OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# IBM PC Portable

L'IBM Portable Personal Computer 5155 model 68 va ser el primer ordinador portàtil desenvolupat per IBM després de l’èxit de la maleta Compaq Portable. Va ser llançat al febrer de 1984, i va ser reemplaçat ràpidament per l'IBM Convertible, només dos anys després del seu debut.

## Disseny

Era bàsicament una placa base PC/XT, que es va muntar dins d'una carcassa de l'estil del Compaq Portable. El sistema tenia 256 kilobytes de memòria (ampliables a 512 kB a la placa base), una targeta CGA connectada a un monitor monocrom intern de color ambre, amb una o dues unitats de disquets de mitja alçada de 5$^1$⁄$_4$ i 360 kB de capacitat, fabricades per Qume. A diferència del Compaq Portable, que utilitzava un monitor de mode dual i una targeta de visualització especial, IBM usava una targeta CGA i un monitor monocrom de 9" de color ambre, que tenia una resolució més baixa. Tanmateix, podria mostrar el color si es connectava a un monitor extern o al televisor. Portava un teclat amb cable separat de 83 tecles, que utilitzava un connector per a telèfon RJ11. El connector d'alimentació estava situat a la part posterior de la màquina, on hi havia hi havia també els connectors per a un monitor de color CGA i per a un teclat XT original.
Els experts van afirmar que IBM va desenvolupar el portàtil en gran part perquè la seva força de vendes necessitava un ordinador que competís contra el Compaq Portable. Encara que menys sofisticat que el Compaq, l'IBM Portable tenia l'avantatge d'un preu més baix. La placa base tenia vuit ranures d’expansió. La font d’alimentació tenia una potència de 114 watts i era apta per funcionar a 120 o 230V en corrent altern. Els discs durs eren un afegit de tercers molt habitual, ja que IBM no l'oferia com a opció Típicament, en un context de dos disqueteres, la unitat A: executava el Sistema Operatiu PC-DOS, i la unitat B: era utilitzada per a aplicacions i dades.
Es venia com portable, ja que combinava el monitor al costat d'una unitat base, en una caixa amb nansa de la mida d'una maleta mitjana, el teclat el teclat es plegava o es va separava, es podia plegar cap a dins (com a tapa) i formar una unitat compacta i transportable. De fet, amb un pes d'uns 14 quilos podia ser difícil de portar per a algun usuari, així que, sovint se'l definia com a "transportable".. En no disposar de bateries no era un portàtil, ja que només es podia usar endollat.

## Referències

* ↑ Rosenberg, Ronald «Dubtes plantejades sobre PCjr». The Boston Globe, 28-02-1984.
* 1 2 Scott Mueller, Actualització i reparació de PC, segona edició , Que, 1992 ISBN 0-88022 -856-3 pàg. 76–81

## Bibliografia

* IBM (1984). Biblioteca de referència de maquinari personal: guia de les operacions, ordinador personal portàtil . IBM Part Numbers 6936571 i 1502332.

## Vegeu també

* IBM 5100
* IBM L40

## Enllaços externs

* Tecnologia obsoleta: IBM Portable PC 5155 model 68
* IBM 5155: informació a www.minuszerodegrees.net
| Precedit per: IBM Personal Computer | Informàtica personal d'IBM | Succeït per: IBM PC Convertible |
# Comunitat de comunes del sector de Derval

La Comunitat de comunes del sector de Derval és una antiga estructura intercomunal francesa, situada al departament del Loira Atlàntic a la regió País del Loira però a la Bretanya històrica. Tingué una extensió de 257,9 kilòmetres quadrats i una població de 10.338 habitants (2010). Va existir de 2002 a 2016.

## Composició

Agrupava 7 comunes :
* Derval
* Jans
* Lusanger
* Marsac-sur-Don
* Mouais
* Saint-Vincent-des-Landes
* Sion-les-Mines

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Loira Atlàntic
# Medalla del Servei Superior de Defensa

