OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anthony McIntyre

Anthony McIntyre (nascut el 27 de juny de 1957) és un antic voluntari, escriptor i historiador de l'exèrcit republicà irlandès provisional. Va ser empresonat per assassinat durant 18 anys a Long Kesh, passant quatre d'aquests anys en Dirty protest. Després de sortir de la presó el 1992, va completar un doctorat en ciències polítiques a la Queen's University de Belfast i va deixar el Moviment Republicà el 1998 per treballar com a periodista i investigador. Una col·lecció del seu periodisme es va publicar com a llibre l'any 2008, Good Friday: The Death of Irish Republicanism.

## Recerca i el projecte Belfast

McIntyre va participar en el projecte d'història oral del Boston College sobre els Troubles titulat Belfast Project, realitzant entrevistes amb antics membres de l'IRA provisional que (com ell mateix) s'havien desil·lusionat amb la direcció que havia pres el moviment republicà, com Brendan Hughes i Dolours Price, i antics paramilitars lleialistes de l'Ulster com David Ervine. Les entrevistes van ser la base del llibre Voices From The Grave: Two Men's War in Ireland d'⁣Ed Moloney.
El 2011, McIntyre es va veure involucrat en una polèmica quan el Servei de Policia d'Irlanda del Nord (PSNI) va citar les transcripcions de les entrevistes, realitzades pel Boston College, en relació amb una investigació del segrest i assassinat de Jean McConville el 1972. El març de 2014, el PSNI va anunciar que buscava qüestionar a McIntyre sobre els enregistraments del projecte Belfast recentment publicats, concretament en referència al suposat paper de Gerry Adams en el segrest i assassinat de Jean McConville.

## Visions polítiques

McIntyre és un destacat crític del Sinn Féin actual i del seu lideratge. Però malgrat la crítica, McIntyre segueix participant en els esdeveniments del partit Sinn Féin Republicà. És cofundador de The Blanket, una revista que posa una mirada crítica sobre el procés de pau d'Irlanda del Nord.

## Referències

* ↑ English, Richard. Armed Struggle, 2003. ISBN 978-0-19-516605-7.
* ↑ @siobhan1916. «@AnthonyMcIntyre Happy birthday Macca», 27-06-2019.
* ↑ «Blogger: User Profile: AM». [Consulta: 8 juny 2018].
* ↑ Burgess, Thomas Paul. [Anthony McIntyre, p. xix, a Google Books The Contested Identities of Ulster Catholics], p. xix.
* ↑ «Anthony McIntyre: Who is McGuinness to talk of treachery?». The Independent [Londres], 15-03-2009 [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ «Boston College condemns threats made against IRA interviewer Anthony McIntyre». IrishCentral, 20-04-2010. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ Williams, Matt «Boston College ordered to turn IRA interviews over to UK authorities». The Guardian [Londres], 07-07-2012.
* ↑ «Jean McConville murder: Police want to quiz writer and former IRA man Anthony McIntyre over his interviews about killing». Belfast Telegraph, 24-03-2014.
* ↑ «Gerry Adams arrest: Will Northern Ireland peace pay a price?». Christian Science Monitor, 01-05-2014.
* ↑ Republican Sinn Féin. «IAF 2013 - Anthony McIntyre», 04-07-2013. [Consulta: 15 març 2017].

## Enllaços externs

* Blog oficial: The Pensive Quill
# Coryphaenoides yaquinae

Coryphaenoides yaquinae és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 63 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 3400-5800 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Pacífic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Endo, H. i O. Okamura, 1992. New records of the abyssal grenadiers Coryphaenoides armatus and Coryphaenoides yaquinae from the western North Pacific. Jap. J. Ichthyol. 38(4):433-437.
* ↑ Armstrong, J.D., I.G. Priede i K.L. Smith, Jr. 1991. Temporal change in foraging behaviour of the fish Coryphaenoides (Nematonurus) yaquinae in the central North Pacific. Mar. Ecol. Prog. Ser. 76: 195-199.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Saturní (gnòstic)

Saturní (o Satornil) fou un gnòstic sirià (s. II) de l'escola dualista, deixeble de Menandre i contemporani de Carpòcrates d'Alexandria i Basilides d'Alexandria. Afirmava que hi havia dos regnes, el de la Llum i el de les Tenebres. Segons d'Ireneu de Lió, era d'Antioquia de l'Orontes. Justí en el seu llibre Diàleg, escrit després del 155 menciona els "satornilians", uns heretges "amb els que no hi tenim comunió". Saturní va viure de prop la revolta de Ximon bar Kokhebà i la definitiva destrucció de Jerusalem.
Saturní distingia l'existència diferenciada d'un Déu suprem i d'un Creador. Aquest últim era el Déu dels jueus, descrit amb aspectes molt negatius. Amb aquestes idees es va enfrontar no només amb els jueus ortodoxos, sinó també amb els judeocristians, que tenien un dels seus centres principals a Antioquia de l'Orontes. Però les idees de Saturní, la seva cosmogonia, es basava en una exegesi del Gènesi i les seves opinions sobre els àngels partien de l'apocalipsi. Els satornilians professaven l'encratisme.

