OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Caixés Gilabert

Josep Caixés Gilabert (Reus, 1 d'agost de 1886 - 23 de setembre de 1954) va ser un polític reusenc, i un físic i químic.

## Biografia

Els primers estudis els feu a Reus. Va estudiar química i després ciències físiques a Barcelona, i va obtenir el títol de catedràtic d'Institut, exercint per primer cop a l'escola superior d'Indústries de Vilanova i la Geltrú, i més tard a Madrid i a Mallorca. El 1914 va obtenir la càtedra d'agricultura a Reus on va restar fins a la mort excepte durant la guerra. El 1922 fou regidor fins al 1930. El 1925 fou director de l'Institut que abans era el convent de Sant Francesc on va fer millores a l'edifici i un jardí botànic. El novembre de 1930 va ser designat alcalde de Reus, després d'un període confús, quan l'alcalde Tomàs Piñol va ser destituït pel maig d'aquell any i nomenat en el seu lloc Ramon Salvat Siré, que, juntament amb Josep Simó i Bofarull, nomenat primer tinent d'alcalde, va dimitir immediatament després de prendre possessió. Per l'alcaldia va ser nomenat Pau Aymat, el qual es va desentendre del govern de la ciutat. Finalment Caixés va prendre possessió de l'alcaldia abans d'acabar l'any. Va governar en minoria i destituït a l'adveniment de la República, però hi continuà com a regidor de la Lliga fins al 1934. El 1930 fou nomenat també director de l'Escola del Treball, que havia impulsat junt amb altres. Home de dretes, dona suport als feixistes en 1936 i es desplaçà a la zona franquista, on va ser nomenat director de l'institut de Burgos. En acabar la guerra va ser membre de la comissió gestora de l'ajuntament del nou règim, amb l'alcalde José M. Fernández de Velasco, fins a 1940, quan recuperà el seu càrrec de director de l'Institut, i on dirigia la revista estudiantil Ecos, de contingut ultra catòlic i culturalment espanyola. També va ser president del Centre de Lectura el 1922-1923. Va impulsar la construcció d'un col·legi residència al costat de l'ermita del Roser el 1933, però va morir el dia abans de la posada de la primera pedra el 1954. Col·laborà a publicacions locals, com ara Diari de Reus, Batxiller, Aules i Revista del Centre de Lectura i va ser president de l'Associació de la Premsa. Tenia la Creu de l'Orde Civil d'Alfons X el Savi.
La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer al costat de l'antiga ermita del Roser, als actuals Xalets Quintana

## Referències

* 1 2 3 4 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 163.
* ↑ Actes municipals "Any 1930-1931", p. 255. Arxiu Històric Municipal
* ↑ Amorós, Xavier. L'agulla en un paller. Barcelona: Pòrtic, 1986, p. 83. ISBN 8473062752.
* ↑ Duch, Montserrat. Reus sota el primer franquisme: 1939-1951. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1996, p. 291.
* ↑ Anguera, Pere. El Centre de Lectura de Reus: una institució ciutadana. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 148. ISBN 84-29712879.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 75-76. ISBN 9788497916929.
# Joana Carlota d’Anhalt-Dessau

Joana Carlota d'Anhalt-Dessau (en alemany Johanna Charlotte von Anhalt-Dessau) va néixer a Dessau (Alemanya) el 6 d'abril de 1682 i va morir a Herford el 31 de març de 1750. Era una noble alemanya, filla del príncep Joan Jordi II d'Anhalt-Dessau (1627-1693) i d'Enriqueta Caterina de Nassau (1637-1708).
El 25 de gener de 1699 es va casar a Oranienbaum amb el margrave Felip Guillem de Brandenburg-Schwedt (1669-1711), fill de Frederic Guillem de Brandenburg (1620-1688) i de Sofia Dorotea de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (1636-1689). El matrimoni va tenir sis fills:
* Fredrica Dorotea (1700-1701)
* Frederic Guillem (1700-1771), casat amb Sofia Dorotea de Prússia (1719-1765).
* Enriqueta (1702-1782), casada amb Frederic de Wurtemberg (1698-1731).
* Jordi Guillem (1704-1704)
* Enric Frederic (1709-1788), casat amb Leopoldina d'Anhalt-Dessau (1716-1782)
* Carlota (1710-1712)

