OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cobla La Principal del Llobregat

Cobla La Principal de Llobregat és una cobla fundada el 1929 a la ciutat de Cornellà de Llobregat, raó per la qual celebrà el seu 75è aniversari el 2004 i va rebre per això la Creu de Sant Jordi.

## Components

Va ser fundada amb músics de l'Orquestra Artística Llobregatana de Cornellà que dirigia Dídac Vilà, pare d'en Jaume Vilà i Mèlich (Javimel), que va ser qui va consolidar-la i que amb la continuïtat del seu fill, en Josep Vilà, va aconseguir crear una cobla d'un alt nivell musical, que avui en dia gaudeix d'un reconegut prestigi, avalat per més de 75 anys d'història.
Musicalment, ha treballat sota la batuta de directors de la talla d'Antoni Ros-Marbà, Salvador Brotons, Alfred Cañamero, Jordi León, Joan Lluís Moraleda i Daniel Antolí. També cal destacar el treball conjunt amb formacions corals, instrumentals i rítmiques, i també amb altres cobles, aconseguint realment un maridatge musical molt compenetrat.
D'aquestes col·laboracions, cal destacar les que s'han fet amb el Cor Lieder Càmera, l'orfeó Català, la cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona, el pianista Manel Camp acompanyat per un quartet de corda, i el grup Tactequeté amb Jorge Serraute al capdavant, sense oblidar la part musical dels espectacles de dansa protagonitzats per l'esbart Dansaire de Rubí, el Grup Mediterrània de Sant Cugat, l'esbart Sant Martí de Barcelona, i l'esbart Santa Tecla de Tarragona, entre d'altres.
Alguns dels músics més carismàtics, tant per la seva personalitat, com per la seva capacitat interpretativa i virtuosística, han format o formen part d'aquesta cobla, la qual cosa permet afrontar gran varietat de repertori amb garanties d'èxit. Tanmateix cal remarcar que a més de gaudir de bons solistes, la cobla Principal del Llobregat es caracteritza per un molt bon conjunt, fruit d'una plantilla de músics estable que fa possible un resultat musical amb un so equilibrat, compactat i matisat.

## Història

En el nivell musical, ha estat de les primeres formacions exponents de la música per a cobla, agafant el relleu de la cobla Barcelona, tant a dins com a fora del país. Ha actuat a Berlín, Dortmund, Nova York, Colònia, Bèlgica, Holanda, Múnic (en els darrers jocs florals a l'exili), a Lausanne (com a promoció de la ciutat de Barcelona per als Jocs Olímpics), País de Gal·les, Concert inaugural del Festival Internacional de Música de Llangollen (Regne Unit), Jornades Catalanes a Tunísia (1991) en representació de la Generalitat de Catalunya, Festival de Radio France a Montpeller (1996), Festival Mittle-Europe a Selb (Alemanya), a As (República Txeca) i a Buenos Aires (Argentina) entre les més destacades.
A Catalunya participa en els Cicles Cobla Cor i Dansa, Tardes al Palau i Cicle Simfònic del Palau de la Música Catalana, Premis Joaquim Serra en diverses ocasions, ha actuat al Gran Teatre del Liceu de Barcelona i al Festival de Peralada, a la cerimònia d'obertura del Festival Europa Cantat de Barcelona el 2003 i a la Universitat Catalana d'Estiu de Prada de Conflent el mateix any.

## Enllaços externs

* Pàgina de la cobla
# Retrosexual

L'home retrosexual és el que en alguns àmbits es coneixia com a oposició a la figura metrosexual: els retrosexuals es caracteritzen per conservar els trets masculins naturals mantenint l'ideal d'home clàssic, fort i viril (d'actitud masclista); en contraposició a l'estereotip femení, marcant els caràcters sexuals secundaris propis al gènere masculí.
Aquest neologisme va ser emprat per primera vegada el 2003 pel Mark Simpson en la revista web salom.com en un article intitulat “Beckham, the virus”.
El retrosexual podria associar-se a la cèlebre frase “l'home és com l'os, com més pèl més formós”, punt de vista que considera l'aparença descuidada i la falta d'interès estètic com a signes de virilitat, considerant el pèl corporal com a masculí, com una característica seva natural i pròpia a l'home, rebutjant així categòricament la depilació, cosa que no s'ha de confondre amb l'argument d'alguns detractors a associar aquesta tendència a la falta d'higiene. També se'ls pot relacionar als personatges de pel·lícules com els westerns en què queden molt ben caracteritzats.

