OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cineastes contra magnats

Cineastes contra magnats és una pel·lícula documental, dirigida l'any 2005 per Carlos Benpar i presentada per Marta Belmonte. Ha estat doblada al català i emesa a TV3 el 14 de juliol de 2008.

## Argument

Documental sobre les alteracions que el mitjà audiovisual ha inclòs en la cinematografia, des del canvi de velocitat de les pel·lícules mudes fins a l'acolorit electrònic de films rodats en blanc i negre, vist des de la perspectiva de la lluita que sol enfrontar a l'esperit creador contra el manipulador i que, abans de res, pretén ser un manifest en defensa dels drets morals de l'autor cinematogràfic sobre la seva obra enfront de les manipulacions a les quals "obliga" el mitjà audiovisual.

## Participants

* Woody Allen
* Marco Bellocchio
* Jack Cardiff
* Henning Carlsen
* Manuel De Sica
* Stanley Donen
* Richard Fleischer
* Milos Forman
* Luis García Berlanga
* Adoor Gopalakrishnan
* Robert Ellis Miller
* Giuliano Montaldo
* Maurizio Nichetti
* José María Nunes
* Arthur Penn
* Sydney Pollack
* Elliot Silverstein
* Vilgot Sjöman
* Liv Ullmann
* Daniel Medrán

## Premis

* Goya a la millor pel·lícula documental l'any 2006.

## Bibliografia

* Carlos Benpar, Pep Julià, Susana Saval: Cineastes contra magnats: : al rojo vivo, els articles de la polèmica Barcelona : Ixia Llibres, 1991. ISBN 84-87530-06-0

## Referències

* ↑ Per veure'l online, primera part Arxivat 2010-09-01 a Wayback Machine. y segona part Arxivat 2008-03-31 a Wayback Machine.
* ↑ Cineastes contra magnats, esadir.cat
* ↑ Cineastas contra magnates a Fotogramas
* ↑ Carlos Benpar denuncia la manipulación de las películas y defiende la versión original en 'Cineastas en acción', Europa Press, 8 de setembre de 2006
* ↑ Cineastas contra magnates al web dels premis Goya
* ↑ Goya.- "Cineastas contra magnates" es premiada como Mejor Película Documental, Europa Press, 30 de gener de 2006
# Charlotte Posenenske

Charlotte Posenenske (Wiesbaden, 28 d'octubre de 1930 - Frankfurt del Main, 1 d'octubre de 1985) fou una artista alemanya. Va treballar principalment en escultura minimalista i també va produir pintures i treballs sobre paper. Va crear sèries d'escultures que exploraven sistemes i estructures derivades de la producció massiva i l'estandardització. De família jueva, va estudiar pintura a l'Acadèmia Estatal de Belles Arts de Stuttgart amb Willi Baumeister. Va treballar sobre diversos mitjans i la seva pràctica artística es va anar fent progressivament més abstracta. Posenenske produïa sèries, el que significava que no hi havia cap límit pel que fa a les reproduccions i les possibilitats de presentació de l'obra. Va rebutjar el mercat d'art comercial, oferint el seu treball a la venda a preu de cost del material. El 1968, va publicar una declaració de principis en la revista Art International en què es referia a la reproductibilitat dels seus treballs i el seu desig que el concepte i la propietat de l'obra resultessin accessibles. Va abandonar l'activitat artística el 1968, convençuda que l'art no podria influir en la societat o cridar l'atenció sobre les desigualtats socials. A partir d'aquest moment, va treballar com a sociòloga especialitzada en l'ocupació i les pràctiques laborals industrials fins a la seva mort, el 1985. Durant aquest període d'exili artístic autoimposat, va rebutjar visitar exposicions i no va tornar a mostrar el seu treball.

