OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les bruixes

Les bruixes (títol original en anglès The Witches) és una novel·la infantil escrita per Roald Dahl, un dels autors clàssics de literatura infantil i juvenil. Quentin Blake en va crear les il·lustracions i la portada originals. Va ser publicat el 1983 a Londres per Jonathan Cape i adaptada posteriorment al cinema (1990) per Nicolas Roeg i protagonitzada per Anjelica Huston.

## Sinopsi

Les Bruixes narra la història d'un nen de 7 anys que, amb l'ajuda de la seva àvia, s'enfronta a la terrible associació de bruixes d'Anglaterra que estan guiades per la seva maligna Reina. El problema que exposa el llibre rau en el fet que aquestes bruixes no són les típiques que apareixen en els contes tradicionals, sinó que són unes dones corrents que es vesteixen amb robes corrents i porten una vida corrent, com una persona normal.

## Personatges

* El nen: és el personatge principal del llibre. Té set anys i és anglès d'ascendència noruega. Ha d'anar a viure a Oslo, Noruega, amb la seva àvia, a la que afirma que s'estima gairebé més que a la seva mare, quan moren els seus pares. Amb ella, descobreix que les bruixes existeixen i com pot identificar-les. Així, mentre fa el trapella per l'hotel on s'allotja amb la seva àvia, s'adona que s'ha ficat en un bon embolic.
* L'àvia: sap explicar històries d'una forma meravellosa. És molt vella, imponent i arrugada, i acostuma a fumar cigars llargs, negres i molt pudents asseguda a la seva butaca. És una experta en bruixes, i, com tots els noruecs, les coneix bé.
* Pares: eren noruecs, però vivien i treballaven a Anglaterra. Moren en un accident de tràfic.
* La Reina de les Bruixes: és la bruixa més sàvia i poderosa de totes, i també la més lletja. Només escoltant la seva veu ja se'n pot endevinar com n'és de terrible. Odia els nens, igual que la resta de bruixes.
* Bruno Jenkins: nen molt golafre que s'allotja amb els seus pares al mateix hotel que el nen protagonista.

## Referències

* ↑ «Les bruixes, versió en català a Grup 62». Arxivat de l'original el 2013-11-12. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ «Informació del llibre a edu365.cat». Arxivat de l'original el 2009-04-18. [Consulta: 5 març 2010].
* ↑ Fitxa de la pel·lícula (anglès)
* ↑ «Petit resum del llibre.». Arxivat de l'original el 2009-04-18. [Consulta: 5 març 2010].

## Bibliografia

* Dahl, Roald Les bruixes Estrella Polar, Col·lecció L'Odissea, Barcelona 2009. ISBN 978-84-9932-023-6
# Le lunghe notti della Gestapo

Le lunghe notti della Gestapo és una pel·lícula italiana de nazisploitation del 1977 escrita i dirigida per Fabio De Agostini.

## Sinopsi

Un grup d'il·lustres industrials alemanys planeja enderrocar Adolf Hitler i negociar un tractat de pau amb Anglaterra. L'alt estat major alemany sospita d'ells i encarrega al coronel Werner von Uhland, deshonrat però nazi convençut. Per tal de desemmascarar-los recluta agents com a prostitutes i transforma un hotel en bordell per tal de soscavar la conspiració satisfent els seus desitjos més perversos.

## Repartiment

* Ezio Miani: Werner von Uhland
* Fred Williams: Helmut von Danzig
* Francesca Righini: frau von Uhland
* Rosita Torosh: Ursula Tanner
* Isabelle Marchall: Isabelle
* Mike Morris: generale von Guderwal
* Luca Sportelli: Arthur Bering
* Luciano Rossi: Erich Schwab
* Alessandra Palladino: Greta
* Almina De Sanzio: Martha
* Niki Penati: Esther
* Giorgio Cerioni: Walter Wagner
* Carla Schiavanovic: Linda
* Daniele Dublino: Hauptsturmführer Ritter
* Corrado Gaipa: Udo Kassbaum
* Tino Polenghi: Heinrich Himmler
* Katya Riccioli: Hilde / Eva
* Nando Marineo: Felix Toten
* Franco Patano: Friedrich Schatz
* Paola Maiolini: Bertha

## Referències

* ↑ Le lunghe notti della Gestapo, filmweb.pl
* ↑ Le lunghe notti della Gestapo a csfd.cz

## Enllaços externs

* Títols de la pel·lícula a YouTube
* Fitxa de Le lunghe notti della Gestapo a ElDoblaje.
# Le jardin des supplices

Le jardin des supplices (en català, literalment, El jardí dels suplicis) és una novel·la decadentista de l'escriptor francès Octave Mirbeau, publicada l'any 1899, durant l'afer Dreyfus.