## Enllaços externs

* http://www.genealogy.euweb.cz/ascania/ascan6.html
* http://www.genealogy.euweb.cz/hohz/hohenz5.html
# Jordi Sarrà i Rabascall

Jordi Sarrà i Rabascall (Vila-seca, 13 de juny de 1935 – Reus, 28 de març de 1990) fou un pintor català. Va rebre les seves primera formació al taller de l'escultor Modest Gené, al Centre de Lectura de Reus. L'any 1950 amplia els seus estudis a l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi a Barcelona on va coincidir amb el professor Sorano Montagut i continua la seva formació a l'Escola d'Art de la Diputació de Tarragona.
L'any 1960 marxa a Paris on s'introdueix en el món artístic de l'època, gràcies als contactes amb Madame Utrillo, vídua del conegut pintor impressionista. Una etapa decisiva en la seva obra que rebrà les influències del fauvisme i l'impressionisme. L'any 1961 exposa a la galeria Cézanne de Cannes.
A finals dels anys 60 retorna a Catalunya tot i que manté contactes amb diversos artistes parisencs. L'any 1968 obté la XVII Medalla Tapiró de Plata de la Diputació de Tarragona. Durant els anys 70 i 80 va dur a terme diverses exposicions arreu de Catalunya. Morí a Reus el 28 de març de 1990.

## Referències

* ↑ «Sarrà i Rabascall, Jordi». Biografies - Història local. Biblioteca de Vila-seca. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ Eloi Grasset i Dolors Molas, Jordi Sarrà de la mirada a la visió, Tarragona, Diputació de Tarragona : Museu d'Art Modern, 2011, 141 pàgines, ISBN 9788483306345
# Jordi Sangrà i Gilbert

Jordi Sangrà i Gilbert (Ponts, 27 de juliol de 1980) és un piragüista olímpic català que va participar en els Jocs olímpics d'Atenes 2004, on va obtenir el diploma en haver assolit la setena posició. També va ser guanyador d'una medalla de bronze en el Campionat Europeu de Piragüisme en Eslàlom de 2000 en la prova de C1 per equips. Pertany al Club Nàutic mig Segre de Ponts, on es va iniciar al piragüisme.
# Josef Labuda

Josef Labuda (Bratislava, 13 de desembre de 1941) és un ex-jugador de voleibol eslovac que va competir sota bandera txecoslovaca durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics de Tòquio, on guanyà la medalla de plata en la competició de voleibol.

## Referències

* ↑ «Josef Labuda». olympic.org. Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 16 setembre 2019].
# José de Reina y Frías

José de Reina y Frías (castellà: José María de Reyna Frías de la Torre) (Fuentelapeña, 1822 - Madrid, 26 de març de 1887) va ser un militar i polític espanyol d'ideologia moderada, membre del Partit Moderat, diputat a Corts i comte d'Oricáin.

## Biografia

Nascut a la localitat zamorana de Fuentelapeña. De família militar, estudià a la Universitat de Salamanca i en 1834 ingressa com a cadet en el Regiment d'Infanteria de Castella, i lluità en la Primera Guerra Carlina. Al llarg de la seva carrera militar va exercir les funcions de Comandant General d'Osca, Capità General de les Illes Balears (1866-1867), així com governador militar de Madrid i Melilla. Fou ascendit a Mariscal de Camp el gener de 1864. L'esclat de la revolució de 1868 el va sorprendre a les Illes Balears, i va acompanyar la família de la reina Isabel II a l'exili. Es va negar a reconèixer Amadeu de Savoia i es va donar de baixa a l'exèrcit. Després de la restauració, va arribar a ser igualment Inspector General de Carrabiners i membre del Consell d'Estat a partir de maig de 1879.
En l'àmbit polític, afí als moderats de Narváez, va ser diputat a corts per la província de Zamora en sis ocasions, tant durant el regnat d'Isabel II, com després de la Restauració borbònica amb Alfons XII d'Espanya en el Tron a les eleccions generals espanyoles de 1876, 1879, 1881 i 1884. També va ser elegit senador el 1878, tot i que no va jurar el càrrec. La corona li va concedir el títol de comte d'Oricain el 20 de març de 1864.

