OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parachiloglanis hodgarti

Parachiloglanis hodgarti és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: l'Índia, Bangladesh, el Nepal i el Tibet.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. Volum 2. A.A. Balkema, Rotterdam.
* ↑ Shrestha, J., 1999. Coldwater fish and fisheries in Nepal. FAO Fish. Tech. Pap. 385:13-40.
* ↑ Shrestha, T.K., 1990. Rare fishes of Himalayan waters of Nepal. J. Fish Biol. 37 (Suppl. A):213-216.
* ↑ Yunfei, W., 1987. A survey of the fish fauna of the Mount Namjagbarwa region in Xizang (Tibet), China. p. 109-112. A: S.O. Kullander i B. Fernholm (eds.) Proc. V Congr. Europ. Ichthyol., Estocolm, Suècia.
* ↑ Kapoor, D., R. Dayal i A.G. Ponniah, 2002. Fish biodiversity of India. National Bureau of Fish Genetic Resources Lucknow, Índia.775 p.
* ↑ Menon, A.G.K., 1999 Check list - fresh water fishes of India. Rec. Zool. Surv. India, Misc. Publ., Occas. Pap. Núm. 175, 366 p.
* ↑ Molur, S. i S. Walker (eds.), 1998. Freshwater fishes of India. Zoo Outreach Organisation, Tamil Nadu, Índia.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Gibbons, S., 1999. Collect fish on stamps. Stanley Gibbons Ltd., Londres i Ringwood. 418 p.
* He, S., 1996. The phylogeny of the glyptosternoid fishes (Teleostei: Siluriformes, Sisoridae). Cybium 20(2):115-159.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Paracanthostracion lindsayi

Paracanthostracion lindsayi és una espècie de peix de la família dels ostràcids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Zelanda.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Paracanthostracion lindsayi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hutchins, J.B., 1984. Ostraciidae. A: W. Fischer i G. Bianchi (eds.) FAO species identification sheets for fishery purposes. Western Indian Ocean (Fishing area 51). Vol. 3, FAO, Roma.
* Matsuura, K., 2001. Ostraciidae. Boxfishes. p. 3948-3951. A: K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Tyler, J.C., 1978. Ostraciidae. A: W. Fischer (ed.) FAO species identification sheets for fishery purposes. West Atlantic (Fishing Area 31). Vol. 3. (pag. var.). FAO, Roma.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Oliver E. Williamson

Oliver Eaton Williamson (Superior, Wisconsin, 27 de setembre de 1932 - Berkeley, Califòrnia, 21 de maig de 2020) fou un economista estatunidenc guanyador del Premi del Banc de Suècia de Ciències Econòmiques (compartit amb Elinor Ostrom) de 2009. Es doctorà el 1963 en la Universitat Carnegie Mellon. Va rebre el Premi Nobel textualment per: "La seva anàlisi del govern econòmic".
Va fer èmfasi en les transaccions distingint entre negociacions d'una banda i relacions entre contractes específics de l'altra. Per exemple la compra repetida de carbó en un mercat al comptat (spot market) per a les necessitats diàries o setmanals d'una central tèrmica productora d'electricitat podria representar un cas de negociació repetida.
Altres economistes han posat a prova empíricament les teories de Williamson sobre transacció i cost.

## Llibres

* Markets and Hierarchies: Analysis and Antitrust Implications, 1975
* The Economic Institutions of Capitalism, 1985
* The Nature of the Firm: Origins, Evolution, and Development (co-edited with Sidney Winter), 1991
* The Mechanisms of Governance, 1996

## Referències

* ↑ «Sveriges Riksbank's Prize in Economic Sciences in Memory of Alfred Nobel 2009», 12-10-2009. [Consulta: 12 octubre 2009].