## Una monstruositat literària

Aquesta novel·la és una «monstruositat literària» constituïda per tres parts concebudes independentment: el «Frontispici», discussió sobre la llei de l'assassinat que regeix la natura i les societats humanes; «En missió», una caricatura del món politic de la Tercera República, i «El jardí dels suplicis» pròpiament dit, el relat d'una visita al presidi de Canton i dels suplicis refinats que s'hi practiquen sota la mirada atenta dels visitants fascinats.
Mirbeau, amb aquesta novel·la, deixa el lector amb un gran malestar perquè pertorba la seva visió del món i torna a posar en qüestió les seves normes morals i els seus criteris estètics i literaris.

## Comentaris

La novel·la és una denúncia de les societats opressives, que es basen totes en l'assassinat i, més precisament, del colonialisme, el francès i l'anglès, que transforma continents sencers en veritables «jardins dels suplicis». Aquest llibre tan especial, on es barregen les descripcions de flors i de suplicis, el sexe i la sang, és considerat una de les millors obres de la literatura decadentista.

## Enllaços externs

* Octave Mirbeau, Le jardin des supplices (francès).
* Pierre Michel, Prefaci (francès).
* Eleuteri Qrim, « Le Jardin des supplices » (en català).
# Defensa semieslava

La defensa semieslava és una obertura d'escacs, variant del gambit de dama, caracteritzada per la posició que s'assoleix després dels moviments:
    1.d4 d5
    2.c4 e6
    3.Cc3 Cf6
    4.Cf3 c6
La posició pot arribar a produir-se mitjançant diferents ordres de jugades. Amb les negres situant els seus peons a e6 i a c6, l'obertura sembla una barreja del gambit de dama refusat ortodox i de la defensa eslava.
Amb 4...c6, les negres amenacen de capturar el peó de c4, i mantenir-lo amb ...b7–b5. Les blanques ho poden evitar amb 5.e3, tot i que al cost de restringir el camp d'acció del seu alfil de caselles negres, que no podrà anar a la seva casella natural de g5. Alternativament, les blanques poden jugar en estil de gambit amb 5.Ag5, el gambit anti-Merano, que les negres haurien d'acceptar amb 5...dxc4 6.e4 b5, cosa que condueix a un joc agut, o declinar amb 5...h6, la variant Moscou. Si les negres juguen la darrera variant, les blanques poden fer 6.Axf6 Dxf6, cedint la parella d'alfils a canvi d'avançar-se en el desenvolupament i de tenir un joc més lliure, o bé novament oferir un gambit amb 6.Ah4!?
Per la semieslava l'Encyclopaedia of Chess Openings reserva els codis D43 a D49.

## Bibliografia

* Encyclopedia of Chess Openings, volum D, capítols 43–49
* Kuijf, Marinus. Slav: Botvinnik Variation. New In Chess, 1995. ISBN 90-71689-80-8.
* Glenn Flear. Starting Out: Slav & Semi-Slav. Everyman chess, 2005. ISBN 1857443934.
* Vera, Reinaldo. Chess Explained: The Meran Semi-Slav. Gambit, 2007. ISBN 9781904600817.
* David Vigorito, Play the Semi-Slav, Quality Chess, 2008 ISBN 9789185779017
# LMI

LMI té els següents significats:
* Lockheed Martin Intersputnik, empresa gestora de satèl·lits de comunicacions creada per Intersputnik i Lockheed Martin
* Lisp Machines Inc., empresa creada a l'MIT per al desenvolupament d'ordinadors amb llenguatge de programació Lisp
* Local Management Interface, protocol de comunicació local per a un Equip Terminal de Dades
* Desigualtat matricial lineal (del seu nom en anglès Linear Matricial Inequality), expressió matricial usada en optimització matemàtica
* LMi també és l'abreviatura del Lleó Menor, constel·lació de l'hemisferi nord
# Carlo Bergonzi (lutier)

Carlo Bergonzi (Cremona, Itàlia, 21 de desembre de 1683 – ibidem, 9 de febrer de 1747) fou un lutier italià que va aprendre l'ofici amb Girolamo Amati II (1649-1740), va col·laborar amb Giuseppe Guarneri (1666-1740) i és considerat l'alumne més rellevant d'Antonio Stradivari (1644-1737).
Bergonzi va ser el primer i el més important membre de la família de lutiers Bergonzi.

