OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valhermoso de la Fuente

Valhermoso de la Fuente és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Alarcón i Pozorrubielos de la Mancha.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 69 | 64 | 49 | 46 |

### Evolució demogràfica (2001-2007)

Població de Valhermoso de la Fuente (2001-2007) :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 56 | 56 | 49 | 46 | 43 | 42 | 37 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Vallebona

Vallebona (en ligur Valebòna) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província d'Imperia. El 2015 tenia 1.310 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 5,88 km² i limita amb Bordighera, Ospedaletti, Perinaldo, San Biagio della Cima, Seborga, Soldano i Vallecrosia.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Vallebona entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 16 d’abril 2017].
# Vallecorsa

Vallecorsa és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a uns 90 km al sud-est de Roma i a uns 20 km al sud de Frosinone.
Vallecorsa limita amb els municipis de Castro dei Volsci, Fondi, Lenola i Monte San Biagio.
A 1 de gener de 2019 tenia 2.538 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Viktor Jacobi

Viktor Jacobi (Budapest, el 22 d'octubre de 1883 - Nova York, el 10 de desembre de 1921) va ser un compositor d'operetes hongarès.

## Operetes

* 1904: A rátartós királykisasszony
* 1905: Legvitézebb Huszár
* 1906: A tengerszem tündére
* 1907: Tüskerózsa
* 1908: Van, de nincs
* 1909: Jánoska
* 1911: Leányvásár
* 1914: Szibill
* 1919: Apple Blossoms
* 1921: The Love Letter

## Enllaços externs

* Fragment de l'opereta Szibill al you tube
* Fragment de l'opereta Leányvásár al you tube
# Village-Neuf

Village-Neuf (en alsacià Neidorf) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2005 tenia 3.444 habitants.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1940-1947 | Victor Deichtmann |
| 1947-1983 | Joseph Schneilin |
| 1983-2001 | René Flad |
| 2001- | Bernard Tritsch |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.517 | 2.729 | 2.811 | 2.922 | 2.920 | 3.108 |
Evolució demogràfica de 1801 a 1954 :
| 1801 | 1821 | 1826 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 | 1856 | 1861 | 1866 | 1871 | 1875 | 1880 | 1885 | 1890 | 1895 | 1900 | 1905 | 1910 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1200 | 1316 | 1367 | 1476 | 1415 | 1471 | 1666 | 1816 | 1785 | 1874 | 1917 | 1891 | 1912 | 2053 | 2048 | 2100 | 2130 | 2179 | 2332 | 2473 | 2273 | 2350 | 2957 | 2485 | 2193 | 2318 |

## Agermanaments

* Gèuna

## Personatges il·lustres

* Lina Ritter, escriptora.
# Vilaíz

Vilaíz és una parròquia consagrada a Sant Jaume pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Vilaíz tenia 40 habitants (23 homes i 17 dones), distribuïts en 5 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 47 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 34 persones (22 homes i 12 dones).

## Llocs

* As Barbeitas
* Casares
* Fraián de Abaixo
* Fraián de Arriba
* Vilaíz

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Ur-Nungal

Ur-Nungal va ser rei de la primera dinastia d'Uruk, el sisè de la llista de reis sumeris per aquesta dinastia, a la meitat del tercer mil·lenni aC.
Va ser el fill i successor de Guilgameix. La llista li assigna un regnat de 30 anys. El va succeir el seu fill Udul-kalama.

