milions d'anys, en l'Aptià, en el que avui és Àsia. El nom del gènere prové de la unió del vocable Mandarí Hua Xia, que significa Xina i del grec gnathus, que significa mandíbula. L'holotip de l'Huaxiagnathus (CAGS-IG-02-301) fou descobert en la Formació Yixian part del Grup Jehol, en la Vila Dabangou, aréa de Sihetun, prop de la ciutat de Beipiao, en l'oest de Liaoning, Xina. Aquest espècimen consisteix en un esquelet gairebé complet al com li falta l'extrem de la cua. Un segon espècimen (NGMC 98-5-003), de la mateixa formació, es va danyar durant els treballs de laboratori, quedant inutilitzat per a holotip.
Huaxiagnathus fou un petit depredador d'1,8 metre de llarg, d'igual manera és dels compsognàtids més grans, més llarg que Compsognathus i els espècimens més grans de Sinosauropteryx. Un analísis cladístic situa a Huaxiagnathus en la part inferior de Compsognathidae, a causa dels seus braços poc especialitzats.
# Krassítskoie

Krassítskoie (en rus: Красицкое) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2018 tenia 561 habitants. Pertany al districte rural de Viàzemski.

## Referències

* ↑ Официальный сайт Вяземского района Хабаровского края. Arxivat 2009-06-30 a Wayback Machine.
# Torre Nao

La Torre Nao, o Torre di Nao, és una torre de guaita situada dalt del promontori Cap Colonna, al municipi de Crotona, Itàlia. És una de les 12 torres que al segle XVI van construir els espanyols al marquesat de Crotona per frenar les freqüents incursions dels vaixells turcs.
De planta quadrada, amb un cos paral·lelepípede, va ser acabada el 1568. Dotada de grans matacans, i amb una escala exterior de tres trams, que formava un cos avançat de defensa, amb un pont llevadís retràctil, accionat des de l'interior per una politja, assegurava l'aïllament de la pròpia torre.
El nou sistema defensiu espanyol preveia la construcció de poderoses torres de vigilància visibles entre elles per poder senyalitzar oportunament l'arribada de vaixells estrangers. El projecte va ser engegat pel virrei espanyol Don Pedro de Toledo, però la seva completa implementació només es va aconseguir a finals del segle xvi, sota el virrei de Parafan de Ribera.
El 1810 la Torre de Nao va ser inclosa en el sistema duaner francès. Després de la unificació d'Itàlia es va convertir en la seu del comandament d'una brigada de la Guardia di Finanza. Avui la Torre Nao del Cap Colonna acull l'homònim Antiquarium que recull importants troballes d'arqueologia submarina trobades als trams de mar davant del promontori. Forma part del Parc Arqueològic de Cap Colonna, amb les restes de l'antiga Heraion Lakinion, de la que destaca columna dòrica del Santuari d'Hera Lacinia.

## Referències

* 1 2 3 «Torre di Capo Nao» (en italià). Calabria Tours.