## Biografia

Els pares de Bergonzi van viure just al costat de la casa d'Antonio Stradivari en la Piazza San Domenico de Cremona. Bergonzi va aprendre l'ofici amb Stradivari, i eventualment va acabar fent les reparacions dels instruments d'aquest lutier. Atès que dedicava tot el temps disponible a les reparacions, Bergonzi era capaç de produir només uns pocs instruments propis. El disseny dels violins de Bergonzi està basat en la plantilles dels Stradivari i dels Guarneri.

## Violins

Les etiquetes dels violins de Bergonzi varien, però normalment porten la data de registre, el nom i la ubicació:
| « | Anno 1733, Carlo Bergonzi fece in Cremona | » |
El 1740 va crear un dels seus millors violins, el Kreisler Bergonzi, el qual va rebre el nom temps després de la mort de Bergonzi quan el va fer servir el famós violinista Fritz Kreisler. Va ser també un dels violins del violinista israelià Itzhak Perlman. Ambdós violinistes, Kreisler i Perlman, van actuar i enregistrar amb ell.
Se sap que molts dels instruments que porten el seu segell no són pas autèntics Bergonzi. Un dels violoncels propietat de Pau Casals va ser durant molts anys reconegut com un Bergonzi, a causa de l'etiqueta que portava, que deia: "Carlo Bergonzi ... 1733". Al final es va poder demostrar que havia estat fet per Matteo Goffriller. El 1881 un tribunal de Londres va jutjar una reclamacions segons la qual el conegut lutier Georges Chanot III havia rebut un violí amb un segell Bergonzi falsificat i llavors l'havia venut com a genuí. El seu engany va ser descobert pel fabricant de violins William Ebsworth Hill. Chanot va reconèixer el fet, però tot dient que el comprador sabia que era una falsificació atès que allò era una pràctica comuna en el negoci de venda de violins. No va convèncer el tribunal, que el va trobar culpable.

## Família de lutiers Bergonzi

* Michele Angelo (ca. 1722–1758), el fill més gran de Carlo
* Zosimo (ca. 1725–1777), el fill més petit de Carlo
* Carlo II. (1758–1838 Cremona), el fill més petit de Zosimo
* Nicola (ca. 1746–1796) el fill més gran de Zosimo
Font:

## Referències

* ↑ Chanot biography on the Corilon website
* ↑ Dmitry Gindin: "The Late Cremonese Violin Makers" Edizioni Novecento, 2002

## Bibliografia

* Cowling, Elizabeth. The Cello. Nova York: Charles Scribner's Sons, 1975. ISBN 0-684-14127-2. Arxivat 2018-11-15 a Wayback Machine.
* «Cello by Matteo Goffriller, 1700c (ex-Casals)». Cozio.com. Arxivat de l'original el 22-11-2007. [Consulta: 23 abril 2008].
* Dmitry Gindin: "The Late Cremonese Violin Makers" Edizioni Novecento, 2002
# Lisdoonvarna

Lisdoonvarna (en irlandès Lios Dúin Bhearna) és un balneari d'Irlanda, al comtat de Clare, a la província de Munster. La ciutat és famosa pels festivals de música.
La ciutat pren el seu nom de l'irlandès Lios Dúin Bhearna que ve de "lios Dúin", o fortalesa inclosa en la bretxa ("Bhearna"). Es creu que la fortalesa a la qual es refereix és la de Lissateeaun (fortalesa del turó de fades), que es troba a 3 km al nord-est de la ciutat, prop de les restes d'un castell Hiberno-Normand.

## Esdeveniments

Al setembre de cada any s'hi celebra un dels majors esdeveniments de casori col·lectius d'Europa i atrau més de 40.000 aspirants romàntics, agricultors solters i acompanyants de gresca. L'esdeveniment dura un mes i és una important atracció turística. El casador actual és Willie Daly, un matrimonier de quarta generació.
Antigament, s'hi celebrava un festival de música folk descrit en una cançó del mateix nom escrita pel cantant folk irlandès Christy Moore. Aquest festival es va dur a terme fins a 1983, quan es va veure sacsejat per un aldarull i la mort accidental de vuit persones.

## Situació de l'irlandès

En la dècada del 1920 a la zona oriental d'Ennis que comprenia els llogarets de Doonbeg, Ennistymon, Carrigaholt i Lisdoonvarna, encara hi havia parlants d'irlandès i la zona fou declarada Gaeltacht. Actualment, un comitè encoratja a desenvolupar xarxes entre els parlants d'irlandès per tal d'obtenir novament el reconeixement com a zona Gaeltacht.