La Medalla del Servei Superior de Defensa (anglès: Defense Superior Service Medal) és una condecoració dels Estats Units, creada el 6 de febrer de 1976 pel President Gerald Ford i atorgada pel Secretari de Defensa a oficials militars que realitzin excepcionalment mèrits durant el servei de gran responsabilitat amb l'Oficina de Secretaria de Defensa, la Junta de Caps d'Estat o altres tasques encarregades pel Secretari de Defensa.
Va ser creada mitjançant l'Ordre Executiva 11904.
Se situa entre l'Estrella de Plata i la Legió del Mèrit.
És habitualment concedida a oficials superiors i generals. El primer a rebre-la va ser el Brigadier General John G. Jones, de l'Exèrcit, pel seu servei com a Assistent Militar al Secretari de Defensa entre febrer de 1972 i juliol de 1975.
El pentàgon es refereix al 5 serveis armats (Exèrcit, Marina, Marines, Guardacostes i Força Aèria). També al·ludeix al Quarter General del Departament de Defensa. L'àliga amb la corona i les fletxes és la que figura a l'escut del Departament de Defensa, i indica que la medalla és en nom del Secretari de Defensa. Les Estrelles signifiquen unitat i excel·lència en la realització de la missió del Departament de Defensa en benefici de la Nació.
Com és habitual, les concessions posteriors s'indiquen mitjançant fulles de roure a l'Exèrcit i a la Força Aèria, i mitjançant estrelles a la Marina, als Marines i als Guardacostes.

## Disseny

A l'anvers apareix una àliga platejada amb les ales esteses i tres fletxes a les potes (com figuren a l'escut del Departament de Defensa, sobre la figura d'un pentàgon en blau que apunta cap a dalt. Les ales de l'àliga es projecten sobre el pentàgon. Està envoltada per un anell, cobert de 9 estrelles a la part superior i d'una corona a la inferior, formada per fulles de llorer a l'esquerra i d'olivera a la dreta. Sobre el pit de l'àliga apareix l'escut dels Estats Units.
Al revers apareix sobre un arc la inscripció "FOR SUPERIOR SERVICE" (Pel Servei Superior), i sobre el pentàgon apareix la inscripció "FROM THE SECRETARY OF DEFENSE TO" (Del Secretari de Defensa A).
Penja d'una cinta de 3,5mm, composta per les següents franges: daurat (5 mm), blau (6,4mm), blanc (4,8mm), vermell (0,32mm), blanc (4,8mm), blau (6,4mm) i daurat (5 mm).
# Camomille

Camomille és una pel·lícula francesa dirigida per Mehdi Charef i estrenada el 1988.

## Sinopsi

En un barri pobre dels suburbis, aquesta és la història de l'improbable trobada entre una locutora de televisió addicta a les drogues i un forner quec fetitxista que construeix un Panhard del 58 peça per peça al seu àtic. Per "salvar" Camille, Martin la segresta i li dona un fill.

## Distribution

* Philippine Leroy-Beaulieu : Camille Renaudin
* Rémi Martin : Martin Bénédi
* Monique Chaumette : la mare de Martin
* Guy Saint-Jean : el pare de Remi
* Albert Delpy : el forner
* Michel Peyrelon : Jo
* Solenn Jarniou : Jeanne
* Geneviève Lallemang : la llibretera
* Yan Epstein : Arnold
* Corine Blue : Billie
* Huguette Faget : la mare de Remi
* Olivier Descamps : elpare de Camille
* Claude Sérillon : ell mateix

## Referències

* ↑ Camomille, ressenya d'André Videau
* ↑ " Camomille ", de Mehdi Charef Un acte d'amour, Le Monde, 6 de maig de 1988

## Enllaços externs

* Camomille a kgproductions.fr
# Selecció de futbol d'Aruba

La selecció de futbol d'Aruba és l'equip nacional de futbol d'Aruba i és controlada per l'Associació de Futbol d'Aruba.

## Resultats
### Copa del Món

* 1930 a 1994 — No va participar
* 1998 a 2018 — No es va classificar

## Copa d'Or de la CONCACAF

Resultat general: Sense participació
* 1991 — Sense participació
* 1993 — Retirat
* 1996 a 2003 — No es classificà
* 2005 — Retirat
* 2007 a 2009 — No es classificà
* 2011 — Retirat
* 2013 a 2017 — No es classificà

## Copa del Carib

* 1989 — No es classificà
* 1991 — No participà
* 1992 — No es classificà
* 1993 — Es retirà
* 1994 — No participà
* 1995 — No es classificà
* 1996 — No participà
* 1997 a 1998 — No es classificà
* 1999 — Es retirà
* 2001 — No es classificà
* 2005 a 2007 — Es retirà
* 2008 — Primera Ronda
* 2010 — No participà
* 2012 — Primera Ronda
* 2014 — No es classificà