## Enllaços externs

* Oliver E. Williamson's homepage Arxivat 2003-04-21 a Wayback Machine.
# Papa Benet V

Benet V (Roma? – Hamburg, 4 de juliol del 966) fou Papa de l'Església catòlica del 964 al 964.
Aquest cardenal diaca de gran cultura, fet que li va valer el sobrenom d'«el gramàtic», va ser escollit Papa per substituir Joan XII a la seva mort. Aquesta elecció obviava el papat de Lleó VIII, protegit de l'emperador Otó I que l'havia imposat quan va deposar Joan XII el 963.
Quan va conèixer el nomenament de Benet, l'emperador Otó va tornar a Roma i, el 23 de juny del 965, va apressar el Papa Benet. Otó el va deposar al rang de diaca i el va desterrar a Hamburg; posteriorment va reposar a la càtedra de Sant Pere al seu protegit Lleó.
Benet va morir el 4 de juliol del 966, en el seu exili d'Hamburg, on es trobava sota la custòdia d'Adaldag, l'arquebisbe de Bremen-Hamburg. Fou enterrat en la catedral d'Hamburg, tot i que les seves restes van ser traslladades a Roma sota el regnat d'Otó III.
# Parc Nacional de Wakhan

El Parc Nacional de Wakhan és un parc nacional de l'Afganistan. Establert el 2014, el parc comprèn tot el districte de Wakhan, que s’estén al llarg del corredor de Wakhan entre les muntanyes Pamir i l’ Hindu Kush, vorejant Tadjikistan al nord, Pakistan al sud i Xina a l'est. La flora i la fauna inclouen unes 600 espècies de plantes, la pantera de les neus, el linx, el llop, l’ ós bru, la marta de pedra, la guineu vermella, el gat de Pallas, el cabra salvatge, l’ ovella Marco Polo i l’ urial. La caça furtiva i el sobrepasturatge, més que la mineria i l’ explotació forestal, constitueixen a principis del segle XXI les principals amenaces. A la zona hi viuen 13.000 wakhi i 1.500 kirguís.

## Referències

* ↑ «WCS Applauds Afghanistan's Declaration Establishing Entire Wakhan District as the Country's Second National Park». International Union for Conservation of Nature, 03-04-2014. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ Howard, Brian Clark. «Getting to Know Afghanistan's Huge New National Park». National Geographic Society, 06-04-2014. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Badakhshan: Wakhan». Wildlife Conservation Society. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «National Natural Resource Management Strategy (2017-2021)». Ministry of Agriculture, Irrigation and Livestock. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2018. [Consulta: 11 novembre 2018].
# Omar Mendoza Cardona

Omar Alberto Mendoza Cardona (Lejanías, Departament del Meta, 25 de novembre de 1989) és un ciclista colombià, professional des del 2012, actualment a l'Equipo Bolivia.

## Palmarès

* 2015
** 1r al Clásico RCN i vencedor d'una etapa
* 2016
** 1r a la Volta a Antioquia
* 2017
** Vencedor d'una etapa a la Volta Internacional Cova da Beira

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Omar Khlifi

Omar Khlifi (àrab: عمار الخليفي, ʿUmār al-Ḫlīfī) (Soliman, 16 de març de 1934 - ?, 30 de desembre de 2017) va ser un guionista, productor i director de cinema tunisià.

## Biografia

Autodidacta, des de principis dels anys 1960, va rodar una dotzena de curtmetratges i migmetratges. El 1966, va dirigir el primer llargmetratge de la història del cinema tunisià després de la independència: El-Fajr/L'Aube (35 mm, en blanc i negre).
Khlifi va ser un membre actiu del Moviment de Cineastes Amateurs de Tunísia (MTCA). Gran pioner del cinema nord-africà, va publicar el 1970 un llibre sobre els orígens del cinema tunisià que va titular L'histoire du cinéma en Tunisie (1896-1970) publicat per la Société Tunisienne de Diffusion de Tunis. També és el fundador de la companyia Films Omar Khlifi, el 1960, amb la qual va rodar tres de les seves pel·lícules: Al moutamarred, Fellagas i Sourakh (‘Crits’).
Va morir el 30 de desembre de 2017.