## Referències

* ↑ Jacobsen, Thorkild. The Sumerian king list. Chicago (Ill.): University of Chicago Press, 1973, p. 83.
# Armindo Pintos Crespo

Armindo Pintos Crespo (O Porriño, 6 de febrer de 1940 - Vigo, 1 de setembre de 2020), també escrit Hermindo, fou un futbolista gallec de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem dret. Començà la seva carrera al Zeltia Deportivo de la seva ciutat natal O Porriño. Destacà al Celta de Vigo, on ingressà a inicis de l'any 1959 i on hi jugà durant vuit temporades, la 1958-59 a primera divisió i la resta a Segona. En total jugà 178 partits oficials al club. La temporada 1966-67 tornà a Primera amb el RCD Espanyol, però només jugà un partit de lliga. Acabà la seva carrera a la Gimnástica de Torrelavega a Segona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Galería de Geniales». Mundo Deportivo, 24-09-1966. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 «HERMINDO PINTOS». YojugéenelCelta.com, 21-10-2009. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Claudio de Lisle

Claudio de Lisle, Claudio Delisle, o Claudio de L'isle (Brussel·les? (Bèlgica), ? - Fuerteventura (Las Palmas), 15 de juny de 1743) fou un enginyer militar espanyol.
Estudià, possiblement, a l'Acadèmia Militar de Barcelona. El 1729 ingressà a l'exèrcit espanyol com a cadet i posteriorment va ser subtinent al Regiment d'Infanteria de Flandes. El 15 d'abril de 1734 és destinat a Catalunya i l'1 d'octubre de 1735 és nomenat 'enginyer extraordinari'. El 27 d'octubre d'aquest any passa a servir a l'exèrcit de Llombardia, a Sicília. El 30 de novembre de 1736 torna a Catalunya. El 23 de novembre de 1738 és destinat a Canàries, i arribà a Santa Cruz de Tenerife el 20 de juny de 1740, després de 4 mesos de recuperació d'una malaltia a França. El 4 de febrer de 1741 és promogut a tinent.
Amb la declaració de guerra entre Espanya i Gran Bretanya, el capità general de les illes, Andrés Bonito y Pignatelli, l'incorpora a l'equip d'enginyers militars per a construir les defenses de les illes. El 1741 construeix a Lanzarote la Torre de l'Àguila, prop d'on hi havia hagut la primitiva 'torre del Rubicón' feta construir per Jean de Bethencourt. El 1743 construeix a Fuerteventura el Castell de Fuste, i la Torre del Tostón. Morí a Fuerteventura el 15 de juny de 1743.

## Referències

* ↑ Capel Sáez, Horacio; García Lanceta, Lourdes; Moncada Maya, José-Homar; Olivé i Ollé, Francesc; Quesada Casajuana, Santiago. Los ingenieros militares en España, siglo XVIII : repertorio biográfico e inventario de su labor científica y espacial (en castellà). Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 1983. ISBN 84-7528-117-6.
* 1 2 «Claudio de Lisle» (en castellà). Real Academia de la Historia.
* ↑ Fernández de la Fuente, Mónica. De la isla de Menorca a las costas sur y este de Inglaterra: análisis del prototipo de torre Martello (tesi) (en castellà). Escuela Técnica Superior de Arquitectura de Madrid, 2015.
# Tirà crestat de Puerto Rico

El tirà crestat de Puerto Rico (Myiarchus antillarum) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i manglars de Puerto Rico, incloent les illes Vieques i Culebra i les illes Verges.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de Puerto Rico». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Tirà crestat de gorja cendrosa

El tirà crestat de gorja cendrosa (Myiarchus cinerascens) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matollar del desert, pinyon-juniper woodland i bosc de roures, chaparral, matolls espinoso i, bosc de ribera des del nord-oest d'Oregon, est de Washington, sud d'Idaho, nord de Utah i sud de Wyoming, oest de Kansas, centre d'Oklahoma i nord i centre de Texas cap al sud fins al sud de Baixa Califòrnia i sud de Sonora i, a terres altes de Mèxic, fins al nord de Jalisco, nord de Michoacán, nord de Guanajuato i sud de San Luis Potosí i sud de Tamaulipas.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de gorja cendrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Tyria

Tyria és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Arctiinae i la família Erebidae.