## Llocs d'interès

* Castell de Ballinalacken

## Referències

* ↑ Lisdoonvarna Festival 1983
* ↑ «Gaeltacht group pressures politicians». The Clare Champion, 16-02-2012.
# Lisdoonvarna (cràter)

Lisdoonvarna és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 16.5 ° de latitud nord i 358.1 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.4 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1994 i fa referència a Lisdoonvarna, una ciutat a Irlanda amb balneari.

## Referències

* ↑ "Lisdoonvarna (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Liparis pravdini

Liparis pravdini és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.
És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 80 i 99 m de fondària.
Es troba a l'est de Sakhalín i el sud del mar d'Okhotsk.
És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Schmidt, P. Yu, 1951. New liparid from the southern part of the Sea of Okhotsk Liparis pravdini sp. n. Trudy Karelo-finskogo otdeleniya VNIORKH v. 3: 378-380.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 1998. Catalogue of the type specimens of snailfish (Liparidae, Scorpaeniformes) in the Zoological Institute of the Russian Academy of Sciences. J. Ichthyol. 38(9):730-746.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Liparis rotundirostris

Liparis rotundirostris és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 14,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 34 i 80 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: la costa oriental de Sakhalín.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Krasyukova, Z. V., 1984. Eight new species of sea-snails (Scorpaeniformes, Liparidae), described by Prof. P. Yu. Schmidt on the materials of the Kurilo-Sakhalin expeditions of the Zoological Institute of the Academy of Sciences of the USSR, 1947-1949. Trudy Zoologicheskogo Instituta, Akademii Nauk SSSR = Travaux de l'Institut zoologique de l'Académie des sciences de l'URSS / Akademiia nauk Soiuza Sovetskikh Sotsialisticheskikh Respublik. v. 127: 5-16.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chernova, N.V., 1998. Catalogue of the type specimens of snailfish (Liparidae, Scorpaeniformes) in the Zoological Institute of the Russian Academy of Sciences. J. Ichthyol. 38(9):730-746.
* ↑ Kido, K., 1988. Phylogeny of the family Liparididae, with the taxonomy of the species found around Japan. Mem. Fac. Fish. Hokkaido Univ. (35)2:125-256.

## Bibliografia

* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Legato

El legato (de l'italià legato, lligat) és una manera d'execució de notes musicals. En el legato, s'executa un grup de notes de diferents freqüències sense articular una separació entre elles a través de la interrupció del so.
El símbol del legato en la notació musical és un arc situat damunt o sota un grup de notes, segons si les pliques de les notes van cap avall o cap amunt, respectivament. A través del legato es construeix la frase musical.
En la música vocal es parla sont d'un arc semàntic. Això significa que totes les paraules d'una frase del text s'uneixen en un arc de legato, segons el seu sentit semàntic.
En l'aprenentatge del cant, el legato es fa servir per a obtenir el mezza di voce i lligar el passaggio. En canviar la freqüència d'un so sense interrompre la vibració del llavi vocal, aquest ha de canviar la relació entre volum mòbil i volum vibrant del múscul vocal. Així es lliguen veu de cap i veu de pit.
En els instruments de vent, el legato prohibeix la respiració entre les notes lligades. Per evitar aquesta limitació, en alguns instruments de vent s'empra la respiració circular.
En els instruments de corda i arc, el legato consisteix a tocar les notes amb una sola passada d'arc.
La consecució d'un legato absolut i permanent, és a dir la producció d'un so constant, és la raó de ser d'instruments com la cornamusa i la viola de roda i de tècniques com la respiració circular.
En els instruments de teclat, com el piano, el legato s'aconsegueix no aixecant el dit d'una la tecla, fins que el següent dit hagi tocat la següent tecla.
# Litargiri

El litargiri és un mineral de la classe dels òxids. Va ser descobert l'any 1917 a l'àrea del Cucamonga Peak, San Bernardino Co., Califòrnia, Estats Units. L'etimologia d'aquest mot prové del llatí lithargyrum, amb el mateix significat, el qual a la vegada prové de la composició dels mots grecs λίθος "pedra" i ἄργυρος "argent". És el nom que hom donava a l'òxid de plom (II), emprat com a pigment roig, obtingut per oxidació del plom en presència d'aire, en la tècnica metal·lúrgica emprada per separar el plom de la plata escalfant-lo a més de 600 °C en presència d'aire, que aporta l'oxigen, segons l'equació química:
$Pb+{\frac {1}{2}}O_{2}\rightarrow PbO$