## Referències

http://www.salon.com/2003/06/28/beckham_2/
Viccionari
# Puig del Llop

El Puig del Llop és una muntanya de 454 metres que es troba entre els municipis de Colera i Llançà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Notocolossus gonzalezparejasi

Notocolossus gonzalezparejasi és un dinosaure herbívor sauròpode, pertanyent al clade dels titanosauria, que va viure durant el Cretaci tardà a la zona de l'actual Argentina.
L'holotip d'aquest dinosaure fou descobert pel paleontòleg Bernardo Javier González-Riga a Cerro Guillermo, Malargüe, al sud de la província de Mendoza.
És un dels majors dinosaures coneguts; la seva grandària estimada ha estat reconstruïda a partir d'un húmer d'1,76 de longitud, i els ossos de l'esquena, cua, extremitats anteriors, pelvis, un turmell complet i el peu. La seva peülla mostra un metatars compacte i homogeni, que es creu que estava adaptat per a suportar el seu extraordinari pes. També presenta unguials truncats, característiques desconegudes en un sauròpode.
S'estima que feia entre 25 i 28 metres de llarg i pesava més de 60.000 kg, tant com 13 elefants.

## Referències

* ↑ «Descubren en Mendoza a uno de los dinosaurios más grandes del mundo» (en castellà). Clarín, 21-01-2016. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ «Presentaron el fósil del dinosaurio Notocolossus, un titán de 60 toneladas» (en castellà). telam.com.ar, 21-01-2016. [Consulta: 24 gener 2016].
* ↑ «New fossil discoveries are HUGE». Phys.org. [Consulta: 23 gener 2016].
* ↑ González Riga, Bernardo J.; Lamanna, Matthew C.; Ortiz David, Leonardo D.; Calvo, Jorge O.; Coria, Juan P. «A gigantic new dinosaur from Argentina and the evolution of the sauropod hind foot». Scientific Reports, 6, 2016, pàg. 19165. DOI: 10.1038/srep19165. ISSN: 2045-2322.
* ↑ «New Dinosaur Species Discovered With Help Of Carnegie Museum Paleontologist». WESA. [Consulta: 23 gener 2016].
# Geuerita

La geuerita és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La geuerita és una sulfosal de fórmula química Ag₂Tl₄Pb₄As₂₂S₄₀. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de gener de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament mineralògic-petrogràfic del Museu d'Història Natural de Viena (Àustria), amb el número de catàleg: NHMW-MIN-O1177.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, situada a la vall de Binn, dins el districte de Goms (Valais, Suïssa). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Geuerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 77». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 06-02-2024, pàg. 165–172. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-165-2024 [Consulta: 18 febrer 2024].
# Marcià Albareda

Marcià Albareda (Vic, ? - Barcelona, 1673) fou un compositor del Barroc català. Exercí els magisteris de capella de les catedrals de La Seu d'Urgell i Barcelona. Es conserven obres seves de repertori eclesiàstic i en romanç.
Tot i que no hi ha certesa documental sobre el seu lloc de naixement, diversos autors el situen a Vic. Se sap que va ser infant cantor, o escolà de cor, de la Seu de Barcelona, on va ser deixeble de Joan Pujol. Des del 8 de gener de 1622 fins a 1626 va ser mestre de capella de la catedral de La Seu d'Urgell. El 24 de juliol de 1626 guanyà la plaça a la catedral de Barcelona, on va succeir al seu mestre Joan Pujol. Es va mantenir aquest càrrec fins al seu traspàs, moment en què el succeí Miguel Selma. Benet Buscarons fou deixeble seu.
El 13 de febrer de 1640 dirigí a la catedral barcelonina una obra policoral, amb vuit cors formats per les diferents capelles musicals de la ciutat.
Es conserven obres seves a la Biblioteca Nacional de Catalunya i al fons musical de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar (CMar).