## Distribució i espècies

A Europa el gènere Tyria té una única espècie, l'àrctid del seneci (Tyria jacobaeae).
Altres espècies no europees són:
* Tyria albescens
* Tyria confluens
* Tyria divisa
* Tyria expallescens
* Tyria flavescens
* Tyria fulvescens
* Tyria gilleti
* Tyria grisescens
* Tyria nigrana
* Tyria ornata
* Tyria ortrudae
* Tyria pallens
* Tyria pallida
* Tyria senecionis
* Tyria tenuistriata

## Galeria

* Tyria jacobaeae larva
* Tyria jacobaeae pupa
* Tyria jacobaeae
* Tyria jacobaeae
* Tyria jacobaeae
* Tyria jacobaeae
* Tyria jacobaeae

## Referències

* ↑ «Fauna Europaea» (en anglès). Arxivat de l'original el 8 de juliol 2019. [Consulta: 20 febrer 2016].
* ↑ «Animal Diversity Web» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Tyria
* Biodiversidad Virtualː Tyria (castellà)
# Tyrone (Oklahoma)

Tyrone és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 880 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tyrone tenia 880 habitants, 324 habitatges, i 243 famílies. La densitat de població era de 828,7 habitants per km².
Dels 324 habitatges en un 40,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 21,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,18.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 7,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.550 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.438 $ mentre que les dones 20.156 $. La renda per capita de la població era de 12.826 $. Entorn del 6% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tyrone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tyrone». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Torre del Rellotge (Caldes de Montbui)

La Torre del Rellotge és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un element arquitectònic de planta rectangular i dos pisos d'alçada rematat per una campana amb una estructura metàl·lica. Construcció de totxana arrebossada exteriorment, els forjats i l'escala d'accés als nivells superors estan en mal estat. Les façanes estan decorades amb cercles i mollures que separen els pisos.

## Història

Antic rellotge de l'agregat de Sant Sebastià de Montmajor, situat entre el nucli de l'església i el nucli de baix, d'una manera equidistant perquè fos sentit per tots els veïns de la contrada. Actualment en desús.

## Referències

* 1 2 3 «Torre del Rellotge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Ubulu

Ubulu fou una de les tribus aramees de la Baixa Mesopotàmia. La situació de l'estat d'Ubulu no està determinada. El territori fou sotmès per Sargon II en la campanya del 710 aC contra Babilònia i fou agregat a la província de Gambulu. El 692 aC la tribu fou part de la coalició que va enfrontar als assiris a la batalla d'Halule o Khalule (Samarra).

## Referències

* A. T. Olmstead, Western Asia in the days of Sargon of Assyria a Arxivat 2011-04-11 a Wayback Machine.
* History of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia and Assyria, per G. Maspero, a
# Triòxid de gal·li

El triòxid de gal·li (III) és un compost inorgànic amb la fórmula Ga₂O₃. Existeix com diversos polimorfs, tots ells sòlids blancs insolubles en aigua. El Ga₂O₃ és un intermedi en la purificació del gal·li, que es consumeix gairebé exclusivament com a arsenur de gal·li. La conductivitat tèrmica de β-Ga₂O₃ és almenys un ordre de magnitud inferior a la dels altres semiconductors de banda ampla, com ara GaN i SiC. Es redueix encara més per a nanoestructures relacionades que s'utilitzen habitualment en dispositius electrònics. La integració heterogènia amb substrats d'alta conductivitat tèrmica com el diamant i el SiC ajuda a la dissipació de calor de l'electrònica β-Ga₂O₃.
L'òxid de gal·li (III) s'ha estudiat en l'ús de làsers, fòsfors i materials luminiscents. També s'ha utilitzat com a barrera aïllant en unions estretes. El β-Ga₂O₃ monoclínic s'utilitza en sensors de gas i fòsfors luminiscents i es pot aplicar a recobriments dielèctrics per a cèl·lules solars. Aquest òxid estable també ha mostrat potencial per a òxids conductors transparents ultraviolats profunds, i aplicacions de transistors. Les pel·lícules primes d'ε-Ga₂O₃ dipositades sobre safir mostren aplicacions potencials com a fotodetector UV de cegues solars.
Les pel·lícules primes de Ga₂O₃ són d'interès comercial com a materials sensibles als gasos i Ga₂O₃. Ellipsometria és un procediment que es pot utilitzar per determinar les funcions òptiques del β-Ga₂O₃. El β-Ga₂O₃ s'utilitza en la producció de catalitzador Ga₂O₃-Al₂O₃ .

