OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Khongoryn Els

Khongoryn Els (Dunes de Khongor, mongol: Хонгорын элс) també anomenades popularment Duut Mankhan "Arenes cantores". És una extensa duna que es troba dins del parc nacional de Gobi Gurvansaikhan a Mongòlia. Les dunes de sorra s'estenen en una àrea de més de 965 km².

## Ubicació

Les dunes que s'estenen fins als peus de l'alta serralada d'Altai i es troben a uns 180 km de Dalanzadgad. Es troba a una distància de 130 km per les pistes del desert fins a Bogd, a la Província d'Övörkhangai, i 215 km fins a Bayanlig al nord-oest a Baiankhongor. El viatge pel desert es fa amb furgonetes.

## Característiques

Mongòlia té tres tipus de deserts, i alguns d'ells tenen prou herba perquè hi pugui pasturar el bestiar, però el Khongoryn Els, a l'extrem sud del desert de Gobi, té una gran varietat de dunes de sorra: de 6 a 12 km d'ample, uns 100 km de llarg (alguns esmenten 180 km) i puja a una alçada mitjana de 80 m (amb una alçada màxima fins al vèrtex de 300 m). Les sorres tenen corbes atractives que acaben en una vora afilada, fent patrons com ones a la sorra. Canvien de forma contínuament a causa del vent i reflecteixen colors groc-blanc a mesura que la intensitat de la llum canvia durant el dia.
A mesura que la sorra es mou a causa dels vents o està en procés de col·lapse a causa de petites allaus, es produeix un so fort i per això se li dona el nom d'"Arenes cantores". El so també s'atribueix a la calor, a les condicions meteorològiques del desert i a l'efecte allau provocat pel moviment harmoniós de les partícules de sorra. Aquest so també es compara amb el so que fa un avió durant les etapes d'enlairament i aterratge. La seva llargada i amplada varien. La més gran d'aquestes dunes es troba a l'extrem nord-oest de la serralada.
El límit nord de les dunes està vorejat per un petit riu, el Khonggoryn Gol, on s'observen pastures verdes. El riu prové dels corrents subterranis de les muntanyes que formen la seva vall. S'observa el pasturatge de camells i cavalls de la població nòmada de la zona. La vida salvatge registrada consisteix en falcons sacres, galls de Pallas i pardals dels sacsaüls, guineus de l'estepa o guineus roges.

## Referències

* 1 2 3 Blunden, 2014, p. 312.
* ↑ Endicott, 2012, p. 24.
* 1 2 3 4 «Khongoryn Els». Lonely Planet. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Reader i Ridout, 2003, p. 69.
* ↑ Godde, 2000, p. 259.
* 1 2 3 Blunden, 2014, p. 311.
* ↑ Kavanagh, 2015, p. 147.

## Bibliografia

* Blunden, Jane. Mongolia. Bradt Travel Guides, 1 October 2014. ISBN 978-1-84162-416-7.
* Endicott, Elizabeth. A History of Land Use in Mongolia: The Thirteenth Century to the Present. Palgrave Macmillan, 13 November 2012. ISBN 978-1-137-26966-9.
* Kavanagh, Jennifer. Call of the Bell Bird: A Quaker travels the world. Jennifer Kavanagh, 28 May 2015. ISBN 978-1-78301-719-5.
* Godde, P. Tourism and Development in Mountain Regions. CABI, 2000. ISBN 978-0-85199-915-9.
* Kohn, Michael. Mongolia. Ediz. Inglese. Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1-74104-578-9.
* Reader, Lesley. First-time Asia. Rough Guides, 2003. ISBN 978-1-84353-048-0.
# Nova República (La guerra de les galàxies)

La Nova República és un govern fictici de l'univers d'Star Wars.
Després de la decisiva victoria rebel a la batalla d'Endor, la República Galàctica es reorganitza donant lloc a la Nova República. L'objectiu de la Nova República és restaurar la democràcia a tota la galàxia. Inicialment, el planeta Chandrila va servir com a capítal pel governament del Senat Galàctic; posteriorment, es va relocalitzat al planeta Hosnian Primer, després de la seva destrucció pel Primer Orde a El despertar de la força.

