OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Léopold Cazals

Léopold Cazals (Ribesaltes, Rosselló, 4 d'agost de 1892 - 21 de febrer de 1965) fou un sindicalista nord-català. un dels primers dirigents de la CGTU, el 1922-1923.

## Biografia

Va començar a treballar a PTT el 1914, s'hi va sindicar i es va unir al moviment revolucionari que es desenvolupà després de la rRevolució bolxevic de 1917. No va participar en la guerra, sinó que es convertí en sindicalista militant. Va deixar la PTT i es converteix en representant sindical a l'est de França. Vva ser elegit secretari de la Unió Departamental de la CGT de Doubs el 1919. En aquest càrrec forma part del Comitè Confederal Nacional de la Confederació General del Treball de França (CGT). Es converteix en un dels animadors del corrent que accepta sense disgust la separació amb els "reformistes". El juny de 1922 és escollit membre del buró de la Confederació General de Treball Unitària després del seu primer congrés.
Com els altres membres del buró de la CGTU se situà en posicions del sindicalisme revolucionari, i tot i que era membre del Partit Comunista Francès és favorable a una certa autonomia del sindicalisme en comparació amb els partits polítics. Va ser empresonat el 1923 a causa de la seva oposició a l'enviament de tropes franceses a Renània. Amb el seu col·lega carter Joseph Lartigue i la professora Marie Guillot, esdevenen minoritaris dins de la CGTU, dominada pels partidaris d'estrets vincles entre el PCF i el sindicalisme, durant un temps anima un corrent minoritari, ràpidament condemnat al fracàs. El novembre de 1923, no va ser reelegit en el lideratge de CGTU. Sembla que va cessar tota activitat militant notable després d'aquests episodis.

## Referències

* ↑ «Léopold Cazals (1892-1965) - Auteur - Ressources de la Bibliothèque nationale de France». data.bnf.fr. [Consulta: 20 octubre 2016].

## Fonts

* Dictionnaire biographique du mouvement ouvrier français, notice signée Yves Lequin, tome 21.
* Syndicalisme révolutionnaire et communisme, les archives de Pierre Monatte, éditions Maspero, 1968.
# PR-CV 213

El PR-CV 213 és un sender circular de Petit Recorregut que discorre des dels municipis de Beniatjar i Ràfol de Salem al cim del Benicadell (1.104 m.) a la Vall d'Albaida.
Ha estat promogut pels ajuntaments de Ràfol de Salem i de Beniatjar.

## Característiques

Nom: PR-CV 213
Longitud: 8 km
Zona: Serra del Benicadell
Tipus: Circular
Mapa I.G.N.: Xàtiva 795 (29-31) · Alcoi 821 (29-32)
Dificultat: Mitjana

## Recorregut

El sender està dividit en quatre variants diferents: PR 213.1, PR 213.2, PR 213.3 i PR 213.4. Disposa d'instal·lacions recreatives forestals les àrees recreatives de Les Fontetes i les Planisses a Beniatjar, la Font d'Elca a Salem i La Font Freda a Bèlgida. A les cotes altes de la serra del Benicadell podem trobar neveres d'elevat valor etnològic (nevera de Benicadell, de Dalt, de Baix, de la lloma Solaneta, de Xamarra i del Corral de Diego).
* Àrea recreativa Les Fontetes de Beniatjar
* Casa de les Planisses
* Cava del Benicadell
* Pou del Benicadell

## Referències

* 1 2 3 «PR-CV 213» (en castellà). Agroambient.gva.es. Arxivat de l'original el 2017-01-06. [Consulta: gener 2017].
* 1 2 Gomar, Oscar Marti, Vicent Cervera, David «El Benicadell per Beniatjar». A un tir de pedra.
* ↑ Ambiente, Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio. «La Solana del Benicadell - Fitxes - Paisatges protegits - ESPAIS PROTEGITS - Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient». bdb.cma.gva.es. Arxivat de l'original el 2017-01-06. [Consulta: 5 gener 2017].
* ↑ Ambiente, Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio. «Ombria de Benicadell - Fitxes - Paisatges protegits - ESPAIS PROTEGITS - Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient». bdb.cma.gva.es. Arxivat de l'original el 2017-01-06. [Consulta: 5 gener 2017].
# Psophocarpus

Psophocarpus és un gènere de planta de flors amb 15 espècies pertanyent a la família Fabaceae.