## Referències

* ↑ Greber, J. F. (2012) "Gallium and Gallium Compounds" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, Wiley-VCH, Weinheim, doi:10.1002/14356007.a12_163
* 1 2 Cheng, Zhe; Tanen, Nicholas; Chang, Celesta; Shi, Jingjing; McCandless, Jonathan Applied Physics Letters, 115, 9, 26-08-2019, pàg. 092105. arXiv: 1905.00139. DOI: 10.1063/1.5108757. ISSN: 0003-6951.
* ↑ Cheng, Zhe; Yates, Luke; Shi, Jingjing; Tadjer, Marko J.; Hobart, Karl D. APL Materials, 7, 3, 01-03-2019, pàg. 031118. DOI: 10.1063/1.5089559 [Consulta: free].
* ↑ Cheng, Zhe; Mu, Fengwen; You, Tiangui; Xu, Wenhui; Shi, Jingjing ACS Applied Materials & Interfaces, 12, 40, 07-10-2020, pàg. 44943–44951. DOI: 10.1021/acsami.0c11672. ISSN: 1944-8244. PMID: 32909730.
* ↑ Bailar, J; Emeléus, H; Nyholm, R; Trotman-Dickenson, A. F. (1973).
* ↑ Dai, Z. R.; Pan, Z. W.; Wang, Z. L. The Journal of Physical Chemistry B, 106, 5, 2002, pàg. 902. DOI: 10.1021/jp013228x.
* ↑ Rebien, M; Henrion, W; Hong, M; Mannaerts, J; Fleischer, M Applied Physics Letters, 81, 2, 2002, pàg. 250. Bibcode: 2002ApPhL..81..250R. DOI: 10.1063/1.1491613.
* ↑ Thomas, Stuart R.; Adamopoulos, George; Lin, Yen-Hung; Faber, Hendrik; Sygellou, Labrini Applied Physics Letters, 105, 9, 2014, pàg. 092105. Bibcode: 2014ApPhL.105i2105T. DOI: 10.1063/1.4894643.
* ↑ Higashiwaki, M.; Jessen, G. H. Applied Physics Letters, 112, 6, 2018, pàg. 060401. DOI: 10.1063/1.5017845 [Consulta: free].
* ↑ Rafie Borujeny, E.; Sendetskyi, O.; Fleischauer, M. D.; Cadien, K. C. ACS Applied Materials & Interfaces, 12, 39, 2020, pàg. 44225–44237. DOI: 10.1021/acsami.0c08477. PMID: 32865966.
# Un intercanvi per Nadal

Un intercanvi per Nadal (originalment en noruec, Snekker Andersen og Julenissen) és una pel·lícula noruega del 2016. Basada en el llibre infantil nadalenc Snekker Andersen og julenissen d'Alf Prøysen, està dirigida per Terje Rangnes. Els actors Trond Espen Seim i Anders Baasmo interpreten els papers principals com a fuster Andersen i Pare Noel, respectivament. S'ha doblat al català oriental; també s'ha editat una versió en valencià per a À Punt.
La pel·lícula va ser nominada al premi Amanda a la millor pel·lícula infantil i al premi del públic el 2017. El 2019 va arribar una seqüela titulada El Nadal oblidat.