## Referències

* Slavicsek, Bill. A Guide to the Star Wars Universe, Second Edition.
* Wallace, Daniel. Star Wars: The New Essential Chronology.
* Wallace, Daniel. Star Wars: The Essential Atlas.
* Carey, Craig. Coruscant and the Core Worlds.
* Zahn, Timothy. Heir to the Empire.
* Slavicsek, Bill. The Thrawn Trilogy Sourcebook.
* Wendig, Chuck. Aftermath.
* Gray, Claudia. Lost Stars.
* Hidalgo, Pablo. Star Wars: The Force Awakens Visual Dictionary.
# Sergi Ferrer-Salat Serra di Migni

Sergi Ferrer-Salat Serra di Migni (Barcelona, 1968) és un empresari i mecenes cultural català. Fill de Carles Ferrer i Salat i de Blanca Serra de Migni, és Llicenciat en Ciències Econòmiques. El 1998 es va fer càrrec de Ferrer Internacional, empresa farmacèutica fundada pel seu pare a principis de la decada de 1950. El 2020 era president de la Fundació Conservatori del Liceu, a través de la Fundació de Música Ferrer-Salat on es també president. És membre de l'Acadèmia Catalana de Gastronomia i Nutrició. Va formar part de la junta del Círculo Ecuestre. El 2021 va fundar, juntament amb les llibreteres Àu­rea Perelló i Mireya Valencia, la llibreria Finestres.
El 2023 va comprar la participació majoritària de l'empresa que gestiona el Club de Tennis Sant Gervasi.

## Referències

* 1 2 «Els Ferrer Salat, del Cercle d'Economia al mecenatge verd». #ELS50NOMS (33/50). Nació Digital, 11-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ «Sergi Ferrer-Salat i el poder transformador dels horts urbans i ecològics». El Nacional, 27-05-2021. [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ Camps, Magí. «La llibreria Finestres vol ser un lloc de lectura i pensament» p. 34. La Vanguardia, 15-04-2021. [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ Geli, Carles. «Finestres, una silenciosa llibreria amb aroma de club anglès a Barcelona». El País, 08-10-2020. [Consulta: 11 febrer 2022].
* ↑ «Sergi Ferrer-Salat compra les instal·lacions del Club de Tennis Sant Gervasi», 01-12-2023. [Consulta: 1r desembre 2023].

## Enllaços externs

* Globus sonda (TV3) - Entrevista a Sergi Ferrer-Salat - Monestir de Poblet
# Mayville (Wisconsin)

Mayville és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 4.902 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mayville tenia 4.902 habitants, 1.988 habitatges, i 1.329 famílies. La densitat de població era de 608,6 habitants per km².
Dels 1.988 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 29,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.393 $ i la renda mediana per família de 50.789 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.412 $ mentre que les dones 25.500 $. La renda per capita de la població era de 19.644 $. Aproximadament el 4,6% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mayville» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mayville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Madotz

Madotz és una localitat navarresa pertanyent al municipi de Larraun. Es troba a 27 km de Pamplona. La població era de 17 habitants l'any 2014, amb una densitat de població de 3,49 hab/km² i una superfície de 4,87 km².