## Espècies seleccionades

* Psophocarpus cienkowskii
* Psophocarpus comorensis
* Psophocarpus golungensis
* Psophocarpus grandiflorus
* Psophocarpus lancifolius
* Psophocarpus lecomtei
* Psophocarpus longepedunculatus
* Psophocarpus lukafuensis
* Psophocarpus mabala
* Psophocarpus monophyllus
* Psophocarpus obovalis
* Psophocarpus palmettorum
* Psophocarpus palustris
* Psophocarpus scandens
* Psophocarpus tetragonolobus
# Utande

Utande és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 73 | 59 | 59 | 53 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Gino Severini

Gino Severini (Cortona, 7 d'abril de 1883 – París, 26 de febrer de 1966) fou un pintor italià i un dels líders del futurisme.
Va unir les formes dinamiques del futurisme amb les formes constructives del cubisme.
Giacomo Balla el va introduir en la pintura divisionista, tendència que va continuar en la seva estada a París el 1906. Allà va conèixer els principals pintors cubistes: Pablo Picasso, Georges Braque i Juan Gris, adscrivint-se temporalment en aquest moviment, i, fins i tot, teoritzant sobre ell al llibre Del cubisme al classicisme. El 1910 va firmar el manifest futurista. El 1912 va organitzar la primera Mostra dels futuristes.
Entre 1924 i 1934, fruit d'una crisi religiosa, es va dedicar a pintar obres sacres per a esglésies.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.238. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
# Primer Pic Occidental de la Maladeta

* Aquest article tracta sobre un tresmil al Massís de la Maladeta. Vegeu-ne altres significats a «Maladeta».
Primer Pic Occidental de la Maladeta o Pic Cordier és una muntanya de 3.265 m d'altitud, amb una prominència d'11 m, que es troba al massís de la Maladeta província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Nombre auri (desambiguació)

«Nombre auri» té aquests significats:
* Astronomia: El Nombre auri que indica la posició d'un any en un cicle metònic de 19 anys, utilitzat en el Computus i en el Calendari rúnic.
* Matemàtiques: De vegades, pot referir-se a la Secció àuria.
# Cerradomys vivoi

Cerradomys vivoi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic de l'est del Brasil. Té el pelatge suau i espès. La cua és força més llarga que el cap i el cos junts. Els seus hàbitats naturals són els boscos secundaris semiperennifolis, els boscos de galeria la caatinga. L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg brasiler Mario de Vivo.

## Referències

* ↑ Percequillo, A. R.; Hingst-Zaher, E.; Bonvicino, C. R. 2008. «Systematic review of genus Cerradomys Weksler, Percequillo and Voss, 2006 (Rodentia: Cricetidae: Sigmodontinae: Oryzomyini), with description of two new species from Eastern Brazil». American Museum Novitates, 3.622: 1-46.
Espècies d'orizominis :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Família: Cricetidae ·  Subfamília: Sigmodontinae :
# Malakand Levies

Els Malakand Levies és un cos de reclutes militars formats com a part dels Swat Levies, en funcions de policia a algunes parts de l'agència de Dir, Swat i Chitral. Els Swat Levies foren reorganitzats el 1920. El 1950, ja dins el Pakistan, es va introduir una policia regular a Principat de Swat, i la policia fronterera de Chitral fou separada dels Swat Levies; llavors a Dhir i a les Malakand Protected Areas el cos va rebre els s noms de Dir Levies i de Malakand Levies. A Dir es va introduir a més una força de policia però a Malakand els levies van continuar en aquesta tasca fins al 1977.

## Referències

* ↑ Yusuf, Moeed. Pakistan's Counterterrorism Challenge (en anglès). Georgetown University Press, 2014, p. 116. ISBN 1626160457.
# PP (complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat PP és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing probabilística en un temps polinòmic amb un error menor de 1/2 per totes les instàncies.
Si un problema de decisió és a PP, llavors hi ha un algorisme per ell que permet prendre decisions aleatòries, es garanteix que funciona durant un temps polinòmic i si la resposta és SI, l'algorisme donarà SI amb una probabilitat més gran de 1/2. Si la resposta és NO, l'algorisme respondrà SI amb una probabilitat menor de 1/2. En termes pràctics, aquesta classe és la dels problemes que poden ser resolts fins a qualsevol precisió executant un algorisme aleatori un nombre suficient de vegades.
Una definició alternativa és dir que la classe PP és la que formen tots els problemes de decisió que es poden resoldre per una màquina de Turing no determinista en tempos polinòmic i que la condició d'acceptació és que la majoria de camins d'execució accepten. Per aquest motiu alguns autors suggereixen el nom Majority-P.