## Referències

* ↑ José de Reina y Frías, Real Academia de la Historia
* ↑ «José de Reina y Frías». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El legado de un patriota, La Opinión de Zamora 11 de maig de 2010
* ↑ El Conde de Oricain, La Opinión de Zamora, 30 de novembre de 2016
* ↑ REINA FRIAS, JOSE, Índex del Congrés dels Diputats
* ↑ REINA FRÍAS, JOSÉ al web del Senat
* ↑ José María Reina Frías de la Torre, geneanet, org
# Josep Esquirol i Grau

Josep Esquirol i Grau (Vilafranca del Penedès, 1933 - Barcelona, 1985) fou un eclesiàstic català. Va ser rector de la parròquia de Ca n'Oriac de Sabadell i, successivament, fou destinat a les parròquies de Can Rull i Can Puiggener. Feia la jornada laboral en una impremta, com un treballador més, i les hores lliures les esmerçava en visites a la gent del barri per ajudar-los en tot allò que necessitessin. Va ser, a més, un destacat lluitador antifranquista. La seva darrera destinació, per desig personal, el portà a Vilafranca, la ciutat on havia nascut. També fou rector a la parròquia del Raval de Santa Coloma de Gramenet.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de Josep Esquirol». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 21 maig 2016].
* ↑ Sayrach, Jaume P. «Josep Esquirol». El Punt Avui. [Consulta: 21 maig 2016].

## Enllaços externs

* Plaça de Josep Esquirol de Sabadell
* Plaça de Mossèn Josep Esquirol i Grau de Santa Coloma de Gramenet
# Jover

«Jover» té aquests significats:
* Can Jover, pàgina de desambiguació
* Casa Jover (Terrassa), edifici situat al carrer de la Rutlla fent cantonada amb el carrer del Vall de Terrassa (Vallès Occidental)
* Serra d'en Jover, serra entre els municipis de Colldejou (Baix Camp), Capçanes (Priorat) i Tivissa (Ribera d'Ebre)
* Biografies:
** Camil Nicasi Jover i Pierron (Alacant, 1821 - 1881), periodista i escriptor valencià
** Daniel Jover Torregrosa (Alacant, 1956), mestre i educador
** Eusebi Jover i Marquet (Terrassa, 1839 - Barcelona, 1919), advocat i polític català
** Gregorio Jover Cortés (Terol, 1891 - Mèxic, 1964), anarquista i revolucionari espanyol
** Joan Jover Sañés (Barcelona, 1903 - Sitges, 1960), pilot de Fórmula 1 català
** Joan Jover i Serra (Igualada, 1823 - Barcelona, 1879), empresari, banquer i polític català
** Joaquim Jover i Costa (Barcelona, 1854 - 1922), empresari
** José María Jover Zamora (Cartagena, 1920 - Madrid, 2006), historiador i mestre d'historiadors murcià
** Josep Jover i Padró (Terrassa, 1955), advocat català, especialitzat en propietat intel·lectual i drets d'autor
** Leandre Jover i Peix (segles XIX-XX), banquer català de la família Jover
** Lluís Jover i Nonell (Barcelona, 1890 - 1984), advocat i polític
** Miquel Bosch i Jover (Calders, 1900 - 1960), pedagog i escriptor català
** Pere Jover i Presa (València, 1941), advocat i polític català
# Josep Narcís Roca i Farreras