## Referències

* ↑ «Archivo shp con la capa de los concejos de Navarra». Infraestructuras y Datos Especiales de Navarra. Gobierno de Navarra. Arxivat de l'original el 5 de setembre de 2011. [Consulta: 24 agost 2011]. Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
# Bathygobius crassiceps

Bathygobius crassiceps és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Seychelles i Samoa Occidental.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1878. Quatrième mémoire sur la faune ichthyologique de la Nouvelle-Guinée. Arch. Néerl. Sci. Nat., Haarlem, Països Baixos. v. 13 3. 35-66.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1947. American species and subspecies of Bathygobius, with a demonstration of a suggested modified system of nomenclature., J. Wash. Acad.Sci., 37(1):275-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Miller, P. J. i Stefanni, S., 2001. The eastern Pacific species of Bathygobius (Perciformes: Gobiidae)., Revista de Biología Tropical, 49(Supplement 1):141-156.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El gran calavera

El gran calavera és una pel·lícula còmica dirigida per Luis Buñuel Portolés el 1949. És la seva segona pel·lícula mexicana, adaptada d'una obra teatral i coproduïda per Fernando Soler, que n'és també l'intèrpret principal. El gran calavera va tenir un gran èxit a Mèxic i va llançar la carrera de Buñuel, que va realitzar l'any següent una pel·lícula principal, Los olvidados

## Argument

El milionari Don Ramiro (Fernando Soler) s'ha llançat a una vida de calavera des de la mort de la seva dona. Tots els seus parents s'aprofiten d'ell: els seus empleats, els seus criats, el seu germà i la seva cunyada, el seu fill i la seva filla estimada (Rosario Granados), que està a punt de casar-se amb un arribista. Però el seu segon germà, Gregorio (Francisco Jambrina) està ben decidit a canviar les coses. Aprofita un atac de Ramiro per muntar una escenificació destinada a fer-li creure que està totalment arruïnat. És un èxit: Ramiro intenta matar-se. És salvat per Pablo, un jove electricista, i decideix agafar les regnes.

## Repartiment

* Fernando Soler: Ramiro de la Mata
* Rosario Granados: Virginia de la Mata, la seva filla
* Gustavo Rojo: Eduardo de la Mata, el seu fill
* Andrés Soler: Ladislao de la Mata, el seu germà
* Maruja Grifell: Milagros, esposa d'Eduardo
* Francisco Jambrina: Gregorio de la Mata, el tercer germà
* Rubén Rojo: Pablo, l'electricista
* Luis Alcoriza: Alfredo
* Antonio Bravo
* Antonio Monsell
* María Luisa Serrano
# Kristina Sandberg

Kristina Sandberg (Sundsvall, 3 de desembre de 1971) és una novel·lista sueca.
Va guanyar el Premi August el 2014 amb la novel·la Liv till varje pris (La vida a qualsevol preu). El 2014 també va ser guardonada amb el Premi Moa. El 2016 va guanyar el Premi Dobloug.

## Obres

* Ta itu (2010)
* Att föda ett barn (2010)
* Sörja för de sina (2012)
* Liv till varje pris (2014)

## Referències

* ↑ «Kristina Sandberg». Goodreads. [Consulta: 9 novembre 2021].
* ↑ «Kristina Sandberg». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2010. [Consulta: 23 febrer 2016].
* ↑ «Augustpriset genom åren». Arxivat de l'original el 15 de desembre 2018. [Consulta: 23 febrer 2016].
* ↑ «Kristina Sandberg vinner Moa-priset». Svenska Dagbladet, 09-01-2015. [Consulta: 23 febrer 2016].
* ↑ «La vida a qualsevol preu». Les hores Ed.. [Consulta: 17 maig 2020].

## Vegeu també

* Martínez, Robert. «Entrevista: Kristina Sandberg, escriptora que publica La vida a qualsevol preu». Culturalia, 06-06-2017. [Consulta: 9 novembre 2021].
# Nova Sarai