## Entrenadors

* René Notten (1995)
* Marco Rasmijn (2000)
* Azing Griever (2004–2006)
* Marcelo Muñoz (2004), (2008–2010)
* Epi Albertus (2010–)

## Enllaços externs

* (castellà) Aruba a la pàgina web oficial de la FIFA Arxivat 2012-11-01 a Wayback Machine.
* web Oficial Arxivat 2013-06-29 a Wayback Machine. – Arubaanse Voetbalbond
# Llorenç Cassi i Morató

Llorenç Cassi i Morató (Barcelona, 14 de maig de 1940 - ?, 23 de març de 2020) fou un atleta català, especialitzat en llançament de disc, pes i martell.
Fou deixeble de Nemesi Ponsati al CN Barcelona, club amb el qual competí. Fou cinc cops campió de Catalunya en llançament de martell durant la dècada dels 1960, tres més de disc durant la dècada de 1970 i dos en pes en pista coberta. Va establir els rècords de Catalunya i d'Espanya en llançament de martell. Mai fou campió d'Espanya, però obtingué dos subcampionats (1963, 1964) i dues terceres posicions (1965, 1966) en martell, i un tercer lloc en disc (1975). Fou 6 cops internacional absolut (1964‐1975) i 4 internacional júnior (1959‐1961).
Un cop retirat fou entrenador d'atletes com la seva neboda Sònia Godall, Laura Redondo, Berta Castells o Miguel Alberto Blanco, així com responsable de llançaments de les federacions catalana i espanyola i professor de l'Escola Nacional d'Entrenadors. Morí el 23 de març de 2020, als 79 anys, a conseqüència d'infecció de la COVID-19.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* Llançament de martell: : 1961, 1963, 1964, 1965, 1966
* Llançament de disc: : 1971, 1974, 1975
* Llançament de pes (pista coberta): 1971, 1974

## Referències

* 1 2 «Muere el exatleta y entrenador Llorenç Cassi por el coronavirus» (en castellà). As.com, 24-03-2020. [Consulta: 26 març 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Llorenç Cassi i Morató». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lorenzo Cassi». RFEA. Arxivat de l'original el 2016-08-02. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Llorenç Cassi mor per coronavirus». LEsportiuDeCatalunya.cat, 24-03-2020. [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «Sonia Godall: Todo un LP». Mundo Deportivo, 08-05-1988. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Llorenç Cassi, objetivo Río para sus tres atletas». Mundo Deportivo, 11-11-2015. Arxivat de l'original el 2016-10-14. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2012-07-09. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Indistingibilitat topològica

En topologia, dos punts d'un espai topològic $X$ són topològicament indistingibles si tenen exactament els mateixos entorns. És a dir, donats dos punts $x$ i $y$ de $X$, si $\xi (x)$ és el conjunt d'entorns de $x$ i $\xi (y)$ és el conjunt d'entorns de $y$, llavors $x$ i $y$ son "topològicament indistingibles" si i només si $\xi (x)=\xi (y)$.
Intuïtivament, es pot dir que dos punts són topològicament indistingibles si la topología no és capaç de discernir els punts.
Dos punts de $X$ son topològicament distingibles si no són topològicament indistingibles. Açò significa que existeix algun entorn d'un dels punts al qual no perteneix l'altre.
La indistingibilitat topològica defineix una relació d'equivalència en qualsevol espai topològic.

## Propietats

Les següents condicions són equivalents:
* $x$ i $y$ són topològicament indistingibles
* Tota base d'entorns de $x$ és una base d'entorns de $y$ i viceversa
* Per a tot obert $A$ es té $x,y\in A$ o bé $x,y\notin A$
* La clausura topològica de ${x}$ és igual a la de ${y}$: ${\overline {\{x\}}}={\overline {\{y\}}}$
* $y\in {\overline {\{x\}}}$ i $x\in {\overline {\{y\}}}$
* $y$ perteneix a la intersecció de tots els entorns bàsics de $x$ i $x$ perteneix a la intersecció de tots els entorns bèsics de $y$
* $x$ perteneix a tot obert i a tot tancat que conté a $y$

## Exemples

* En la topologia trivial, els punts distints són topològicament indistingibles.
* En els espais T$_0$, T$_1$, T₂, T₃ i T₄, els punts distints són distingibles.
* En la topologia discreta, els punts distints són topológicament distingibles.