Josep-Narcís Roca i Farreras (Barcelona, 27 de novembre de 1834 - Barcelona, 29 d'octubre de 1891) fou un dels teòrics del catalanisme republicà d'esquerres. Estudià medicina a Madrid, i allí col·laborà a la revista La República Ibérica. Fou també col·laborador de La Renaixença. El Federalista, La Publicidad, El Diluvio, L'Arc de Sant Martí i Revista de Gerona, on va escriure sobre l'art de Girona. També fou membre de l'Academia Medico-Farmacèutica i soci honorari del Col·legi de Farmacèutics de Barcelona.
Defensà el republicanisme federalista, i des d'ell proposà un catalanisme des d'una perspectiva anticonservadora, que defensava el catalanisme progressiu enfront del catalanisme conservador, que considerava un intent de manipulació de les classes dominants per mantenir llur situació privilegiada. A causa de l'article Dos procediments per a l'emancipació (1878) fou acusat de delito de rebelión por medio de la imprenta i fou posat fora de la llei. El 1886 es va dictar una nova ordre de presó contra ell per l'article Ni espanyols ni francesos i hagué d'anar a tribunals. L'abril de 1886 també va redactar i encapçalar les 6.000 firmes del famós Missatge d'Adhesió al Poble Irlandès que fou publicat a L'Arc de Sant Martí i enviat a Charles Stewart Parnell, líder nacionalista irlandès. Darrerament ha estat reivindicat ideològicament per l'independentisme d'esquerres.

## Obres

* El catalanismo progresivo (1871)
* Cataluña y la Federación (1872)
* La Inmortal Gerona (1885).
* Galería de Catalanes Ilustres (1894), pòstuma, acabada per Josep Coroleu

## Bibliografia

* Strubell, Toni. Josep Roca i Ferreras i l'origen del nacionalisme d'esquerres. Arenys de Mar: El Set-Ciències, 2000. ISBN 9788492375097.
* Strubell, Toni. Josep-Narcís Roca i Ferreras 1834-1891. Fundació Josep Irla, 2010 [Consulta: 2 maig 2011]. Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
# Joseïta-B

La joseïta-B és un mineral de la classe dels sulfurs. Anomenat així per la seva relació amb la Joséïta. És un mineral aprovat per la IMA però qüestionable (és una espècie poc definida).

## Característiques

La joseïta-B és un sulfur de fórmula química Bi₄Te₂S. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

El mineral ha estat descrit en dues co-localitats tipus: a la mina São José, a Minas Gerais al Brasil i a Glacier Gulch, a la Colúmbia Britànica al Canadà. La joséïta-B ha estat descrita a tots els continents exceptuant l'Antàrtida. A Catalunya s'ha descrit a la Roca de Ponent, a la Conca de Barberà en un context de dipòsit tipus sedex afectat per metamorfisme isoquímic.

## Referències

* ↑ «Joséite-B» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Roca de Ponent, Poblet Monastery, Vimbodí, Conca de Barberà, Tarragona, Catalonia, Spain». www.mindat.org. [Consulta: 5 gener 2017].
# Josipa Rimac

Josipa Rimac, nascuda com a Josipa Čulina (Lukara, 25 de febrer de 1980) és una política croata i alcaldessa de Knin. És militant del partit croat Unió Democràtica del Centre (HDZ). Va ser escollida alcaldessa el juny de 2005 als 25 anys, essent una de les alcaldesses més joves d'Europa.

## Biografia

Rimac va néixer a Lukara, prop de Promina (Croàcia) i passà els seus primers quatre anys educada a Knin, fins que esclatà la Guerra de la independència croata en els anys 1990. Llavors marxà a Rijeka i Split, retornant a Knin l'octubre de 1995, quan finalitzà la guerra. Rimac va estudiar a l'escola d'economia on també hi aprenia la llengua anglesa. També passava molt temps com a voluntària de la Creu Roja a Knin, i el 2000 va ser-ne designada com a directora, la més jove del país.