Nova Sarai (anomenada també Sarai-al-Jadid a les monedes; coneguda també com a Gran Sarai) fou una ciutat capital de l'Horda d'Or, als segles XIII, XIV i XV. Van estar entre les ciutats més grans de l'època medieval amb una població estimada de fins a 600.000 persones. Va substituir a la primitiva Sarai, coneguda com a Vella Sarai. Estava situada al modern poble de Kolobovka, anteriorment Tsarev, un jaciment arqueològic 85 km a l'est del canal d'Akhtuba a Volgograd, i a uns 180 km al nord-oest de la Vella Sarai. Els bisbes de Krutitsy van residir a Tsarev de 1261 a 1454. Fou fundada i va esdevenir capital a la segona meitat del segle xiii. Sarai és un nom persa que vol dir "palau". Hi ha també un significat alternatiu que vol dir casa (Saraa), utilitzat a Sarajevo als Balcans.
Tamerlà va saquejar Nova Sarai vers 1395, i Meñli I Giray kan de Crimea vers 1502. Nova Sarai fou finalment destruïa després del 1556 quan Ivan IV de Rússia va conquerir el Kanat d'Astracan. Després de la destrucció de Nova Sarai, Rússia va establir la ciutat-fortalesa de Tsaritsin o Tsaritsyn (avui dia Volgograd) per controlar l'àrea.
El 1623-1624, un comerciant rus, Fedot Afanasyevich Kotov, viatjava a Pèrsia pel Volga inferior hi va descriure el lloc de Nova Sarai: Aquí prop del riu Akhtuba hi havia l'Horda d'Or. La cort del Khan, els palaus, jutjats i mesquites, tots fets de pedra. Però ara tots aquests edificis s'estan desmantellant i la pedra se l'estan emportant a Astracan.
La primera vegada que s'esmenta com a Nova Sarai és en una moneda de Toktu Khan de 1310/1311. El lloc era important no sols com a seu del kan sinó per les pastures de la rodalia, i hauria sorgit com a residència d'estiu dels kans.

## Referències

* ↑ Etymology dictionary
* ↑ Malte-Brun, Conrad. Géographie universelle: ou description de toutes les parties du monde, sur un plan nouveau (en francès). vol.1. 5a ed.. Furne et Cie, 1841, p. 189.
* ↑ Magocsi, Paul Robert. A History of Ukraine: The Land and Its Peoples. 2a edició. University of Toronto Press, 2010, p. 180. ISBN 9781442610217.

## Vegeu també

* Bakhtxisarai
* Saraitxuk
* Volgograd
# Maurice Scarr

Maurice Scarr (27 de setembre de 1914 - 25 de març de 2005) va ser un atleta britànic, especialista en curses de velocitat, que va competir durant la dècada de 1930.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 4x100 metres del Campionat d'Europa d'atletisme de 1938. Formà equip amb Arthur Sweeney, Godfrey Brown i Ernest Page. També guanyà una medalla de bronze als International University Games de 1935.
Es va graduar al Queens' College de la Universitat de Cambridge el 1936 i posteriorment va treballar en una escola de Manchester. Durant la Segona Guerra Mundial va gestionar la fàbrica d'explosius d'Aycliffe. Pels seus actes va rebre la Medalla de Jordi. Després de la guerra va tornar a la docència.

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «World Student Games (Pre-Universiade)». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Holmes, Jonathan. Mr Maurice M Scarr, G.M., Fellow Commoner 1987–2005. Queens' College Record, 2006, p. 13-14.
* ↑ MauriceMeynell Scarr G.M. (1914-2005).. The Hawks, 2007.
# Madonna del Prato