## Referències

* ↑ «Obres de Marcià Albareda a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya».
# Panteó de la família Gordi

El Panteó de la família Gordi és una obra neoclàssica de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un panteó de forma poligonal de petites dimensions i coberta en forma de cúpula de teula vidriada de color blau fosc. La façana és d'estil neoclàssic. Presenta dues columnes dòriques adossades que emmarquen la porta d'accés i sustenten un frontó. La porta és una reixa de ferro forjat decorada amb creus gregues. A l'interior, hi trobem un altar de pedra amb el monograma de Crist emmarcat per dues columnes corínties. A cada costat hi ha tres pisos de nínxols.

## Història

El panteó de la família Gordi fou construït aproximadament a inicis del segle XX per l'escultor J. Martínez. Originàriament era al cementiri vell (1861-1976) que fou enderrocat el 2003. De l'antic cementiri es conserven quatre elements: dos dels quals, Panteó de la família Segarra i panteó de la família Segarra Canyet són a l'emplaçament original dins de l'àmbit jardins Ernest Lluch. Els altres la porta del cementiri vell i el panteó de la família Gordi van ser traslladats al nou cementiri de Santa Coloma.

## Referències

* 1 2 «Panteó de la família Gordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Cistierna

Cistierna és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. És cap de partit judicial. Limita al nord amb Crémenes, al sud amb Gradefes i Cubillas de Rueda, a l'est amb Cebanico, Prado de la Guzpeña i Valderrueda i a l'oest amb la Ercina i Sabero.

## Pedanies

* La Montaña Norte: Fuentes de Peñacorada, Santa Olaja de la Varga, la Mata de Monteagudo i Ocejo de la Peña.
* La Ribera: Sorriba del Esla, Vidanes, Modino, Pesquera i Santibañez de Rueda.
* La Montaña Sur: Valmartino i Quintana de la Peña (despoblat).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 4916 | 4509 | 4108 | 3972 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Puig dels Sarraïns

* Per a altres significats, vegeu «Puig dels Sarraïns (Prats de Molló)».
El Puig dels Sarraïns és una muntanya de 876,7 metres del límit dels termes comunals d'Arles i dels Banys d'Arles i Palaldà, tots dos a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a la zona occidental del terme dels Banys d'Arles (n'és el punt més a l'oest), a l'antic terme de Montalbà, i a l'oriental del d'Arles. És a prop i al sud-oest de la capella de Santa Engràcia. En el cim d'aquest puig hi ha l'antiga Bateria de Santa Engràcia, una bateria d'artilleria d'època moderna relacionada amb el Fort dels Banys.

## Referències

* ↑ El Puig dels Sarraïns en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Els Banys d'Arles i Montboló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Osric de Northúmbria

Osric fou rei de Northúmbria des de la mot de Coenred el 718 fins a la seva mort el 9 de maig del 729. Simeó de Durham va escriure que era fill d'Aldfrith de Northúmbria i, per tant seria germà o germanastre d'Osred. Una altra possibilitat és que fos fill del rei Alhfrith de Deira, i llavors seria cosí d'Osred.
Beda narra molt poc del regnat d'Osric. A la Crònica anglosaxona destaca que es van veure cometes l'any 729, cosa que s'interpretava com a mal auguri. Guillem de Malmesbury va lloar Osric per la seva decisió de nomenar Ceolwulf, germà de Coenred, com a successor en el regne, un home de gran fe cristiana que volia ser monjo. A la Crònica anglosaxona diu que va morir assassinat per espasa.

## Referències

* ↑ Yorke, 2014, p. 285.
* ↑ Kirby, 1992, p. 123.
* ↑ Giles, 1847, p. 334.
* ↑ Swanton, 1996, p. 44.
* ↑ D A, 1913, p. 537.
* ↑ Cannon, Cannon i Hargreaves, 2009, p. 40.