## Referències

* ↑ «Charlotte Posenenske, qüestionar el mercat de l'art». El Nacional, 19-10-2019. [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «Charlotte Posenenske: Work in Progress». MACBA. Arxivat de l'original el 2019-08-06. [Consulta: 6 agost 2019].
* ↑ Pesch, Martin. «Charlotte Posenenske at Gallery AK, Frankfurt, Germany». Arxivat de l'original el 24 de setembre de 2015. [Consulta: 12 febrer 2014].
* ↑ Smith, Roberta «Charlotte Posenenske Installation at Artists Space» (en anglès). The New York Times, 09-08-2010. ISSN: 0362-4331.
# Cinema de São Tomé i Príncipe

El cinema de São Tomé i Príncipe no té una història extensa, ja que São Tomé i Príncipe no és una illa gran. No obstant això, hi ha hagut alguna realització de cinema.

## Cinema colonial

Els cineastes colonials van rodar documentals etnogràfics a São Tomé i Príncipe: Ernesto de Albuquerque va rodar A cultura do Cacau em Sao Tome el 1909, i Cardoso Furtado va rodar Serviçal e Senhor el 1910.

## Cinema contemporània

L'únic llargmetratge de São Tomé i Príncipe fins ara és A frutinha do Equador, una coproducció del 1998 entre Àustria, Alemanya i São Tomé i Príncipe. Dirigida per Herbert Brodl, amb actors de São Tomé, la pel·lícula combina història de fades, documental, road movie i comèdia.
Els documentals ambientats a l'illa són:
* Extra Bitter: The Legacy of the Chocolate Islands, documental del 2000 de Derek Vertongen
* Sao Tome, cent-pour-pent cacao, documental del 2004 de Virginie Berda
* Mionga ki Ôbo, documental del 2005 d'Ângelo Torres
* The Lost Wave, documental del surf de 2007 de Sam George

## Referències

* ↑ Convents, Guido. «Portugal». A: Richard Abel. Encyclopedia of Early Cinema. Taylor & Francis, 2005, p. 527–8. ISBN 978-0-415-23440-5.
* ↑ Fernando Arenas. Lusophone Africa: Beyond Independence. U of Minnesota Press, 2011, p. 231. ISBN 978-0-8166-6983-7.
* ↑ Kathleen Becker. São Tomé and Príncipe. Bradt Travel Guides, 2014, p. 241–2. ISBN 978-1-84162-486-0.
# Cheick Diabaté

Cheick Diabaté (Bamako, 25 d'abril de 1988) és un exfutbolista malià de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Mali. Pel que fa a clubs, destacà a Girondins de Bordeaux.

## Referències

* ↑ «CHEICK DIABATÉ - L'Équipe».
* ↑ «Cheick Diabaté (Mali) - Profile and career statistics». [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ «Cheick Diabaté - Mali». [Consulta: 16 abril 2017].
* ↑ «Cheick Diabaté - Football : la fiche de Cheick Diabaté» (en francès). [Consulta: 22 agost 2016].
# Cine Alarcón

El Cine Alarcón fou una sala de cinema de Barcelona situada al carrer dels Escudellers, 6 de Barcelona (vegeu Casa Ramon de Càrcer).

## Història

Es va inaugurar el 20 de novembre de 1946 amb una capacitat de 970 localitats i la direcció anava a càrrec de Manuel Torres Valero. La primera projecció va ser Una nación en llamas. Durant un temps oferia pel·lícules juntament amb una pel·lícula complement i el NO-DO a un preu mòdic.
El febrer de 1947, van començar a organitzar-se espectacles de varietats després de les projeccions. Aquests duraven fins a altes hores de la matinada. Tot i que pel que realment va destacar la sala, va ser pel programa doble de reestrena. Va ser un dels cinemes que repartia programes de mà.
L'abril de 1959 va encarregar-se del local la Immobiliària América. Al llarg dels anys 1960, la sala ja no oferia varietats i tampoc es caracteritzava per la higiene, i és que va començar a ser freqüentada per professionals del sexe ràpid. Va tancar les portes el juny de 1974.
El 2015, la Filmoteca de Catalunya va dur a terme un projecte de transcripció dels cartells del Cine Alarcón a través de la plataforma Transcriu-me!!. Va consistir en una crida a la col·laboració ciutadana que va tenir una gran acollida, ja que en una setmana s'havien transcrit totes les cartelleres. Actualment es troben disponibles al Repositori Digital de la Filmoteca.