## Filmografia

* 1966 : El-Fajr
* 1968 : Al moutamarred
* 1970 : Fellagas
* 1972 : Sourakh
* 1986 : Al-tahaddi

## Distincions

* El 5 de novembre 2016 va ser condecorat amb la insígnia de Gran Oficial de l'Ordre del Mèrit de Tunísia.

## Publicacions

* L'histoire du cinéma en Tunisie (1896-1970) (en francès). Tunis: Société tunisienne de diffusion, 1970, p. 239.
* Bizerte (en francès). Carthage: MC-Editions, 2001, p. 34. ISBN 978-9973807199. .
* L'assassinat de Salah Ben Youssef (en francès). Carthage: MC-Editions, 2005, p. 236. ISBN 978-9973807489. .
* Moncef Bey (en francès). Carthage: MC-Editions, 2006, p. 285. ISBN 978-9973807243. .
* Le changement... pourquoi ? comment ? (en francès). Tunis: Omar Khlifi, 2009, p. 239. ISBN 978-9973052957. .

## Referències

* 1 2 «Décès du cinéaste Omar Khelifi» (en francès). businessnews.com.tn, 30-12-2017. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Décrets et arrêtés» (pdf). Journal officiel de la République tunisienne, 18-11-2016, pàg. 3389. ISSN: 0330-7921.
* ↑ «À l'occasion des JCC, le président décore des personnalités de la scène cinématographique» (en francès). businessnews.com.tn, 05-11-2016. [Consulta: 5 novembre 2016].

## Enllaços externs

* «Khlifi Omar» (en francès). africine.org. [Consulta: 19 febrer 2017]..
# Partida de les Forques Velles

Les Forques Velles és una partida de terra del terme de Reus a ponent del Barranc de l'Escorial, entre el passeig de Misericòrdia i la carretera de Riudoms. El nom s'aplica a les terres a banda i banda del Camí Vell de Riudoms fins a tocar el terme de Riudoms, dins el qual penetra.
Fins al segle xvi, s'havia conegut com Les Forques, ja que per aquella zona, passeig de Misericòrdia avall, hi havia hagut el patíbul que el nom recorda. Després les forques es van traslladar a l'ermita del Roser, on el cadafal va estar en funcionament fins a finals del segle xix. L'últim executat va ser Domingo Amorós el 1898.
En el seu territori hi ha el Mas de l'Escut, el Mas del Vilanova, el Mas del Font i l'Ermita de Misericòrdia.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 242. ISBN 8486387655.
# Partida de la Vinadera

La Vinadera és una partida de terra del terme de Reus, tocant al terme de Vila-seca, cosa que fa que les terres pertanyin majoritàriament als veïns d'aquell poble.
És una partida relativament petita, situada entre el camí del maset de Montserrat o del Mas del Larrard, que la separa del terme veí, i el camí de Bellissens, a l'est-nord-est. Cap al nord té les terres del Mas del Larrard i en direcció contrària toca al Pontet, que és una partida del terme de Vila-seca, i a l'autopista. Al seu territori hi ha el Sanatori de Villablanca o Mas del Plana. S'hi conreen vinya i olivers.
Havia format part de l'antic Territori de Tarragona.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 619. ISBN 8486387655.
# Oppia (cràter)

Oppia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -3.79 ° de latitud nord i 102.69 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 36.67 km de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el 30 de setembre de 2011. fa referència a Oppia, una verge vestal romana.