## Definició

Un llenguatge L és a PP si i només si existeix una màquina de Turing probabilista M tal que
* M funciona un temps polinòmic per totes les entrades
* per tot x a L, M treu 1 amb probabilitat estrictament més gran que 1/2
* per tot x no a L, M treu 0 amb probabilitat menor o igual a 1/2
Es pot definir de forma alternativa usant només màquines de Turing deterministes. Un llenguatge L és a PP si i només si existeix una màquina de Turing determinista i un polinomi p tal que
* M funciona en temps polinòmic per totes les entrades
* per tot x a L, la fracció de cadenes y de longitud p(|x|) que satisfà M(x,y) = 1 és estrictament més gran que 1/2
* per tot x no a L, la fracció de cadenes y de longitud p(|x|) que satisfà M(x,y) = 1 és menor o igual a 1/2
En ambdues definicions, es pot canviar "menor o igual a" per "menor que" i el llindar d'1/2 per qualsevol nombre racional entre (0,1) sense canviar la classe.

## Relació amb d'altres classes

PP conté BPP, ja que els algorismes probabilístics descrits a la definició de BPP formen una subclasse dels algorismes de la definició de PP.
PP també conte la classe NP, Això es prova veient que els problema NP-complet de satisfacibilitat (SAT) pertanyen a PP. Com que NP-complet està dins de NP, i es pot reduir qualsevol problema polinòmic a PP, NP és dins de NP. A més, com que PP és tancat respecte el complement, co-NP també és dins de PP.
Per tant, PP conté també a MA.
Es pot demostra també que PP conté la classe BQP. I es pot provar que PP és igual a la classe postBQP (BQP amb postselecció).
Per totes aquestes inclusions, PP conté QMA, que agrupa les inclusions de MA i BQP.
PP està continguda dins de PSPACE.

## Referències

* ↑ «Complexity Zoo:P - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-01-19. [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ Peter., Linz,. An introduction to formal languages and automata. 5th ed. Sudbury, MA: Jones & Bartlett Learning, 2012. ISBN 9781449615529.
* ↑ «Complexity Class of the Week: PP» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2018].
# Psychopathia Sexualis

Psychopathia Sexualis és una obra escrita pel psiquiatra Richard von Krafft-Ebing. És considerat un dels primers textos sobre patologies sexuals.
Publicat per primera vegada el 1886 en alemany amb el subtítol «Amb atenció especial a l'instint sexual antipàtic: un estudi medicoforense», el llibre detalla una àmplia gamma de parafílies mitjançant estudis de casos, amb un èmfasi especial en l'homosexualitat masculina (l'«instint antipàtic» del subtítol), i les va classificar en termes nous. Krafft-Ebing també va encunyar en el llibre els termes sadisme i masoquisme. Com a precaució, va escriure parts del text en llatí que es podien percebre com particularment ofensives en el seu dia. Després de diverses revisions i millores addicionals per part de l'autor, l'obra va arribar a la seva 12a edició un any després de la seva mort el 1902.
El Psychopathia Sexualis destaca per ser un dels primers treballs sobre l'homosexualitat. Krafft-Ebing va combinar la teoria de Karl Heinrich Ulrichs amb la teoria de la malaltia de Bénédict Morel, i va concloure que la majoria dels homosexuals tenien una malaltia mental causada per una herència degenerada. El llibre va ser polèmic en el seu moment, despertant la ira de la jerarquia eclesiàstica en particular.
El llibre va tenir una influència considerable en la psiquiatria forense europea de la primera part del segle xx, i durant anys fou considerat el vademècum de la psicopatologia.
El 2006, se'n va fer una pel·lícula independent basada en el llibre rodada a Atlanta.