## Vegeu també

* Espai de Kolmogórov
* Espai de Hausdorff
* Espai topològic

## Referències

* 1 2 Llopis, José L. «Punts topològicament indistingibles» (en castellà). Matesfacil. ISSN: 2659-8442 [Consulta: 27 setembre 2019].
* 1 2 Sapiña, R. «Punts indistingibles» (en castellà). Problemas y Ecuaciones. ISSN: 2659-9899 [Consulta: 27 setembre 2019].
# Comunitat de comunes dels Deux Morin

La Comunitat de comunes dels Deux Morin (oficialment: Communauté de communes des Deux Morin) és una Comunitat de comunes del departament de Sena i Marne, a la regió de l'Illa de França.
Creada al 2017, està formada 31 municipis i la seu es troba a La Ferté-Gaucher.

## Municipis

* Bellot
* Boitron
* La Chapelle-Moutils
* Chartronges
* Choisy-en-Brie
* Doue
* La Ferté-Gaucher
* Hondevilliers
* Jouy-sur-Morin
* Lescherolles
* Leudon-en-Brie
* Meilleray
* Montdauphin
* Montenils
* Montolivet
* Orly-sur-Morin
* Rebais
* Sablonnières
* Saint-Barthélemy
* Saint-Cyr-sur-Morin
* Saint-Denis-lès-Rebais
* Saint-Germain-sous-Doue
* Saint-Léger
* Saint-Mars-Vieux-Maisons
* Saint-Martin-des-Champs
* Saint-Ouen-sur-Morin
* Saint-Rémy-la-Vanne
* Saint-Siméon
* La Trétoire
* Verdelot
* Villeneuve-sur-Bellot

## Referències

* ↑ CC des Deux Morin

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Joan Ramon Moya Garcia

Joan Ramon Moya Garcia (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat, 14 de setembre de 1965) és un atleta i entrenador català. És un atleta especialista en curses de mig fons i fons que s'inicià en la competició amb el Club d'atletisme SEAT i que ha competit també en el Club Natació Barcelona, el Club Natació Montjuïc, l'Associació Esportiva l'Hospitalet, amb Domingo López com a entrenador, i en el Club Atletisme Valls d'Andorra (C.A.V.A.). El 1990 es convertí en campió de Catalunya de 800 metres, de 1.500 metres en 1986, 1987 i 1988, i de 3.000 metres obstacles en 1997. Competint amb el CAV d'Andorra, aconseguí cinc subcampionats dels Jocs dels Petits Estats d'Europa de 5.000 metres i 10.000 metres els anys 1993 i 1997, i de 5.000 metres el 1999. Ha estat responsable de fons i de mig fons de la Federació Andorrana d'Atletisme, on ha entrenat els atletes olímpics Toni Bernadó i Sílvia Felipo. Ha participat en diverses curses populars, com la Cursa Popular de l'Hospitalet o la emblemàtica Cursa Jean Bouin. També ha continuat competint com a veterà en competicions de camp a través, llançament de disc, llançament de martell i llançament de javelina. Està casat amb la també atleta Maria Betriu Català amb qui va tenir un fill, el migfondista Pol Moya Betriu.

## Referències

* 1 2 «Joan Ramon Moya Garcia». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ C., F. «Atletismo/Jean Bouin. Los catalanes no pueden pueden faltar a la cita. Pere Arco y Juan Ramón Moya serán dos de Ios éspecialistas más destacados». El Mundo Deportivo, 29-11-1989, pàg. 49 [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ «Joan Ramon Moya Garcia». Reial Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 4 d’abril 2019. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ López-Egea, Sergi «Una bala para Andorra». El Periódico, 16-03-2016 [Consulta: 4 abril 2019].
# Metafosfat

El metafosfat, en anglès:metaphosphate, és un oxoanió que té la fórmula empírica PO₃$^−$. l'estructura de lió metafosfat pot ser descrita com essent formada per unitats estructurals de PO₄ en la qual cada unitat comparteix dues cantonades amb l'altra unitat. Això es pot fer de dues maneres:
* Formació d'un anell, com en el trimetafosfat de la imatge.
* Formació d'una cadena infinita, amb la mateixa estructura del metavanadat d'amoni

## Referències

* ↑ Averbuch-Pouchot, M.T; A. Durif, A.. Topics in Phosphate Chemistry. World Scientific Pub Co Inc, 1996. ISBN 981-02-2634-9.
# Bèthvéder de Comenge

Bèthvéder de Comenge (francès Belbèze-en-Comminges) és un municipi occità, de Comenge a Gascunya, en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sarah Gavron

L'honorable Sarah Gavron (nascuda el 20 d'abril de 1970) és una directora de cinema britànica.