## Referències

* 1 2 3 Lahuerta Melero, 2015.
* 1 2 «BARCELOFÍLIA: CINE ALARCÓN. Cinema i varietats. Escudellers 6. (1946-1974)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 22-04-2016.
* ↑ «196 cartelleres del cinema Alarcón de Barcelona, transcrites en una setmana». Filmoteca de Catalunya, 19-12-2012. Arxivat de l'original el 2017-09-04.

## Bibliografia

* Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona tuvo cines de barrio (en castellà). Madrid: Temporae, 2015, p. 26. ISBN 9788415801368.
* Montsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona, 1995, p. 19-20. ISBN 9788482560632.
# Cine Alexis

El 10 de març de 1954, Modest Castañé i Lloret va obrir un nou cinema, el Cine Alexis, a l'interior del cinema Alexandra. La projecció que va inaugurar el cinema va ser Mosaico en relieve de Norman Mac Laren.
Quasi dos anys després, 1 de desembre de 1955, reobrí com a teatre i s'estrenà amb l'obra Camarada Cupido de Xavier Regàs.
Del gener de 1963 fins al 1969 la sala va romandre tancada per una sentència judicial.
El 21 de novembre de 1969, va reobrir com a sala d'art i assaig i gestionada per Círculo A, sota el nom d'Alexis 143, en honor de l'aforament de la sala. Es va convertir en un cinema clau durant la transició, ja que va projectar una gran quantitat de films de cinema d'autor. Va ser una sala que es va especialitzar en pel·lícules en versió original.
Després d'una reducció d'aforament, passà a 110 butaques, el 2006 va integrar-se com la quarta sala del Cinema Alexandra, fins al tancament de portes el 19 de desembre de 2013.

## Referències

* 1 2 3 4 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Proa Edicions, 1995.
* ↑ «El Teatro Alexis cierra sus puertas» (en castellà). La Vanguardia, 11-01-1963, pàg. 30.
* ↑ (en castellà) La Vanguardia, 22-12-1968, pàg. 65.
* ↑ «El histórico cine Alexandra de Barcelona cierra sus puertas» (en castellà). La Vanguardia, 12-12-2013. [Consulta: 1r febrer 2023].
# Chusquea elata

Chusquea elata és una espècie de bambú, del gènere Chusquea, de la subtribu Chusqueina, subfamília de les bambusòidies, família poàcies. Originària de Sud-amèrica, es fa a Colòmbia i a l'Equador. En aquest darrer país -on rep el nom de Bretaña- es fa a altituds de 2.700-3.500 metres a les províncies de Loja i Zamora. Com en altres espècies de bambús, la seva classificació taxonòmica és discutida, i hom ha classificat aquesta espècie com a Chusquea elata (Kunth) Nees, Neurolepis nobilis (Munro) Pilg., Planotia elata (Kunth) Munro, Planotia nobilis Munro i Planotia elata Kunth. Les seves làmines poden arribar als cinc metres de llargada i als 40 centímetres d'amplada.

## Referències

* ↑ «Fundación Ecuatoriana para la Investigación y el Desarrollo de la Botánica - Boletín nº 9».

## Enllaços externs

* A la GrassBase (anglès)
* A la llista de les Espècies Amenaçades de la UICN (anglès)
# Cinquè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista

El Cinquè Govern d'Espanya durant la dictadura franquista va durar del 18 de juliol de 1945 al 18 de juliol de 1951.