## Bibliografia

* Cannon, J; Cannon, J A; Hargreaves, A. The Kings & Queens of Britain. Oxford University Press, 2009.
* D A, Diversos Autors. The Catholic Encyclopedia. Volum 3. Catholic Encyclopedia Incorporated, 1913.
* Giles, J A. The Venerable Bede's Ecclesiastical History of England: Also the Anglo-Saxon Chronicle ; with Illustrative Notes, a Map of Anglo-Saxon England And, a General Index. Bohn, 1847.
* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Swanton, Michael. The Anglo-Saxon Chronicle. Nova York: Routledge, 1996. ISBN 0-415-92129-5.
* Yorke, Barbara. The Conversion of Britain: Religion, Politics and Society in Britain, 600-800. Routletge, 2014.
# Ghiyath al-Din Khay Khusraw

Ghiyath al-Din Khay Khusraw (+1338) fou emir indjúida de facto, fill del fundador de la dinastia Xaraf al-Din Mahmud Xah.
El seu pare el va enviar com a delegat a Xiraz quan es va establir a la cort de Sultaniya el 1326. El 1334 el pare, governador titular encara que absent, fou destituït per raons desconegudes i al seu lloc nomenat un oficial mongol de nom Amir Muzaffar Inak (Amir Mosāfer Ināq). Després d'un intent de matar Muzaffar, Mahmud i el seu fill gran Masud Xah Djalal al-Din foren empresonats. Seguidament el 1335 Muzaffar es va dirigir a Fars però a Xiraz Ghiyath al-Din Khay Khusraw es va negar a entregar-li el poder; la situació es va perllongar amb negociacions fins a finals d'any quan es va saber la mort del kan Abu Said Bahadur Khan; llavors Ghiyath al-Din va fer presoner a Amir Muzaffar i el va enviar a la cort de Sultaniya.
Al mateix temps, Masud Shah Djalal al-Din va sortir també cap a Xiraz per fer-se càrrec de la província, però Ghiyath igualment va refusar entregar-li el govern. Mort el pare comú, Mahmud (1336) no va tardar a esclatar la lluita entre els dos germans. Ghiyath al-Din Khay Khusraw va matar el ministre del seu germà, però el 1337 o 1338 Masud va aconseguir derrotar el seu germà i el va empresonar a Kalat Safid (Fars) junt amb un tercer germà que li havia donat suport, Muhàmmad Xams al-Din.
Ghiyath al-Din Khay Khusraw va morir al seu captiveri el 1338.

## Referències

* Zakub Shirazi, Shiraznana, traducció a l'anglès de Gibb
# Marcià Mineu Fèlix Capel·la

Marcià Mineu Fèlix Capel·la, en llatí Martianus Mineus Felix Capella, (Cartago vers el 380 - 429), va ser un gramàtic romà en llengua llatina que va viure al segle v. No se'n sap res de la seva vida, però la lectura d'un paràgraf de la seva obra, per alta banda molt corrupte, sembla dir que va ser procònsol i que va acabar el seu llibre a Roma quan ja tenia una edat molt avançada.
Va escriure De Nuptiis Mercuri et Philologiae, una obra enciclopèdica en 9 llibres, que tracta sobre les set arts liberals. Està escrita en una barreja de prosa i vers, a la manera de les Sàtires Menipees de Marc Terenci Varró i del Satíricon de Petroni. També va influir en la seva redacció l'obra Consolació de la filosofia de Boeci. El llibre és una recopilació voluminosa que forma una mena d'enciclopèdia de l'ensenyament. Els dos primers llibres es poden considerar una introducció de tipus místic a la resta de l'obra, i parlen de les noces entre Mercuri i la filologia, en una complexa al·legoria. Els set volums restants parlen dels principis de les set alts liberals: el tercer parla de la gramàtica, el quart de la dialèctica, dividit en metafísica i lògica, el cinquè de la retòrica, el sisè de geometria, que en realitat és un tractat de geografia on s'adjunten alguns conceptes simples sobre línies, superfícies i sòlids. El setè parla d'aritmètica, dedicat sobretot a les propietats dels nombres, el vuitè d'astronomia i l'últim de música, amb un apartat sobre poesia. La quantitat de dades és immensa, però els materials estan mal seleccionats, mal ordenats i mal explicats, tot i que hi ha algunes informacions valuoses, tretes segurament d'antics autors i d'obres desaparegudes. Per exemple, hi ha un passatge notable on explica una visió real del sistema solar. Es diu clarament que els planetes Mercuri i Venus giren al voltant del Sol i no de la Terra, i descriu correctament les posicions d'un i altre. Els historiadors de la ciència creuen que no és improbable que Copèrnic, que cita Marcià, hagi tret el germen del seu sistema d'aquest llibre.
Aquesta obra va tenir gran difusió durant l'edat mitjana.
El cràter lunar Capel·la, porta aquest nom en el seu honor.