## Referències

* ↑ Daniélou, Jean. Teologia judeochrześcijańska : historia doktryn chrześcijańskich przed soborem nicejskim. Kraków: Wydaw. WAM, 2002, p. 82. ISBN 83-7318-044-3.
* ↑ Gonzáez, Zeferino. «§ 110 - GNOSTICISMO DUALISTA». A: Historia de la Filosofía - Tomo I - Tercer período de la filosofía griega. 2ª. Madrid: Agustín Jubera, 1886, p. 466-471.
* ↑ Ireneu de Lió. «Chapter XXIV». A: Against Heresies: Book I. Wikisource, 2011.
* ↑ Montserrat Torrents, Josep. Los gnósticos. Madrid: Gredos, 1990, p. 42. ISBN 8424908848.
# Xalet de Cal Vila

El Xalet de Cal Vila és un edifici noucentista del municipi de Bovera (Garrigues) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar de planta baixa i pis, de planta quadrada i coberta amb una teulada a quatre aigües de teula. En destaca sobretot el porxo d'entrada de la façana principal, a manera d'atri. La part superior és una terrassa amb balconada de ferro rematada als angles per dues boles de pedra respectivament. La façana està tota arrebossada i els llocs destacats com la cornisa, obertures... són d'un vermellós teula. A totes les façanes hi ha una distribució simètrica i ordenada de les obertures.
Tota la casa està rodejada per una petita banda de maons, record de les bandes llombardes romàniques. La casa està envoltada per un petit jardí i tot el recinte està enreixat alternat amb pilones d'obra en consonànica amb la resta de l'edificació.
Tot i que una mica reformat, el seu aspecte original manté el caràcter constructiu de les edificacions de principis de segle xx, fetes amb un gust modernista, en el sentit d'innovació, i popular.

## Referències

* 1 2 3 «Xalet de Cal Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Willem Roelofs

Willem Roelofs (10 de març de 1822, Amsterdam - 12 de maig de 1897, Berchem), fou un pintor, dibuixant, delineant i litògraf neerlandès. Roelofs fou un dels precursors de l'art del Ressorgiment holandès, després del Classicisme Romàntic del començament del segle xix, que conduí a la formació de l'Escola de la Haia. Els seus paisatges, especialment els primerencs, amb els seus cels dominats pels núvols, masses d'aigua mesurades i poblades amb bestiar, són típics per a l'Escola de Barbizon.

## Biografia

Willem Roelofs nasqué a Amsterdam el 10 de març de 1822. Quan era un home jove la seva família va marxar a Utrecht, on el seu pare esdevingué membre de l'Associació de Pintors i Delineants a Utrecht, i rebé lliçons de l'artista Abraham Hendrik Winter. El juny de 1839, es mudaren a La Haia per tal que el jove Willem jove pogués estudiar a l'Acadèmia d'Arts Visuals d'aquella ciutat i aprendre al taller d'H. G. van de Sande Bakhuyzen.
El 1847, estigué implicat en l'establiment de la societat d'artistes "Pulchri Studio" a la Haia. El 1847, marxà de la Haia bastant precipitadament i se n'anà a viure a Brussel·les on hi va romandre fins a 1887. Des de 1866 fins a 1869, ensenyà Hendrik Willem Mesdag, qui es convertiria en un dels mestres de l'Escola de la Haia. Els seus altres estudiants eren Paul Gabriël, Frans Smissaert, Willem de Famars Testas i Alexander Mollinger. El 1850, quedà captivat per l'Escola de Barbizon a l'àrea de Fontainebleau de França. Hi tornà dues vegades, el 1852 i el 1855. Va ajudar a la fundació de la Societé Belge Aquarellistes a Brussel·les, el 1856.
Sens dubte, Roelofs proporcionà un impuls espiritual pels pintors de natura que dominarien més tard l'Escola de la Haia. A més a més de pintar, també s'ocupava amb l'entomologia, on s'especialitzà en escarabats. Publicava sobre ells en revistes il·lustrades científiques i els identificava per al museu d'història natural de Leiden (el Naturalis actual). El 1855, fundà l'associació belga per a l'entomologia, de la qual es convertí en president el 1878. La seva col·lecció extensa de Curculionidae es convertí en la base de la col·lecció d'escarabats del Museu Natuurhistorisch a Brussel·les. Seguint el seu consell, Vincent van Gogh es matriculà la tardor de 1880 a Brussel·les.