## Fets destacats

Fou el primer govern franquista després de la Segona Guerra Mundial, on els aliats vencedors imposaren una política d'aïllament i de no reconeixement del règim franquista (que sovint no compliren). Alhora, des del punt de vista econòmic, s'imposa l'anomenada autarquia. També comencen a redactar-se les lleis que conformaran el nou estat franquista, en el que hi ha algunes friccions entre monàrquics, carlins i falangistes.
Alhora, a l'interior ha de fer front a una forta oposició armada, força activa fins al 1949, formada pels maquis de la CNT, PCE i PSUC, principalment a Catalunya, Madrid, Astúries, Lleó i Galícia.

## Composició

* Cap d'Estat
       Francisco Franco Bahamonde
* Ministre de la Governació
       Blas Pérez González
* Ministre d'Hisenda
       Joaquín Benjumea Burín
* Ministre de Treball
       José Antonio Girón de Velasco
* Ministre d'Afers exteriors
       Alberto Martín Artajo
* Ministre de Justícia i Secretari general del Moviment
       Raimundo Fernández Cuesta
* Ministre de l'Exèrcit
       Fidel Dávila Arrondo (militar)
* Ministre de l'Aire
       Eduardo González Gallarza
* Ministre de Marina
       Almirall Francisco Regalado Rodríguez
* Ministre d'Industria i Comerç
       Juan Antonio Suanzes Fernández
* Ministre d'Obres Públiques.
       José María Fernández-Ladreda y Menéndez-Valdés
* Ministre d'Agricultura
       Carlos Rein Segura
* Ministre d'Educació
       José Ibáñez Martín

## Bibliografia

* Los 90 Ministros de Franco. Equipo Mundo. DOPESA, Barcelona, noviembre de 1971.

## Referències

* ↑ Ramón Tamames: Historia de España Alfaguara, Volumen VII, La Era de Franco. El Gobierno de la Autarquía, páginas 503-505

## Enllaços externs

* Composició dels governs d'Espanya des de la Segona República
* Foto del govern de 1945 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Club Atletisme Tarragona

El Club Atletisme Tarragona es va constituir un 30 d'agost del 1990 com a escissió de la secció d'atletisme del Club Natació Tarraco, i es va establir com associació sense ànim de lucre, treballant per la promoció i la pràctica d'atletisme.

## Referències

* ↑ Puntuacions per equips Aire Lliure
* ↑ «Real Federación Española de Atletismo». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ «Federació Catalana d'Atletisme». Arxivat de l'original el 2010-11-23. [Consulta: 9 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial del Club Atletisme Tarragona
# Club Atletisme Olesa

lloc_web = http://www.CAO.cat/
El Club Atletisme Olesa és un club d'atletisme de la ciutat d'Olesa de Montserrat. Està afiliat a la Federació Catalana d'Atletisme.
Durant els seus any de vida ha organitzat nombroses competicions atlètiques, com el Cros d'Olesa, la Cursa del Foc, la Collbatonina o el Campionat Escolar d'Olesa.

## Referències

* ↑ «Clubs catalans afiliats a la FCA». Federació Catalana d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ «La Cursa del Foc regresa renovada» (en castellà). runners.es, 18-06-2008. [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ «Neix la primera Collbatonina, una cursa popular de 10.000 metres per l'entorn de Montserrat». amartorell.com, 14-10-2010. [Consulta: 31 març 2011].
* ↑ «Nova edició del Campionat Escolar d'Atletisme». amartorell.com, 30-09-2010. [Consulta: 31 març 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web del Club Atletisme Olesa
# Conceição do Jacuípe

Conceição do Jacuípe també coneguda com a Berimbau, és un municipi brasiler de l'estat de Bahia. És localitzat en el Recôncavo Baiano, ficant a 28 quilòmetres de Feira de Santana i a 98 km de Salvador. Seva població s'estima en 33.153 habitants, d'acord amb el cens del IBGE en 2019.
L'àrea on està ocupada la zona urbana de la ciutat fou poblada als principis del segle XX amb el nóm de Berimbau, i en 1961, va ser transformat en municipi, desmembrant de Santo Amaro.