## Referències

* ↑ «Josipu Rimac očekuje nova odluka suda o istražnom zatvoru: Od slobode ju dijele 23 svjedoka» (en croat). [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Zastupnik data 484» (en croat). [Consulta: 18 desembre 2022].
# Juan Francisco Lombardo

Juan Francisco Lombardo (11 de juny de 1925 - 24 de maig de 2012) fou un futbolista argentí.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ Martínez, Juan José «Murió una gloria del fútbol argentino: el Pancho Lombardo» (en castellà). Ovación (sports website of Diario Uno), 24-05-2012 [Consulta: 2 juny 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-05-29. [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «rsssf: Argentina record international footballers». Arxivat de l'original el 2010-01-17. [Consulta: 10 març 2018].
# Journal of Medicinal Chemistry

Journal of Medicinal Chemistry (abreviatura J. Med. Chem.) és una important revista científica dedicada a la farmacologia i toxicologia. És publicada des del 1959 per la Societat Química Americana. El seu factor d'impacte és molt alt, 5,447 el 2014, any en què fou citada 61 787 cops. Entre el 1959 i el 1962 es denominà Journal of Medicinal and Pharmaceutical Chemistry.
La Journal of Medicinal Chemistry publica articles que contribueixen a comprendre les relacions entre l'estructura molecular dels compostos químics amb la seva activitat biològica. Publica tant articles com revisions.

## Referències

* ↑ «Journal of Natural Products». ACS Publications. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web Journal of Medicinal Chemistry
# Kamixovka

«Kamixovka» té aquests significats:
* Kamixovka (Volgograd), localitat de l'óblast de Volgograd, a Rússia
* Kamixovka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Kamenica

Kamenica és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1248.
# Kamenica nad Hronom

Kamenica nad Hronom és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. Compta amb una població de 1278 habitants (2022).

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1320.

## Referències

* ↑ «Kamenica nad Hronom». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].
# Cantó de Saint-Germain-en-Laye-Sud

El cantó de Saint-Germain-en-Laye-Sud és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Comptava amb 2 municipis i part del de Saint-Germain-en-Laye.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del cantó de Saint-Germain-en-Laye.

## Municipis

* Aigremont
* Chambourcy
* Saint-Germain-en-Laye (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1976 | Pierre Régis | UDR |
| 1976-1989 | Michel Péricard | UDR, després RPR |
| 1989-2011 | Catherine Péricard | RPR, després UMP |
| 2011- | Philippe Pivert | UMP, després divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# IAC Building

IAC Building és un immoble concebut per l'arquitecte Frank Gehry i del que la construcció ha estat acabada el 2007. Està situat a l'angle de l'Onzena Avinguda i del carrer 19 de Manhattan, a New York. És el domicili social de la firma americana de turisme IAC/InterActiveCorp.

## Històric

L'IAC building és el primer immoble realitzat per l'arquitecte canadenc Frank Gehry a New York. Les seves parets de vidre donen a aquest edifici de deu pisos l'aspecte d'un iceberg tort. Les serigrafies en ceràmiques blanques creen un efecte translúcid. L'edifici és organitzat en vuit mòduls: cinc inferiors i tres superiors, tots lleugerament torts.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-03-08 a Wayback Machine.
# Itàlia nord-oest (circumscripció del Parlament Europeu)

En les eleccions al Parlament Europeu, Itàlia nord-oest és una circumscripció del Parlament Europeu, que inclou les regions de Vall d'Aosta, Liguria, Llombardia i Piemont.. Les altres circumscripcions són les d'Itàlia nord-est, Itàlia central, Itàlia sud i Illes italianes.
Com les altres circumscripcions italianes, té només un objectiu de procediment d'elegir els diputats elegits dins de les llistes de partits, ja que la distribució d'escons entre els diferents partits es calcula a nivell nacional (anomenat Collegio Unico Nazionale, Circumscripció Nacional Única).