## Referències

* ↑ Jens De Vleminck Psychoanalysis and History, 19, 3, 2017, pàg. 381. DOI: 10.3366/pah.2017.0232.
* ↑ Catsoulis, Jeannette «Sexual Deviations on Parade in 'Psychopathia Sexualis'» (en anglès). The New York Times, 08-06-2006. ISSN: 0362-4331.
# Vallée de Mai

Reserva Natural de la Vallée de Mai és un parc natural a l'illa de Praslin, a les illes Seychelles, està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1983.
Consisteix en uns boscos de palma en bon estat de conservació,amb espècies emblemàtiques i endèmiques com el Coco de mar, així com altres cinc palmeres també endèmiques.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Vallée de Mai Nature Reserve» (en anglès). [Consulta: 26 febrer 2021].

## Vegeu també

* Tachycnemis seychellensis
# Portada/article març 5
## Anime

L'anime (en japonès アニメ) és el terme que agrupa fora del Japó els dibuixos animats de procedència japonesa. Al Japó s'utilitza la paraula anime per referir-se a l'animació en general. Tradicionalment es dibuixava a mà, però actualment s'ha tornat comuna l'animació per ordinador. Els seus guions inclouen gran part dels gèneres de ficció i són transmesos a través de mitjans cinematogràfics (transmissió per televisió, distribució, DVD i pel·lícules amb àudio). Paral·lelament a l'anime, al Japó es desenvolupa el món del manga, que és el còmic de procedència japonesa. Entre el manga i l'anime sol haver-hi molta interacció, ja que els mangues que tenen èxit posteriorment els treuen en format anime.
# Noble (Illinois)

Noble és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 746 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Noble tenia 746 habitants, 318 habitatges, i 213 famílies. La densitat de població era de 282,4 habitants/km².
Dels 318 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 33% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 16,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.828 $ i la renda mediana per família de 36.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.862 $ mentre que les dones 20.813 $. La renda per capita de la població era de 14.290 $. Aproximadament el 13,3% de les famílies i el 18,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Noble». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Noble». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Pseudodanthonia

Pseudodanthonia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

(vegeu-ne una relació a Wikispecies)

## Sinònim

Sinochasea Keng.

## Enllaços externs

* Pàgina de la GRIN sobre el gènere Pseudodanthonia Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine..

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 02.07.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 2 juliol 2008].
# PR-CV 147

El PR-CV 147 també conegut com a les Escales dels Moros o la Catedral del Senderisme, és un sender de petit recorregut circular de 14,4 km al terme municipal de la Vall de Laguar a la comarca de la Marina Alta que ens introdueix en el Barranc de l'Infern seguint uns 6873 esglaons que feren els antics moriscos per anar a les terres de conreu a l'altra banda del barranc de l'Infern, a la llera del riu Girona.

## Característiques

Durada: 6:45 hores
Distància: 14,4 km
Comarques: la Marina Alta
Dificultat: Alta

## Descripció de l'itinerari

Començant l'itinerari des de Fleix, la ruta seria:
* Fleix, enllaç amb el PR-V 181
* Llavador i font Grossa
* Detall dels esglaonsForat excavat en la roca
* Riu Ebo
* Pou de la Juvea
* Les Juvees d'Enmig, enllaç amb PR-V 43
* Font de Reinós
* Riu Ebo
* Les Juvees de Dalt
* Barranc Racons
* Font dels Olbis, àrea recreativa
* Benimaurell, enllaç amb PRV 181
* Font i llavador de Benimaurell
* Llavador i font Grossa
* Fleix, enllaç amb PRV 181

## Referències

* 1 2 Gomar, Oscar Marti, Vicent Cervera, David «El barranc de l'Infern: la Catedral del Senderisme». A un tir de pedra.
* 1 2 3 4 5 6 «PR-CV 147». cma.gva.es. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «PR-CV 147 | Federació d'Esports de Muntanya i Escalada de la Comunitat Valenciana». www.femecv.com. Arxivat de l'original el 2016-10-26. [Consulta: 25 octubre 2016].

## Enllaços externs

* El PR-CV 147 a Wikiloc
# Vicent Ferrer i Mayans

Vicent Ferrer i Mayans (Formentera, 1967) és filòleg i professor de llengua catalana.
L'any 1991 es va llicenciar en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona i actualment és professor de llengua i literatura a Formentera. A partir de 1986, quan treballava de mecànic de bicicletes per a pagar-se la carrera, edità els fanzines de còmic ADN i Cosmos factory, i és d'aquí d'on li ve la seva passió pel món literari. Més tard, es va especialitzar en literatura medieval i literatura moderna i arran d'aquí ha publicat diversos estudis monogràfics i articles de crítica literària a la Revista de Catalunya i Eivissa. A més, és redactor de l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera des del 2001. Ha treballat també en els camps de la microtoponímia, la sociolingüística i la didàctica de la llengua. És autor del guió del còmic Història de les Pitiüses. Coneguem el Consell (2002) i ha fet d'il·lustrador en algunes publicacions.
El 2006 va rebre el Premi de Teatre Ciutat d'Alcoi amb la seva obra Carnatge, l'últim nibelung.