## Referències

* ↑ «Veja o perfil de Conceição do Jacuípe - BA». [Consulta: 12 desembre 2020].
# Colibrí fada orellut

El colibrí fada orellut (Heliothryx auritus) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita la selva humida, horts i poblacions de les terres baixes per l'est dels Andes, al sud i nord-est de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, a través de l'est de l'Equador i est del Perú fins al nord de Bolívia i Brasil occidental, central, oriental i septentrional.

## Referències

* ↑ «Colibrí fada orellut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Colchester (Connecticut)

Colchester és una població dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2005 tenia 15.389 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Colchester tenia 14.551 habitants, 5.225 habitatges, i 3.997 famílies. La densitat de població era de 114,5 habitants per km².
Dels 5.225 habitatges en un 43% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,9% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 18,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 36,5% entre 25 i 44, un 19,7% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.807 $ i la renda mediana per família de 72.346 $. Els homes tenien una renda mediana de 47.123 $ mentre que les dones 34.250 $. La renda per capita de la població era de 27.038 $. Aproximadament el 2,1% de les famílies i el 2,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Colchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Colchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Concili de Narbona del 693

El concili de Narbona del 693 fou una reunió de bisbes de Septimània (de fet un sínode) celebrada el 693 per ratificar els cànons del XVI Concili de Toledo al qual els representants de la província no havien pogut assistir per l'epidèmia de pesta que assolava llavors el territori (al concili de Toledo només havia assistit Ervigi, bisbe de Besiers). El concili de Toledo per suplir aquesta mancança va ordenar celebrar un concili complementari a Narbona sota la presidència del metropolità.
Entre els cànons aprovats els referits a la seguretat de la persona del rei i la seva família, l'abolició de les restes d'idolatria, la ratificació de les velles lleis contra els jueus i la confirmació de les noves establertes per Ègica (el que acceptaven sincerament el cristianisme quedaven exempts dels tributs i impostos establerts pels jueus, i gaudirien dels mateixos privilegis que els cristians lliures). Cal suposar que el concili va ratificar tots els acords de Toledo.

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Concili de París

El concili de París celebrat el 10 d'octubre de 614 va ser una assemblea convocada pel rei Clotari II en el qual van participar gairebé 80 bisbes (12 d'ells metropolitans) a més de l'abat de Canterbury. És considerat com el concili més important de l'episcopat merovingi.
Entre els 17 cànons aprovats pel concili, un dels més importants és el que parla de la llibertat que s'ha de garantir en l'elecció dels bisbes per lluitar contra pràctiques com la simonia. A més, s'assegura al clergat la competència exclusiva dels tribunals eclesiàstics per als processos que s'iniciessin contra ells. Solament després de la decisió del bisbe un sacerdot podia passar a la justícia civil.
D'altra banda, també es protegien els béns eclesiàstics i, sobretot, el respecte de la intenció dels donants, fins i tot quan les autoritats polítiques o eclesiàstiques hi tinguessin interès.
Tots aquests cànons expliquen les dificultats que afrontava l'Església a la zona i la responsabilitat que assumia el rei de posar-hi remei, tot i que en l'edicte que es va signar vuit dies després s'ajustaven les disposicions assumides (els reis podien intervenir en el nomenament de bisbes, els jutges civils podien actuar d'ofici si un clergue cometia delictes comuns, etc.). Els avatars del regne van obligar els bisbes a reunir-se novament el 27 de setembre de 626 a Clichy, on van confirmar els cànons de 614.

## Notes

* ↑ Cf. Concilis de la Gàl·lia de 511-680.
* ↑ Cf. Aigrain (1980: 460).