## Membres del Parlament Europeu escollits el 1979

| Democràcia Cristiana | EPP | 34,4% | 8 | Maria L. Cassanmagnago Giovanni Giavazzi Silvio Lega Luigi Macario Mario Pedini - - - |
| Partit Comunista Italià | COM | 28,7% | 7 |
| Partit Socialista Italià | PES | 12,4% | 3 |
| Partit Liberal Italià | ELD | 6,3% | 2 |
| Partit Socialista Democràtic Italià | PES | 4,7% | 1 |
| Partit Radical | TGI | 4,1% | 1 |
| Moviment Social Italià | Cap | 3,6% | 1 | Francesco Petronio |
| Partit Republicà Italià | ELD | 3,0% | 1 | Susanna Agnelli |
| Democràcia Proletària | TGI | 0,9% | 1 | Mario Capanna |

## Referències

* ↑ «Legislación electoral para las elecciones Europeas» (en castellà). Parlament Europeu.

## Enllaços externs

* European Election News by European Election Law Association (Eurela) Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine.
# Krásnohorské Podhradie

Krásnohorské Podhradie és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1322.
# Anacroneuria morena

Anacroneuria morena és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1909. Wien. ent. Ztg. 28(7/8):228.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Stark & Zúñiga, 1999. A: Stark, Zúñiga, Rojas & Baena. Colombian Anacroneuria: descriptions of new and old species (Insecta, Plecoptera, Perlidae). Spixiana 22(1):30.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Encyclopedia of South American Aquatic Insects: Illustrated Keys to Known Families, Genera, and Species in South America. Plecoptera (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Froehlich, 2010. Illiesia 6(12):163.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 24 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Can Rogent (Collbató)

Can Rogent és un edifici del municipi de Collbató (Baix Llobregat) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació entre mitgeres amb llarga façana amb esgrafiats al carrer Amadeu Vives, que per la part posterior dona a un jardí. Té planta baixa, pis i golfes i està formada per un cos central rectangular i altres cossos afegits. La coberta principal és a dues aigües, amb un canaló ceràmic i ràfec sobre la façana principal. El cos central està organitzat com una masia, amb un gran espai d'entrada a la planta baixa, que coincideix amb la gran sala del primer pis, a la que donen les dependències de l'habitatge dels masovers i espais d'ús agrícola (cellers, habitació de l'oli, etc.). A la gran sala del primer pis hi donen alguns dormitoris i un menjador que s'obre a una galeria que porta al jardí posterior. A les golfes hi ha les sales de la biblioteca i els espais antigament destinats al servei, posteriorment transformats per acollir part de la biblioteca i de les col·leccions. Les tres plantes es comuniquen per una escala de graons de pedra i baranes, una metàl·lica i una de fusta, recuperades d'altres edificis.

## Història

La dona d'Elies Rogent rep, com a dot per al matrimoni (1858), unes masoveries situades al nucli antic de Collbató, molt malmeses pels incendis de la guerra del francès (1808). Rogent agrupa algunes de les construccions i n'enderroca d'altres per obtenir l'espai del jardí posterior i el volum edificat actualment i dona el nom de Torralbes (nom d'una de les masoveries) al conjunt que queda estructurat tal com ara el trobem. Comença a portar-hi rajoles, mobles antics i de l'època, llibres, gravats i retrats de membres de la família realitzats per Claudi Lorenzale, cunyat seu, que són la base de les col·leccions actuals.

## Referències

* 1 2 «Can Rogent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Can Tió

Can Tió és una masia del municipi de Tordera (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de cos central, molt reformada. Presenta elements de diferents èpoques. La façana ha estat respectada, amb el portal dovellat i les finestres gòtiques, que també s'obren a les parets laterals alternades amb d'altres d'estil diferent.

## Referències

* ↑ «Can Tió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].