## Biografia

Gavron és la filla de l'editor i filantrop Robert Gavron i de la política laborista Nicky Gavron, qui fora vicealcalde de Londres del 2002 al 2008.
Gavron va assistir a l'Escola de Senyoretes Camden. Es va graduar a la Universitat de York amb un títol de Bachelor of Arts en anglès el 1992 i va obtenir una màster en cinema a l'Edinburgh College of Art quan estava associat amb la Universitat Heriot-Watt Després va treballar per a la BBC durant tres anys. Va continuar estudiant direcció de cinema a l'Escola Nacional de Cinema i Televisió del Regne Unit a Londres. L'actor Rafi Gavron és el fill del seu germanastre, Simon Gavron.

## Carrera

Gavron va començar la seva carrera com a directora de cinema realitzant documentals, una especialitat que semblava "més accessible en aquell moment", però va tornar a la seva vocació de la narració cinematogràfica i el seu desig de contar històries.
Gavron va fer el seu debut al cinema en 2007 amb una adaptació de la novel·la de Monica Ali, Brick Lane.
En 2015 va dirigir la pel·lícula Sufragistes sobre una sufragista de classe treballadora interpretada per Carei Mulligan. La pel·lícula va ser adquirida per Focus Features al març de 2015. El film va ser premiat al Festival de Cinema Telluride en 2015.

## Filmografia

* The Girl in the Lay-By (2000)
* Losing Touch (2000)
* This Little Life (2003) (TV)
* Brick Lane (2007)
* Village at the End of the World (2013)
* Sufragistes (2015)
* Rocks (2019)

## Premis

Sarah Gavron va ser nominada per als Premis BAFTA i els British Independent Film Awards com a Millor Director en 2007 per Brick Lane. La pel·lícula va obtenir un Silver Hitchcock i Millor Guió al Festival Dinard de Cinema Britànic. Va rebre el Tangerine Entertainment Juice Award del Festival Internacional de Cinema de Hamptons per la seva pel·lícula Sufragistes, així com l' Audience Award (Mind the Gap) del Festival de Cinema de Mill Valley, per la mateixa pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Interview: film maker Sarah Gavron» (en anglès). The Guardian.
* ↑ «Brick Lane - The journey from stage to screen» (en anglès). Grapevine. Alumni Office, Universitat de Nova York, primavera de 2008, pàg. 14.
* ↑ «Successes at Heriot-Watt University» (en anglès). The Herald. [Consulta: 31 maig 2013].
* ↑ «Sarah Gavron: On Directing» (en anglès), 12-10-2015. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ «Focus Features to Release SUFFRAGETTE» (en anglès). [Consulta: 2 novembre 2015].
* ↑ Mowe, Richard. «Hallam Foe takes top prize at French festival» (en anglès). The Scotsman, 08-10-2007. [Consulta: 12 gener 2009].
* ↑ «Suffragette (2015) Awards» (en anglès). IMDB.
# Indiuk

Indiuk - Индюк (rus) - és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants meridionals de l'extrem oest del Caucas occidental, a la desembocadura del riu Txilipsi en el riu Tuapsé. És a 19 km al nord-est de Tuapsé i a 93 km al sud de Krasnodar.
Pertany al poble de Gueórguiievskoie.
# Constant Goossens

Constant "Stan" Goossens (Turnhout, 30 de gener de 1937) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1960 i 1963.

## Palmarès

* 1958
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Polònia
* 1959
** 1r al Tour de Flandes amateur
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Àustria
* 1960
** 1r a la Volta a Tunísia i vencedor de 6 etapes
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1962
** 1r a l'Omloop van Midden-Brabant