Madonna del Prato és una pintura de l'artista renaixentista italià Raffaello Sanzio, que data de 1505-1506. Està realitzada al tremp i a l'oli sobre fusta amb unes dimensions de 113 centímetres d'alt i 88 cm d'ample. Es conserva en el Museu Kunsthistorisches de Viena, Àustria.
Sobre l'orla del vestit de la Verge consta la data: 1506. Rafael la va realitzar per a la capella dels Novicios de Sant Marco. És una de les Verges amb el Nen Jesús i sant Juanito, en un paisatge obert, realitzades per Rafael en els seus anys florentins. En aquesta època Rafael va poder estudiar de prop l'obra de Michelangelo Buonarroti i de Leonardo da Vinci. L'escena de la Verge amb Nen acompanyats per sant Juanito va ser molt freqüent en la pintura italiana del segle XV. La tipologia de Verge que va desenvolupar Rafael en aquests quadres va tenir posteriorment molt èxit.
La composició està molt estudiada. Les figures formen un triangle isòsceles, la cúspide del qual ocupa el cap de la Verge. És característic de Rafael el vestit intensament vermell de la Verge, així com l'escot en rodó. Els dos nens estan en la part inferior, una mica desplaçats cap a l'esquerra, la qual cosa ve compensat per l'extensió del peu de la Verge cap a la dreta. El petit sant Juan s'agenolla, sostenint el bastó crucífero; el Nen, dempeus, ho agafa.
Aquesta composició piramidal posa de manifest la influència leonardesca, en particular de l'obra La Mare de Déu i l'Infant amb santa Anna. Altres trets típicament leonardescos són la cara de la Verge, l'esfumat que s'aprecia, per exemple, en l'esquena del Nen Jesús, i el paisatge del fons, de tons azulados i brumosos. Hi ha, no obstant això, alguns elements que marquen ja una distància respecte a l'obra de Leonardo, com el valor de la línia de contorn.

## Referències

* Cirlot, L. (dir.), Kunsthistorisches, Col. «Museus del Món», Tom 11, Espasa, 2007, pàg. 125. ISBN 978-84-674-3814-7
* Walther, I.F. (dir.), Els mestres de la pintura occidental, Taschen, 2005. ISBN 3-8228-4744-5
# Ben Bocquelet

Benjamin "Ben" Bocquelet (París, 27 de juny de 1983) és un productor, animador i guionista francobritànic, acreditat com el creador de la sèrie d'animació The Amazing World of Gumball.

## Biografia
### Primers anys

Bocquelet va estudiar animació a la École des Métiers du Cinéma d'Animation d'Angulema. Després de llicenciar-se, es va mudar a Londres el 2003 i va treballar com a creatiu durant tres anys a Studio AKA, un estudi d'animació especialitzat en publicitat. En aquest temps va fer pel seu compte el curtmetratge The Hell's Kitchen (2003) i va ser dissenyador a The Little Short Sighted Snake (2006).

### Carrera

Quan va deixar la publicitat, el seu anterior cap li va informar que Cartoon Network obriria un estudi europeu d'animació a Londres. El canal de televisió el va contractar el 2007 per ajudar en el desenvolupament de projectes, però després li van oferir una oportunitat de la qual va sorgir The Amazing World of Gumball. Al principi va dissenyar una sèrie per a la franja Adult Swim sobre personatges d'animació rebutjats, alguns basats en esbossos de la seva etapa a Studio AKA, que són educats en un reformatori. Els productors van rebutjar la idea per ser massa trista, però van quedar convençuts amb el disseny i la barreja proposada de diferents d'estils d'animació (ordinador, tradicional, stop motion i imatge real).
L'autor va reconvertir Gumball en una comèdia de situació familiar, amb un enfocament més infantil, i la cadena va aprovar el seu desenvolupament. El primer episodi es va estrenar el 3 de maig de 2011 a Cartoon Network i va ser la primera sèrie creada per l'estudi d'Europa. Gràcies a ella ha guanyat el Premi Annie de 2011 a la «Millor sèrie d'animació infantil», tres Premis Infantils de l'Acadèmia Britànica (BAFTA) i el guardó del Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy de 2011 a la «Millor sèrie d'animació per a televisió».