## Galeria

* Paisatge amb la tempesta que s'acosta (1850).
* In 't Gein bij Abcoude (1870).

## Referències

* 1 2 Museum van Boijmans Beuningen. «Willem Roelofs». Collectie Boijmans,nl. [Consulta: 17 febrer 2012]. (anglès)

## Enllaços externs

* Revisió de l'obra Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine.
* Visió de conjunt de les seves obres, al lloc web del Museu Nunspeet
# Font de la Senyora (Sentís)

La Font de la Senyora és una font del terme municipal de Sarroca de Bellera (antic terme ribagorçà de Benés), del Pallars Jussà, dins del territori del poble de Sentís.
Està situada a 1.393 m d'altitud, al sud-oest de Sentís i al nord-oest del Tossal de Prat d'Hort, al fons de la vall del barranc del Bosc. Té també el Tossal de Tous al nord-oest. Passa a prop seu la Pista de Prat d'Hort.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Louis Billot

Louis Billot (Sierck-les-Bains, Lorena, 1842 — Galloro, Laci, 1931) va ser un teòleg i cardenal francès.
Va ser professor a Angers i a la Universitat Gregoriana de Roma. Va abanderar el moviment tomista impulsat pel papa Lleó XIII i s'oposà al modernisme. Va haver de dimitir del seu càrrec per la seva vinculació amb Action Française, un parit polític nacionalista i monàrquic.

## Referències

* ↑ «Louis Billot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gheorghe Albu

Gheorghe Albu (Arad, 12 de setembre de 1909 - Făgăraș, 26 de juny de 1974) és un exfutbolista romanès de la dècada de 1930.
Fou 42 cops internacional amb la selecció romanesa amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de AMEF Arad fins 1928, Gloria CFR, Venus Bucureşti i FC Craiova.

## Referències

* ↑ Evidence of Gheorghe Albu's appearances for Romania national football team Arxivat 10 February 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Evidence of Gheorghe Albu's appearances and goals
* ↑ Divizia A 1929-30 @ Romaniansoccer.ro
* ↑ Gheorghe Albu a National-Football-Teams.com (anglès)
# Anthony McCall

Anthony McCall (Londres, 14 d'abril de 1946) és un artista anglès. Nascut el 1946 a St. Paul's Cray (Anglaterra), Anthony McCall va ser capdavanter en la combinació de disciplines, com ara el cinema, l'escultura i el dibuix. Si bé es va iniciar amb performances en espais oberts amb elements mínims (el foc, per exemple), als anys setanta es va convertir en una figura clau de l'avantguarda cinematogràfica de la London Film-makers' Co-op.
Establert a Nova York el 1973, va desenvolupar una sèrie de pel·lícules experimentals que ell mateix va designar amb el nom de “pel·lícules de llum sòlida”. Eren films avantguardistes que exploraven la naturalesa de la llum i les propietats del cinema. Les seves instal·lacions fílmiques, convertides en referents, aviat es van projectar en galeries i museus d'Europa i dels Estats Units. McCall té obra a la Tate Gallery de Londres, al MACBA, al MoMA de Nova York, al Centre Pompidou de París i al Whitney Museum of American Art de Nova York.

## Obres destacades

* Line describing a cone. Mèdia, 1973

## Referències

* ↑ «McCall, Anthony». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 15 maig 2012].
* ↑ Line Describing a Cone, MACBA
# Colinas Esporte Clube

El Colinas Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Colinas do Tocantins a l'estat de Tocantins.

## Història

El club va ser fundat el 5 de gener de 2001. Guanyà el Campionat tocantinense l'any 2005.

## Estadi

El club disputa els seus partits com a local a l'Estadi José Wilson Alves Ferreira, anomenat Bigodão. Té una capacitat màxima per a 1.200 espectadors.