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Johan August Arfwedson

Johan August Arfwedson (SKagersholms Bruk, 12 de gener de 1792 - Hedensö, 28 d'octubre de 1814) va ser un químic suec i descobridor del metall alcalí liti l'any 1817.
Arfwedson va pertànyer a una família burgesa rica. Fill del comerciant Jacob Arfwedson i de la seva esposa Anna Elisabeth Holtermann, es va matricular a la Universitat d'Uppsala el 1803, aconseguint graduar-se en dret el 1809 i en mineralogia el 1812. En l'últim any dels seus estudis, va rebre un lloc (ad honorem) en la Royal Board of Mines, on va continuar fins a aconseguir el lloc de notari en 1814.
A Estocolm, Arfwedson va conèixer el químic Jöns Jacob Berzelius, qui li va permetre l'accés al seu laboratori privat. En aquest laboratori va descobrir l'element liti l'any 1817, mentre analitzava una mina de petalita. Va trobar que hi havia un 10% de la petalita que estava format per una substància diferent, a la qual va nomenar liti, que deriva del mot grec lithos que significa pedra. El liti és el primer element metall que apareix a la taula periòdica. Les seves investigacions van demostrar que es podia obtenir aquest alcalí lleuger a partir de l'Espodumena i de la lepidolita (Mica lepidolita). A partir d'aquestes dues menes, formacions rocoses amb una alta concentració d'un element, podem obtenir liti per mitjà de tècniques de processament de minerals.
Posteriorment, va formar el seu propi laboratori en la seva ciutat natal sobre el 1920, en el qual va treballar ii dedicar tota la seva atenció a estudiar les mines de ferro de Näshulta, fins a la resta dels seus dies. En honor seu, es va anomenar Arfvedsonita a un mineral, compost per ferro i sodi.

## Referències

* ↑ «Johan August Arfwedson». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Descobriment liti.». Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 28 abril 2016].
# Cala Escorxada

La Cala Escorxada està situada a l'illa de Menorca i concretament al Sud del municipi d'Es Migjorn Gran.
Des Migjorn Gran a la cala hi ha 8 quilòmetres. Està situada entre les puntes de Sant Antoni i de s'Avi.
Forma part de l'ANEI Sud de Menorca que va des de Cala Mitjana a Binigaus.
L'arena és fina i blanca i l'aigua, cristal·lina.
Per arribar s'ha d'anar caminant des de Cala Mitjana, passant per Cala Trebalúger i Cala Fustam o bé es pot accedir amb barca.

## Enllaços externs

* platges de Balears Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
# Samuel Inkoom

Samuel Inkoom (nascut el 22 d'agost de 1989 en Sekondi-Takoradi) és un futbolista ghanès que juga actualment de defensa pel FC Basel de la lliga suïssa de futbol.

## Referències

* ↑ Inkoom comes in for Rajevac praise on www.ghanafa.com

## Enllaços externs

* Perfil a national-football-teams.com (anglès)
* Pàgina de fanàtics oficial Arxivat 2010-05-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Los fieles sirvientes

Los fieles sirvientes és una pel·lícula espanyola de comèdia satírica del 1980 dirigida per Francesc Betriu, coautor del guió amb Benet Rosell i Gustau Hernández, on es fa una sàtira sobre les misèries humanes i sintonitza prematurament amb alguns aspectes de la posterior Paràsits de Bong Joon-ho. Fou rodada a Santa Cristina d'Aro, fou vista per 68.969 espectadors i va recaptar 56.903,47 euros.

## Sinopsi

En la luxosa masia catalana dels Bofarull el personal de servei ha preparat un gran banquet i s'espera l'arribada dels convidats. Tot està disposat, però ningú no arriba. La governanta Fernanda intenta posar ordre, el xofer Natalio està més pendent de seduir-la que d'una altra cosa, la cuinera Rafaela es nega a treballar si ningú l'ajuda, el majordom Álvarez intenta esbrinar qui roba les ampolles de vi i la donzella Eli es dedica a espiar tothom per si en pot treure profit. L'arribada d'un grup de dones manifestant-se contra l'acomiadament dels seus marits de les empreses Bofarull fa sorgir els seus prejudicis de classe, i quan arribi el personal auxiliar es faran passar pels senyors i es comportaran despòticament.

## Repartiment

* Amparo Soler Leal... Fernanda
* Francisco Algora... Natalio
* María Isbert... Rafaela
* José Vivó... Álvarez
* Pilar Bayona... Eli
* Paloma Hurtado ... Criada rossa
* Ana Salietti
* Llàtzer Escarceller... Criat baixet

## Recepció

Va rebre la menció del Jurat a les obres espanyoles de millor qualitat a la I edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Muere el director de cine Francesc Betriu, a los 80 años, El Periódico, 7 d'octubre de 2020
* ↑ Los fieles sirvientes a filmoteca.org
* ↑ Los fieles sirvientes a sensacine.com
* ↑ Betriu y Del Amo, menciones del Festival de Cine Mediterráneo, El País, 11 de novembre de 1980

## Enllaços externs

* Los fieles sirvientes a Historia de nuestro cine