## Teatre

* Eren pesants, els gots (2000)
* S'illa de ses dones (2003)
* Cartutxos a la frontera (El Gall Editor, 2003)
* Lluny. Els captius d'Ibòsim (2006)
* En un somni de pirates, guardonada el 2002 amb el XI premi literari de teatre Memorial Antoni Santos i Antolí, de la Federació de Grups Amateurs de Teatre de Catalunya
* Tramuntana morta premi Ramon Vinyes de Teatre 2005
* Carnatge, guardonada el 2006 amb el premi de Teatre Ciutat d'Alcoi.
* Snif... Snif... Corsaris! (El Gall Editor, 2006)

## Referències

* ↑ «Vicent Ferrer i Mayans». Catalandrama. Sala Beckett/Obrador Internacional de Dramatúrgia. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «Vicent Ferrer i Mayans gana el premio de Teatro Ciutat d'Alcoi». ABC (hemeroteca), 28-05-2006 [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «El escritor de Formentera Vicent Ferrer i Mayans gana el XXXIV Premi de Teatre Ciutat d'Alcoi». Europa Press, 27-05-2006 [Consulta: 21 juny 2016].
# Portada/article març 8
## Gas noble

Els gasos nobles són un grup d'elements químics amb propietats molt similars: en condicions estàndard, tots són gasos inodors, incolors i monoatòmics, amb una reactivitat molt baixa. Els sis gasos nobles que es donen a la natura són l'heli (He), el neó (Ne), l'argó (Ar), el criptó (Kr), el xenó (Xe), i l'element radioactiu radó (Rn).
Les propietats dels gasos nobles estan ben explicades per les teories modernes de l'estructura atòmica; es considera que la seva capa exterior d'electrons de valència està "plena", fent que tinguin poca tendència a participar en reaccions químiques. Els punts de fusió i d'ebullició dels gasos nobles són propers, i difereixen en menys de 10 °C; per consegüent, només són líquids en un rang de temperatures molt reduït.
# Manolito Gafotas (pel·lícula)

Manolito Gafotas és una pel·lícula d'humor de 1999 dirigida per Miguel Albaladejo i basada en la sèrie de novel·les homònima escrites per Elvira Lindo. Va tenir una seqüela dos anys més tard dirigida per Joan Potau: Manolito Gafotas en ¡Mola ser jefe! (2001).

## Argument

L'estiu es presenta francament malament per a Manolito Gafotas. Està condemnat, un any més, a passar les vacances en el seu petit pis de Carabanchel Alt, amb la seva mare, el seu avi i el seu germà petit. I damunt ha suspès les matemàtiques, per a disgust de la seva mare. Manolito espera amb il·lusió l'arribada del pare, camioner de professió, perquè s'emporti la família a la platja.

## Repartiment

* David Sánchez del Rey ... Manolito Gafotas
* Adriana Ozores ... Catalina
* Roberto Álvarez ... Manolo
* Antonio Gamero ... L'avi Nicolás
* Fedra Lorente ... Alicia
* Marta Fernández Muro ... La Luisa
* Gloria Muñoz ... La sita Asunción

## Crítiques

Segons Ángel Fernández Santos, periodista del diari El País, la considera "intel·ligent i vivíssima comèdia, divertida, neta, lliure"; així mateix María Casanova, redactora de Cinemanía, opina que "a uns els arrencarà riallades i per a uns altres tindrà un regust trist".

## Premis
### XIV Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor guió adaptat | Elvira Lindo Miguel Albaladejo | Candidats |

## Referències

* ↑ El cine convierte en aventura los desastres de "Manolito Gafotas", El País, 14 d'octubre de 1998
* ↑ Manolito Gafotas a Fotogramas
* ↑ Manolito Gafotas a filmaffinity
* ↑ Manolito Gafotas al web dels Premis Goya