## Referències

* ↑ Columella, L.J.M.. Le poème des jardins de L. J. M. Columelle (en francès). A. Durand, 1859, p. 81.
* ↑ Schopenhauer, Arthur. «2 Las bodas de Mercurio y Filología». A: El arte de tener razón: Expuesto en 38 estratagemas. 2ª ed., 1ª reimp.. Madrid: Alianza, 2010, p. 83-85. ISBN 9788420674100.
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 33 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
* ↑ Capella, Martianus Mineus Felix a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 597-598
# Pere de Morella

Pere de Morella (Morella, c. 1200 - Roma, 1 de setembre de 1283) va ser un bisbe de Mallorca del segle xiii.
Deu el seu cognom a la localitat on va néixer i on va viure la seva família. El seu naixement va ser en els primers anys del segle xiii i, conquerida Morella en 1232, va dedicar-se a la carrera eclesiàstica, els progressos en la qual li van obrir la porta a l'episcopat. En 1259 es trobava d'ardiaca de l'església Catedral de Mallorca. Després de la mort de Ramon de Torroella, prelat d'aquella església, l'11 de juny de 1266, el capítol va triar a Pere de Morella per a bisbe. L'elecció ja estava feta el 25 de setembre, segons consta per un breu Climent IV. Després es produí la seva consagració. Ocupà el càrrec fins al 1982. Instituí una capellania a la capella del cementiri dedicada a Tots Sants. Va morir l'1 de setembre de 1283, trobant-se a Roma, després d'haver governat l'església de Mallorca durant dotze anys.

## Referències

* 1 2 Segura Barreda, José «D. Pedro de Morella». Morella y sus aldeas: geografía, estadística, historia, tradiciones, costumbres, industria, varones ilustres, etc. de esta antigua población y de las que fueron sus aldeas. Morella: Impr. de F. Javier Soto, 1868, pàg. 12-14 [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Balbás, Juan A. El libro de la provincia de Castellón. Editorial Maxtor, 2009, p. 232. ISBN 978-84-9761-599-0 [Consulta: 4 abril 2020].
# Replà de l'escala alcista

Replà de l'escala alcista (en anglès: Bullish Ladder Bottom) és un patró d'espelmes japoneses format per cinc espelmes que indica un possible esgotament o canvi de tendència baixista; rep aquesta denominació perquè les espelmes tindrien la "forma" d'una escala que arriba al seu final o a un replà. És una formació de confirmació del martell invertit alcista. En un context de tendència baixista perllongada s'observen tres progressives espelmes negres, però al quart dia la formació d'un martell invertit alcista alerta que els bears estan perdent força. Els bears doncs comencen a tancar curts i l'endemà s'obre amb un fort gap alcista, que es consolida per una llarga espelma blanca davant el tancament massiu de posicions curtes. Si aquest patró va acompanyat d'un fort volum incrementa encara més la seva fiabilitat. Es recomana esperar a la confirmació al sisè dia següent en forma gap alcista, un trencament de tendència, o sinó en forma d'espelma blanca amb tancament superior.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és baixista
* Es formen tres espelmes negres consecutives caracteritzades per tancaments cada cop menors però de manera degresiva, similar als Tres corbs negres baixistes.
* El quart dia es forma una martell invertit alcista
* Finalment el cinquè dia es forma una espelma blanca amb tancament superior a l'anterior

## Bibliografia

* «Bullish Ladder Bottom». Candlesticker. [Consulta: 9 maig 2011].
# Vladímir Txernavin

L'Almirall de Flota Vladímir Txernavin (rus: Влади́мир Никола́евич Черна́вин) (Mikolaiv, 22 d'abril de 1928 - Moscou, 18 de març de 2023) va ser un comandant en cap de la Marina Soviètica entre 1985 i 1992.