## Referències

* ↑ «Snekker Andersen og Julenissen». [Consulta: 1r agost 2017].
* ↑ «Un intercanvi per Nadal». ésAdir. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Un intercanvi per Nadal a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Un intercanvi per Nadal». À Punt, 25-12-2021. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ «Her er Amandanominasjonene 2017». [Consulta: 1r agost 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Txírikovo

Txírikovo (en rus: Чириково) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 392 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Txókhrak (Maiski)

* Per a altres significats, vegeu «Txokhrak».
Txókhrak - Чëхрак (rus) - és un khútor de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a la vora del riu Txokhrak, a 16 km al sud de Koixekhabl i a 37 km al nord-est de Maikop, la capital de la república.
Pertany al municipi de Maiski.
# Txólent

El txólent (Europa de l'est, del jiddisch טשאָלנט, tsholnt) o shalet (Europa de l'oest) és un guisat tradicional jueu que se sol menjar per dinar els dissabtes, el dia del Xabbat, després d'anar a la sinagoga i en algunes festes. És un plat que se sol fer amb antelació i que se serveix reescalfat. Les receptes d'aquest plat, com la majoria d'antigues i populars, adapten els ingredients als disponibles, segons l'economia familiar, els gustos personals, el que hi hagi al rebost, etc. En tot cas, essent un plat tradicional jueu, aquest en principi no pot dur porc, i si es posa carn, aquesta serà de vaca, aus, etc. Sol tenir també verdures i patates, pot tenir algun llegum o cereal, per exemple, mongetes o ordi, i de vegades s'hi afegeix cervesa o whisky, o ingredients com la fruita seca o la mel. La saviesa popular diu que l'endemà de fer-ho està més bo.

## Etimologia

No es coneix l'origen del nom txólent. Algunes persones associen el mot amb una paraula composta pels mots francesos chaud, que significa calent, i lent. Altres pensen que prové del llatí calentem (calor). També hi ha teories que el relacionen amb l'arameu o l'hebreu, ja que el terme ħamín apareix a la Mixnà. O que pot ser originària de shelan (en català: el que descansa), que faria referència a una manera antiga de cuinar a Europa, a la qual es posava l'olla o la cassola al forn de cuinar el pa, o a la xemeneia, i s'anava escalfant amb la calor que romania durant tota la nit.
D'altra banda, els jueus sefardites i del Nord d'Àfrica coneixen una versió pròpia d'aquest plat com a dafina o adafina, que vindria de l'àrab d'fina o t'fina. Sembla que adafina era el mot popular a la cuina jueva de l'edat mitjana a la península Ibèrica però que ara es prefereix el mot dafina, almenys entre els jueus que viuen al Marroc i altres països nord-africans.

## Vegeu també

* Escudella
* Chamin
* Adafina

## Bibliografia

* Finkel, Sara (1989). Classic Kosher Cooking. Southfield, Michigan: Targum Press Inc. ISBN 0-944070-14-0. (anglès)

## Referències

* ↑ Joelle Bahloul, "Food Practices Among Sephardic Immigrants in Contemporary France: Dietary Laws in Urban Society", Journal of the American Academy of Religion, 63(3):485-496; cf. pp. 488, 491.
# Turpial alablanc

L' oriol de vores blanques (Icterus graceannae), conegut també com a Turpial alablanc, forma part del grup d''espècie dels oriols turpials, unaa sub-espècie d'au passeriforme de la família Icteridae, originària de l'Equador i el Perú. Habita els boscos secs i humits.
Va ser nomenat en 1867 pel naturalista John Cassin en honor de la seva protegida Graceanna Lewis. A causa de la seva distribució raonablement àmplia i la diversitat del seu hàbitat, la majoria dels experts consideren que l'amenaça d'una disminució important de la població és mínima. Les mides de la població mundial i els canvis de la població encara no s'han mesurat quantitativament. L'espècie segueix llistat com de risc mínim per Birdlife International.

## Descripció

Mesura 20,5 cm de longitud. El plomatge és groc daurat amb galtes, pitet i cua negres. Les ales són negres pel costat superior amb un pegat blanc a les plomes de vol i l'altre costat groc. La cua és negra amb la punta blanca.