## Característiques

El litargiri és un mineral de plom i oxigen, l'òxid de plom (II), de fórmula química PbO. És de color vermell i la seva densitat és de 9,14-9,35 g/cm³. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2, la mateixa que la del guix. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Existeix un altre mineral d'òxid de plom (II), anomenat massicot, que es diferencia del litargiri en l'estructura cristal·lina i en les propietats físiques. És emprat per a la fabricació de mini, amb el qual es pot confondre. És barrejat amb aquest en la preparació de pintures antioxidants.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el litargiri pertany a «04.AB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 2,1 i 1:1, amb M:O = 1:1 (i fins a 1:1,25); amb cations grans» juntament amb els següents minerals: swedenborgita, brownmil·lerita, srebrodolskita, montroydita, romarchita i massicot.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari en jaciments d'altres minerals del plom com a producte de l'alteració d'aquests. En aquest ambient, sol trobar-se associat a altres minerals com: plom nadiu, galena, massicotita, palttnerita o hidrocerusita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a la mina José Domingo (L'Argentera, Baix Camp).

## Referències

* ↑ Anthony, J.W.; Bideaux, R.A.; Bladh, K.W. [et al.].. «Litharge». A: Handbook of Mineralogy (pdf). Chantilly, EUA: Mineralogical Society of America, 2005 [Consulta: 29 març 2012].
* ↑ «Litharge» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ Alcover, A.M.; Moll, F. de B.. Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1962 [Consulta: 12 març 2030]. Arxivat 2004-08-26 a Wayback Machine.
* ↑ «Litargiri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Litharge from José Domingo Mine, L'Argentera, Baix Camp, Tarragona, Catalonia, Spain». Mindat. [Consulta: 25 gener 2024].
# Llau de la Mitgenca

La llau de la Mitgenca és una llau afluent de la llau de Segan. Discorre íntegrament pel terme de Conca de Dalt, en el seu antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà.
Es forma a l'Obaga de la Mitgenca, a migdia de l'extrem occidental de les Obagues de Senllí, i davalla cap a ponent entre la Solana d'Esgrasses, que queda al nord, i l'Obaga de la Mitgenca, al sud. Travessa la Pista d'Hortoneda i s'aboca en la llau de Segan a llevant d'Hortoneda i al nord del Revolt de la Llau de Segan.
# Lepidobatrachus

Lepidobatrachus és un gènere de granotes que comprèn 3 espècies:
* Lepidobatrachus asper
* Lepidobatrachus laevis
* Lepidobatrachus llanensis

## Distribució territorial

Aquest gènere es troba a Sud-amèrica, concretament a l'Argentina, el Paraguai i Bolívia.

## Referències

* IUCN (anglès)
# Liberto Corney

Liberto Corney Espallargas (Buenos Aires, 20 de febrer de 1905 — Montevideo, 1955) fou un boxejador uruguaià d'origen argentí, de destacada participació en els Jocs Olímpics d'estiu de 1924.
El 1924 va ser eliminat al primer assalt de la categoria dels pesos lleugers, després de perdre el combat contra el canadenc Chris Graham.

## Referències

* ↑ (anglès) Liberto Corney Biography and Olympic Results - Olympics at Sports-Reference.com Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Nómina de todos los deportistas uruguayos que participaron en los Juegos Olímpicos entre los años 1924 y 2004 Arxivat 2010-04-18 a Wayback Machine. a Observa.com
* ↑ (castellà) Uruguay y su participación boxística en los Juegos Olímpicos' Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a boxeouruguayo.com

## Vegeu també

* Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1924
* José Feans
* Juan Bregaliano
* Alfredo Petrone
* Manuel Smoris
# Llibre Diari

El Llibre diari és un llibre comptable on es recullen, dia a dia, els fets econòmics d'una empresa. L'anotació d'un fet econòmic en el llibre Diari es diu assentament. Els assentaments són anotacions registrades pel sistema de partida doble i contenen entrades de dèbit en un o més comptes i crèdit en d'altres de tal manera que la suma dels dèbits sigui igual a la suma dels crèdits.
Es garanteix així que es mantingui l'equació de comptabilitat. Depenent del sistema d'informació comptable, alguns assentaments són automàtics i poden utilitzar-se en conjunció amb els assentaments manuals per al manteniment de registres.

## Format

Un assentament de diari inclou com a mínim:
* la data de la transacció o comptabilització o ambdues;
* els noms o codis dels comptes que es carreguen en el deure;
* els noms o codis dels comptes que es carreguen en l'haver;
* l'import de cada dèbit i crèdit; i,
* una explicació de l'operació que s'està registrant.