# Lyubov Panchenko

Lyubov Mykhailivna Panchenko (ucraïnès: Любо́в Миха́йлівна Па́нченко; 2 de febrer de 1938 - 30 d'abril de 2022) va ser un artista visual i dissenyador de moda ucrainesa. Va ser membre de la Unió de Dones d'Ucraïna. Va pertànyer als Sixtiers, un grup d'artistes dels anys seixanta que van reviure la cultura ucraïnesa durant el desglaç de Khrusxov.

## Biografia

Lyubov va néixer el 2 de febrer de 1938 al poble de Yablunka. A finals de la dècada de 1950 es va graduar a l'Escola d'Arts Aplicades de Kíev. Posteriorment, va treballar en un taller de sastreria i alhora va ampliar els seus horitzons de coneixement de l'art, interessant-se pel linogravat. El 1968 va ingressar a la Facultat de Gràfica de l'Acadèmia Ucraïnesa d'Impressió. A la dècada de 1960 es va unir al Club dels Joves Creatius i es va convertir en membre de la seva secció literària, Brama.
Panchenko va treballar a l'Institut Tecnològic de Disseny i Enginyeria com a dissenyadora de moda i a la Casa Republicana de Models. En aquella època, el seu talent brillant va anar creixent: va crear una sèrie d'aquarel·les, models de roba, patrons de brodat, salvapantalles gràfics per a llibres, pintures. Molts dels seus treballs de brodat es van mostrar a la revista "Dona soviètica".
Se sap que va defensar la llengua i la cultura ucraïneses. Va pintar ous de Pasqua de pysanka, va brodar vestits nacionals per agrupacions corals i va recaptar diners per ajudar els presos polítics que compleixen condemnes per "agitació i propaganda antisoviètica". Amb la seva participació, a Kíev es va recuperar la tradició de les nadales kolyadka i els pessebres verteps.
Pantxenko va rebre el premi Vasyl Stus l'any 2001.
A causa de les evidents inspiracions populars ucraïneses en la seva obra, mai va fer-ne una exposició durant l'època soviètica. Va confiar econòmicament en el seu treball de moda i brodat.
Pantxenko va morir a la ciutat de Bucha el 30 d'abril de 2022, a l'edat de 84 anys. Es va informar que va morir de fam causada per la invasió russa d'Ucraïna el 2022.

## Exposicions

El 2008, el Museu Nacional de Literatura d'Ucraïna va fer l'exposició d'aniversari de Lyubov Panchenko. Un activista dels drets humans i poeta de l'època, va comentar: “Aquestes obres porten clarament el segell del geni. Ella viu al seu món, ens obre aquest món."
El 2014, al Hrushevsky Museum de Kíev va presentar l'exposició "My World!".
Les obres de Pantxenko també s'exposen a les col·leccions privades al Museu dels Sixiers de Kiev.

## Referències

* 1 2 3 4 «Карпатські мелодії [виставка акварелей Любові Панченко | КПІ ім. Ігоря Сікорського]». kpi.ua. [Consulta: 20 febrer 2021].
* 1 2 3 область, Бучанский сайт Буча Киевская. «Любов Панченко – жива легенда української творчості» (en ucraïnès). Бучанський міський сайт. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Не під чужу дудку, а під свою – Слово Просвіти» (en ucraïnès). Arxivat de l'original el 29 de desembre 2019. [Consulta: 20 febrer 2021].
* ↑ «Легенда українського мистецтва з Бучі Любов Панченко стала героїнею арт-гри ➢ Погляд ➢ Новини Києва та Київщини онлайн» (en ucraïnès). Погляд — новини Києва та Київщини онлайн, 03-02-2021. Arxivat de l'original el 28 de febrer 2021. [Consulta: 20 febrer 2021].
* 1 2 3 Ирина Татаренко. «ЛЮБОВ ПАНЧЕНКО: ЇЇ ДУША – У ПОЛОТНАХ» (en ucraïnès). Marie Claire, 01-05-2022. Arxivat de l'original el 2022-04-27. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ Премія імені Василя Стуса // Міжнародна громадська організація «Український центр Міжнародного ПЕН-клубу»
* ↑ Не зламав КДБ, але не пережила російських окупантів: померла відома художниця Любов Панченко. 30.03.2022, 19:25
* ↑ «Iconic Ukrainian artist who opposed KGB starves to death following Russian occupation». EuroWeekly News, 01-05-2022 [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ «Extraordinary People». National Review, 02-05-2022 [Consulta: 2 maig 2022].
* ↑ «Світ Любові Панченко. У Києві відкрито виставку акварелей і декоративних розписів мисткині-шестидесятниці».

## Bibliografia

* Любов Панченко: повернення: альбом / передм. Олена Лодзинська, Василь Перевальський, Діана Клочко ; упорядн. Олена Лодзинська, Любов Крупник ; переклад на англ. Ольга Грабар, Соломія Джаман, Олексій Плохотюк ; дизайн Олексій Чекаль. — Київ-Харків: Видавець Олександр Савчук, 2021. — 256 с., 270 іл. — ISBN 978-617-7538-74-4 .