## Referències

* ↑ «Turpial alablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ «Turpial de Puntas Blancas (Icterus graceannae) Cassin, 1867». avibase. [Consulta: 26 febrer 2013].
* ↑ "A Field Guide to American Ornithology in the Delaware Valley 1699-1900: Graceanna Lewis (1821-1912) in the Delaware Valley," Delaware Valley Ornithology Club
* ↑ Ridgely, Robert S. & Guy Tudor (2009) Field Guide to the Songbirds of South America: The Passerines: 673, pl 118 (11). University of Texas Press.
# Turpial d'Altamira

El turpial d'Altamira (Icterus gularis) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).
Habita boscs oberts secs i vegetació baixa de les terres baixes del sud de Texas, sud-oest, sud i est de Mèxic, Guatemala, nord de Belize i Nicaragua

## Referències

* ↑ «Turpial d'Altamira». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Uroctea durandi

Uroctea durandi és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels família dels ecòbids (Oecobiidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1809 per Latreille. Té una distribució mediterrània. En francès l'anomenen araignée Clotho (aranya Clotho) –i és el nom d'un gènere, Clotho, amb unes quantes sinonímies amb Uroctea durandi– perquè recorda Cloto, la més jove de les tres Moires que, en la mitologia grega, desplegava el fil de la vida humana des de la seva roda filadora.

## Descripció

És reconegut per les seves potes marrons i l'abdomen gris fosc amb cinc taques grogues pàl·lides. El cefalotòrax és arrodonit i marró. És de grandària mitjana; la femella fa de 9 a 16 mm, i el mascle, de 6 a 10 mm. · .

## Hàbitat

Viu sota roques, on construeix un una teranyina com una tenda d'uns 4 cm de diàmetre. Des de cadascuna de les sis obertures sobresurten dos fils de senyalització. Quan un insecte com, per exemple, un milpeus toca un d'aquests fils, l'aranya surt fora de l'amagatall i captura la seva presa. És a la teranyina amagatall la femella pon els ous i les cries d'aranyes més endavant es dispersen per la tècnica del ballooning o dispersió per l'aire; fan un fil de seda llarg i es deixen portar pel vent.

## Sinonímia

Segons el World Spider Catalog amb data del desembre de 2018, Uroctea durandi te reconegudes les següents sinonímies:
* Uroctea 5-maculata Dufour, 1820
* Clotho gondotii Walckenaer, 1837
* Clotho cycacea C. L. Koch, 1843
* Clotho goudotii C. L. Koch, 1843
* Clotho guttata C. L. Koch, 1843
* Clotho stellata C. L. Koch, 1843
* Clotho anthracina C. L. Koch, 1847

## Referències

* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Uroctea durandi Latreille, 1809 en la família Oecobiidae +base de dades
* ↑ Latreille, P. A. (1809). Genera crustaceorum et insectorum. Paris 4, 370-371.
* ↑ «Uroctea durandi». Inventaire National du Patrimoine Nature. Muséum national d'Histoire naturelle [Ed]. [Consulta: Accés el 27 desembre 2018].
* ↑ «Uroctea durandi». [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «araneae - Uroctea durandi» (en anglès). araneae.unibe.ch. Arxivat de l'original el 2018-02-09. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «Uroctea durandi». [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ Alain Canard, Christine Rollard. À la découverte des araignées. París: Dunod, 2015, p.120.

## Galeria

* Cefalotòrax d' Uroctea durandi
* Niu d' Uroctea durandi
# Uapití oriental

El uapití oriental (Cervus canadensis canadensis) és una de les sis subespècies de uapití que vivien al nord i l'est dels Estats Units i el sud del Canadà. L'últim uapití oriental fou mort d'un tret a Pennsilvània l'1 de setembre del 1877. L'USFWS el declarà extint el 1880. Una altra subespècie de uapití, el uapití de Merriam, també s'extingí al mateix període.

## Referències

* ↑ "Foolsfate Almanac"
* ↑ "Pennsylvania Department of Conservation and Natural Resources"
* ↑ "US Fish & Wildlife Service: Endangered Species Program"