## Biografia

Vladímir Txernavin va néixer a Mikolaiv, Ucraïna. Entre 1942 i 1944 va estudiar a l'Escola de Mecànica Ulianovs, i ingressà a l'Acadèmia Naval Preparatòria de Bakú el 1944, fins al 1947, i es graduà a l'Acadèmia Superior Naval Frunze de Leningrad el 1951. Va ser oficial executiu a un submarí el 1951 i esdevingué comandant del submarí classe Novembre K-21 al 1959. Estudià a l'Acadèmia Militar d'Estat Major entre 1962 i 1965 i esdevingué comandant de la 3a divisió de submarins el 1967, comandant flotilles de submarins a la Flota del Nord. Entre 1967 i 1969 estudia a l'Acadèmia General de les Forces Armades Voroixilov. Entre juliol de 1969 i febrer de 1972 comanda la 19a divisió de submarins, i entre desembre de 1972 i setembre de 1973 és cap de l'Estat Major dels submarins de la Flota del Nord.
El 1977 va ser nomenat Cap de l'Estat Major de la Flota del Nord Bandera Roja, comandant-la entre 1977 i 1981, va rebent el títol d'Heroi de la Unió Soviètica el 1981. Entre 1981 i 1985 va ser Cap de l'Estat Major Principal/Primer Adjunt del Comandant en Cap de la Marina Soviètica, passant a ser comandant en cap de la Marina Soviètica en retirar-se el llegendari Sergei Gorxkov, així com viceministre de Defensa. Entre 1986 i 1991 és membre del Comitè Central del PCUS (era membre del Partit Comunista des del 1949) i diputat del Soviet Suprem. Entre febrer i agost de 1992 és Comandant de l'Armada i Comandant Adjunt dels Aliats de la CEI, quan passa a estat a disposició del Ministre de Defensa i es retirà el 1993; i des del seu retir president l'Associació de Submarinistes Soviètics.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin (2)
* Orde de la Revolució d'Octubre
* Orde de la Bandera Roja
* Orde de l'Estrella Roja (2)
* Orde del Mèrit de la Marina
* Orde de Valentia

## Referències

* ↑ «Умер последний главком ВМС СССР Владимир Чернавин». Kommersant, 18-03-2023 [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ Dzhey, Anna «Последний главнокомандующий ВМФ СССР Владимир Чернавин. Досье». Argumenty i Fakty, 18-03-2023 [Consulta: 22 març 2023].

## Enllaços externs

* pagina en rus
# Rasmus Nilausen

Rasmus Nilausen (Copenhaguen, 1980) és un artista danès. MA Fine Art, Chelsea College of Art and Design, University of the Arts, Londres. Llicenciat en Belles Arts, Facultat de Belles Arts, Universitat de Barcelona.

## Exposicions individuals

* 2014 - Salvatore, Traneudstillingen, Hellerup, Dinamarca
* 2013 - Still, garcía | galería, Madrid
* 2012 - Rhopos, sis galeria, Sabadell; Sisyphus, Rhopography and a Headless Chicken, La Capella, Barcelona; The Beautiful Perversion, Galerie Sturm, Nurenberg, Alemanya

## Exposicions col·lectives

* 2013 - FACTOTUM, Fundació Antoni Tàpies, Barcelona; Relat de belles coses falses, Centre d'Art Lo Pati, Amposta
* 2012 - Octave, The Chisenhale Gallery, Londres; Los Inmutables, DAFO Projectes, Lleida; 3 Under 40, Galería Marlborough, Barcelona
* 2011 - Bloomberg New Contemporaries 2011, Institute of Contemporary Arts, Londres — Site Gallery and S1 Artspace, Sheffield; MA Show 2011, Chelsea College of Art and Design, Londres; Chelsea Salon Series, The Chisenhale Gallery, Londres
* 2010 - Sense títol, àngels Barcelona

## Referències

* ↑ Rasmus Nilausen, Parergon, Fundació Suñol, 2014
* ↑ «Sis galeria».