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Paper |
| 2011 - actualitat | The Amazing World of Gumball | Creador, productor executiu i guionista. |

### Curtmetratges

| Any | Títol | Paper |
| 2003 | The Hell's Kitchen | Creador i director. |
| 2006 | The Little Short Sighted Snake | Dissenyador. |

## Referències

* 1 2 3 4 skwigly.co.uk. «Interview with Ben Bocquelet, creator of 'The Amazing World of Gumball'» (en anglès), 07-07-2014. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ Cartoon Brew. «The Little Short Sighted Snake» (en anglès), 24-02-2006. [Consulta: 27 octubre 2014].
* 1 2 Jot Down. «XII razones para amar a Gumball» (en espanyol), 02-03-2014. [Consulta: 27 octubre 2014].
* ↑ IFTN. «'Gumball' & 'Santa's Apprentice' Win at Annecy Festival» (en anglès), 23-06-2011. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Néron essayant des poisons sur des esclaves

Néron essayant des poisons sur des esclaves és una vista fotogràfica animada muda francesa produïda pels germans Lumière i dirigida per Georges Hatot, estrenada el 1896 o 1897.
Aquesta pel·lícula es considera el primer pèplum de la història del cinema. S'inspira en la concepció que els artistes del segle XIX tenien de l'Antiguitat.

## Sinopsi

L'emperador Neró alimenta amb verins a dos esclaus, que s'enfonsen i moren als seus peus. Té un plaer cruel en veure el seu patiment.

## Anàlisi

Segons Claude Aziza,
| « | hi trobem de tot en aquest minut curt: sang, voluptuositat, horror. Un emperador boig, víctimes innocents (de les quals no diem, ai!, si són cristians. Però no hi ha dubte que haurien esdevingut)... Hatot s'inspira en el quadre de Cabanel, deu anys abans, Cleòpatra provant verins a condemnats a mort | » |

## Notes

* ↑ «Néron essayant des poisons sur des esclaves». Catalogue Lumière, 03-12-2013.
* ↑ Jean-Claude Seguin. Alexandre Promio, ou Les énigmes de la lumière. París: L'harmattan, 1999.
* ↑ Mélanges Pierre Lévêque: Anthropologie et société, publié par Marie-Madeleine Mactoux et Évelyne Geny
* ↑ Claude Aziza. Le péplum : l'Antiquité au cinéma, 1998, p. 5.

## Bibliografia

* Claude Aziza. Guide de l'Antiquité imaginaire. Roman, cinéma, bande dessinée. París: Les Belles lettres, 2008.
# Eduard I de Savoia

Eduard I de Savoia, anomenat Eduard el Liberal, (Baugé, Bresse 1284 - París, França 1329), fou comte de Savoia entre 1323 i 1329.

## Antecedents familiars

Va néixer el 1284 a la ciutat de Baugé, que en aquells moments formava part del comtat de Bresse, sent el cinquè fill del comte Amadeu V de Savoia i la seva primera esposa Sibil·la de Bresse. Era net per línia paterna del comte Tomàs II de Savoia i Beatriu Fieschi, i per línia materna de Guiu II de Bresse i Beatriu de Montferrat.
Rebé el sobrenom de El Liberal per la seva permisivitat amb els jueus, als quals va permetre instal·lar-se al comtat, i per la supressió de l'indemintzació pecuniària pels crims comesos.

## Ascens al tron comtal

A la mort del seu pare, ocorreguda el 1323, fou nomenat comte de Savoia, si bé anteriorment ja havia ostentat la regència durant l'estada d'Amadeu V a la península Itàlica. S'enemistà ràpidament amb el delfí de Viena Guiu VIII, contra el qual fou derrotat en la batalla de Varey el 1325. Posteriorment serví al rei Felip VI de França en la batalla de Cassel el 1328.

## Núpcies i descendents

Es va casar el 18 d'octubre de 1307 al castell de Montbard amb Blanca de Borgonya, filla del duc Robert II de Borgonya i Agnès de França. D'aquesta unió nasqué una filla:
* Joana de Savoia (1310-1344), casada el 1329 amb el duc Joan III de Bretanya.

## Problema successori

Davant el casament de Joana de Savoia, l'única hereva formal del comtat, amb Joan III de Bretanya, el qual fou considerat estranger, a la mort d'Eduard I, ocorreguda a causa d'una malaltia el 4 de novembre de 1329 prop de París, s'optà per escollir com a successor al seu germà petit, Aimone de Savoia.