## Palmarès

* Campionat tocantinense:
** 2005

## Referències

* 1 2 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 95.
* ↑ Placar Guia 2011, 1350-C, 01-01-2011, pàg. 97.
* ↑ «Tocantins State League - List of Champions». RSSSF, 12-05-2012. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: Març 8, 2011].
# Shackleton Energy Company

Shackleton Energy Company és una empresa creada el 2007 a Del Valle, Texas (EUA) per construir equips i tecnologies necessàries per la mineria de la Lluna. Shackleton Energy va ser filial de Piedra-Sombra Corporation fins al març de 2011, quan va ser incorporada com una corporació independent a l'Estat de Texas.

## Vegeu també

* Explotació minera d'asteroides
* Astrogeologia
* Geologia de la Lluna
* Aigua a la Lluna
* Planetary Resources
* Vol espacial privat
* Dipòsit de propergol
* Colonització de l'espai

## Referències

* ↑ «Stone Aerospace Advocates Commercial Mining of the Moon». Stone Aerospace, 15-01-2007. [Consulta: 7 març 2012]. «Shackleton Energy Company (SEC) [is] a wholly owned subsidiary of Piedra-Sombra Corporation»
* ↑ Window on State Government. Certification of Account Status. Consultat el: 7 març 2012.

## Enllaços externs

* Shackleton Energy Company website Arxivat 2017-10-14 a Wayback Machine.
* Stone Aerospace company website
* "Exclusive: Shackleton Energy Company Launches Plan for First Lunar Mining Operation" Arxivat 2011-11-13 a Wayback Machine.—Parabolic Arc article
# Xalet d'en Molar

Xalet d'en Molar és una casa del municipi de Colera (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a llevant del nucli urbà de la població de Colera, a la carretera de la Rovellada i en una zona elevada davant la platja dels Morts.
Edifici de planta quadrada, amb la coberta de teula de quatre vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La part destacable de l'edifici és el balcó corregut que envolta tot el perímetre del primer pis, el qual acaba formant una terrassa volada damunt la porta d'accés principal, d'arc rebaixat amb l'emmarcament motllurat. Destaca la barana del balcó, formada per una balustrada de color blanc. L'edifici presenta, a la planta baixa, altres portals d'accés d'obertura rectangular, els quals presenten els emmarcaments arrebossats. Al primer pis, els finestrals de sortida al balcó presenten un emmarcament motllurat a manera de guardapols, amb un motiu decoratiu de guix a la part superior. Aquests finestrals s'alternen amb altres obertures ovalades. A la segona planta hi ha finestres rectangulars amb els emmarcaments arrebossats.
La construcció està arrebossada i pintada de color marró.

## Història

Casa construïda vers el 1921, tal como ho testimonia la data inscrita en un mosaic de rajoles situat a la porta d'entrada a la finca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Xalet d'en Molar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Winstanleyita

La winstanleyita és un mineral de la classe dels òxids. Va ser anomenada en honor de Betty Jo Winstanley Williams, mineralogista aficionada que va recollir els primers espècimens del mineral.

## Característiques

La winstanleyita és un òxid de fórmula química TiTe4+ 3O₈. Cristal·litza en el sistema isomètric. Apareix en forma de cubs, rarament modificats per octaedres, amb cares còncaves, de fins a 0,5 mm, en grups emmerlats. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la winstanleyita pertany a «04.JK - Tel·lurits sense anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: walfordita, spiroffita, zincospiroffita, balyakinita, rajita, carlfriesita, denningita, chekhovichita, smirnita, choloalita, fairbankita, plumbotel·lurita, magnolita, moctezumita, schmitterita i cliffordita.

## Formació i jaciments

La winstanleyita va ser descoberta a la mina Grand Central (Arizona, Estats Units) en granodiorita fortament alterada i pirititzada, en un abocador d'un dipòsit hidrotermal de minerals d'Au-Te; associada a jarosita, clorargirita, rodalquilarita i òpal. També ha estat descrita en el pou Wendy i la mina Tambo, ambdós indrets situats a la província d'Elqui (Coquimbo, Xile).

## Referències

* 1 2 3 «Winstanleyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Winstanleyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 10 març 2018].
# Feixans de la Font de l'Uec

Els Feixans de la Font de l'Uec és un feixà del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Estan situats al nord-est d'Abella de la Conca, a ponent de la Casa de la Vall. Són a l'esquerra del barranc de la Vall, al nord de les Llenes. Als peus d'aquests feixans hi ha la Font de l'Uec.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: són els feixans situats a prop de la Font de l'Uec.