## Bibliografia

* René Aigrain, «La chiesa franca sotto i merovingi» en Storia della Chiesa, vol. V: San Gregorio Magno, gli stati barbarici e la conquista araba (590-757), Editrice S.A.I.E., Turín 1980, p. 459-461
* Friedrich Maassen, «Concilia aevi merovingici», en MGH, Legum sectio, Concilia, p. 185-192
* Carl Joseph von Hefele, Histoire des conciles d'après les documents originaux, vol. III/1, París, p. 250-254
* Charles de Clercq, La législation religieuse franque de Clovis a Charlemagne : etude sur les actes de Conciles et les capitulaires, les statuts diocésains et les règles monastiques (507-814), Bibliothèque de l'Université Bureaux du Recueil, Lovaina 1936
* Viquitexts en llatí conté una transcripció dels cànons del Concilium parisiense (614).
# Concili de Narbona del 788

El concili de Narbona del 788 fou una reunió de bisbes celebrada a Narbona. No és clar si el concili del 788 fou diferent del concili del 791 doncs aquest darrer apareix al fragment conservat de les seves actes datat l'any 788 però en el 23è any del regnat de Carlemany (791).
L'arquebisbe Daniel, metropolità, va reivindicar el bisbat de Rasès a la jurisdicció del bisbat d'Elna que fou segregat del bisbat de Carcassona i agregat a l'arquebisbat de Narbona. L'arquebisbe d'Arle, Elifant, hauria subscrit les actes com "bisbe de la primera seu".

## Vegeu també

* Concili de Narbona del 791

## Bibliografia

* Charles-Louis Richard - Bibliothèque sacrée, o Dictionnaire universel historique, dogmatique, canonique, géographique et chronologique des sciences ecclésiastiques, 1827
* Jean-Maurice Rouquette, Arles, histoire, territoires et cultures
# Colibrí cua d'oreneta

El colibrí cua d'oreneta (Doricha enicura) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita des del sud de Mèxic fins El Salvador.

## Referències

* ↑ IUCN «Doricha enicura» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 12-10-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2021-3.rlts.t22688172a167025835.en.
# Columbus Junction

Columbus Junction és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.900 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Columbus Junction tenia 1.900 habitants, 691 habitatges, i 487 famílies. La densitat de població era de 339,6 habitants per km².
Dels 691 habitatges en un 37,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,3% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 29,5% no eren unitats familiars. En el 26,3% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,24.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.167 $ i la renda mediana per família de 42.188 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.841 $ mentre que les dones 22.566 $. La renda per capita de la població era de 16.314 $. Entorn del 9,7% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Columbus Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Columbus Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Condado

«Condado o El Condado» té aquests significats:
* El Condado de Jaén, comarca de la província de Jaén amb capital a Navas de San Juan
* El Condado de Huelva, comarca a la província de Huelva, a Andalusia
* El Condao, parròquia del conceyu asturià de Llaviana
* O Condado, comarca de la província de Pontevedra, a Galícia
* Rodolfo Condado Rodríguez (Madrid, 1965), futbolista i entrenador espanyol
Viccionari
# Constantí Doranites

Constantí Doranites (en grec: Κωνσταντίνος Δωρανίτης) fou un membre de la família aristocràtica dels Doranites de Trebisonda, va ser el germà de Teodor Doranites, un gran estratopedarca, durant el regnat d'Aleix III Comnè de Trebisonda. La seva activitat, i la de la seva família en general, es va dur a terme a mitjan segle xiv, durant la guerra civil que va esclatar a terme després de la mort de l'emperador Basili I Comnè i pertorbar l'Imperi de Trebisonda en el curs d'aquest període. Constantí va organitzar un fallit aixecament contra Aleix III en 1352.

## Referències

* ↑ W. Miller, Trebizond: The Last Greek Empire of the Byzantine Era, Chicago, 1926