## Enllaços externs

* Els Feixans de la Font de l'Uec en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Malaunay

Malaunay és un municipi francès, situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia.
# Giambattista Lolli

Giambattista Lolli (Nonantola, 1698 - 4 de juny de 1769) fou un jugador d'escacs italià, i un dels més importants teòrics del escacs del seu temps. És conegut pel seu llibre Osservazioni teorico-pratiche sopra il giuoco degli scacchi (Visions teòrico-pràctiques del joc dels escacs), publicat el 1763 a Bolonya. Fou un dels Mestres de Mòdena. L'esquema de mat "mat de Lolli" implica infiltrar-se en el fianchetto del rival fent servir un peó i la dama, i s'anomena així en honor seu.

## Obertures

El llibre de Lolli conté anàlisis d'obertures d'escacss, en particular del Giuoco Piano. Contra la defensa dels dos cavalls, la línia 1.e4 e5 2.Cf3 Cc6 3.Ac4 Cf6 4.Cg5 d5 5.exd5 Cxd5 6. d4 s'anomena la variant Lolli. Al gambit de rei la variant 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Cf3 g5 4.Ac4 g4 5.Axf7+ és el gambit Lolli. Aquest, il·lustra l'estil dels mestres italians del moment, basat en l'atac a ultrança, el qual difereix clarament de les consideracions més estratègiques en què es basava, per exemple, el jugador francès Philidor. De tota manera, la línia es considera superada, ja que les negres poden obtenir avantatge amb 5...Rxf7 6.Ce5+ Re8 7.Dxg4 Cf6 8.Dxf4 d6, i les blanques no tenen prou compensació per la peça. (el gambit Muzio, 5.O-O, és més prometedor).

## Finals

Addicionalment, el llibre conté una llista de 100 finals. Una d'aquestes posicions la va fer servir Wilhelm Heinse en la seva novel·la Anastasia und das Schachspiel (en català: Anastasia i el joc d'escacs). Aquesta posició de Lolli és de final sense peons amb torre i alfil contra torre. Tot i que aquest final és en general de taules, si les blanques juguen guanyen en aquesta posició concreta (Benko 2007:154). Lolli també va estudiar algunes fortaleses defensives i el final de dama contra peó.
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |
| 8 | | | | | | | | | 8 |
| 7 | | | | | | | | | 7 |
| 6 | | | | | | | | | 6 |
| 5 | | | | | | | | | 5 |
| 4 | | | | | | | | | 4 |
| 3 | | | | | | | | | 3 |
| 2 | | | | | | | | | 2 |
| 1 | | | | | | | | | 1 |
| | a | b | c | d | e | f | g | h | |

## Referències

* ↑ Lolli, Giovanni Battista. Osservazioni teorico-pratiche sopra il giuoco degli scacchi (en italià). Bolonya: a la impremta de Thomas Aquinas, 1763.
* ↑ Korchnoi, Victor; Zak, V. G.. King's Gambit. Batsford, 1974. ISBN 9780713429145.
* ↑ Heinse, Wilhelm. Anastasia und das Schachspiel (en alemany). Frankfurt am Main: Varrentrapp und Wenner, 1803. ISBN 978-3-598-51146-2.

## Bibliografia

* Benko, Pal. Pal Benko's Endgame Laboratory. Ishi Press, 2007. ISBN 0-923891-88-9.
# Antihemorroidal

Un antihemorroidal, o antihemorroïdal, és una substància que té acció sobre les hemorroides o en calma el dolor que produeixen.
Hi ha plantes que s'utilitzen com antihemorroidals com per exemple el salze blanc i el llorer.
Viccionari
# Concas (Aude)

Concas d'Orbièl (en francès Conques-sur-Orbiel) un municipi francès, situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.
# Serguei Prado

Serguei Prado (Santa Clara, 9 de març de 1974) fou un futbolista cubà de la dècada de 2000.
Fou 30 cops internacional amb la selecció de Cuba.
Pel que fa a clubs, destacà a FC Villa Clara i Flekkerøy IL.

## Referències

* ↑ «Appearances for Cuba National Team». RSSSF.
* ↑ Serguei Prado Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Serguei Prado cerca de romper el récord absoluto de goles en Cuba - Juventud Rebelde (castellà)
* ↑ Serguei Prado a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Mundial de Fútbol: En busca del sueño eterno Arxivat 2018-06-21 a Wayback Machine. - On Cuba Magazine (castellà)
* ↑ Stephansen klar for Fløy - Aftenposten (noruec)
* ↑ Cuba - List of Topscorers - RSSSF