## Referències

* ↑ "Oppia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Wildfang,Robin Lorsch. Routledge. Rome’s Vestal Virgins: A study of Rome’s Vestal priestesses in the late Republic and early Empire, 2006.
# Parella (desambiguació)

«Parella» té aquests significats:
* Societat: Parella, relació íntima i afectiva entre dues persones
* Biografies:
** Joan Roura-Parella (1897 - 1983), pedagog català
* Institucions:
** CEIP Joan Roura i Parella, centre d'ensenyament infantil i primari del municipi de Tortellà
* Parella, un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont
# Parkwood (Califòrnia)

Parkwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 2.119 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parkwood tenia 2.119 habitants, 559 habitatges, i 465 famílies. La densitat de població era de 764,6 habitants/km².
Dels 559 habitatges en un 49,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,1% hi vivien parelles casades, en un 17,5% dones solteres, i en un 16,8% no eren unitats familiars. En el 13,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 37,1% tenia menys de 18 anys, un 11,6% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 15,9% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 26 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 34.018 $ i la renda mitjana per família de 33.411 $. Els homes tenien una renda mitjana de 27.656 $ mentre que les dones 24.167 $. La renda per capita de la població era de 9.997 $. Entorn del 19% de les famílies i el 22,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parkwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parkwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Paríjskaia Kommuna

«Paríjskaia Kommuna» té aquests significats:
* Paríjskaia Kommuna (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
* Paríjskaia Kommuna (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
# Perovka

Perovka (en rus: Перовка) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 123 habitants.

## Referències

* ↑ Село Бобяково на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
* ↑ Расстояние от Анны до Бобякова
# Pat Andrea

Pat Andrea (La Haia, 25 de juny de 1942) és un artista neerlandès. Neix a la Haia (Països Baixos) el 1942, en plena Segona Guerra Mundial. És fill del pintor Kees Andrea i de la il·lustradora Metti Naezer i descendent de tres generacions de pintors i litògrafs. Estudia Belles Arts a la Haia (1960-1965) i l'influeix el realisme subjectiu del seu mestre preferit Westerik. Arriba a Buenos Aires l'any 1976 en mal moment, just l'endemà del cop militar de Jorge Rafael Videla. Posteriorment, la capital argentina serà una de les seves residències alternatives, juntament amb La Haia i, sobretot, París. És seleccionat per Jean Clair en l'exposició “Nouvelle Subjectivité” (París, Brussel·les) juntament amb Hockney, Kitaj i altres pintors figuratius (1976-1979). Col·labora, l'any 1979, amb l'escriptor Julio Cortázar en el llibre La puñalada/ El tango de la vuelta. Un any després, comença a consolidar el seu estil, singular, extremat, subjectiu, metarealista, que significa una renovació de la pintura figurativa. Ja l'any 2000 la seva obra és a museus d'art contemporani, com ells el MoMA (Nova York), el Centre Georges Pompidou (París), la Fondation Maeght (Saint-Paul-de-Vence), el Haags Gemeentemuseum (La Haia), el Stedelijk Museum (Amsterdam) i el Museo Nacional de Bellas Artes de Buenos Aires. Publica el llibre en dos volums Alice au Pays des Merveilles i De l'autre côté du Miroir (Diane de Selliers Éditeur, 2006, París). Entre el 2007-2009 exposa la seva sèrie de quadres inspirats en Alícia en museus i centres d'art a França, Grècia i Holanda. Funda el moviment Het nieuwe verhaal (figuració de l'imaginari). A la galeria Víctor Saavedra (Barcelona) exposa amb la seva dona, Cristina Ruiz Guinazu, i el seu fill Mateo Andrea, també pintors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pat Andrea i Alícia». Arts Santa Mònica, 2011. [Consulta: 27 gener 2013].
# Pat Cadigan

Pat Cadigan (Nova York, 1953-) és una escriptora estatunidenca de ciència-ficció.

## Biografia

Educada a Massachusetts, durant molts anys viu a Kansas però es trasllada a Londres el 1996.
És una respectada escriptora "futurista", així com una narradora de la cultura popular, anomenada "reina del ciberpunk" pel London Guardian.
La seva obra de ficció, tant les novel·les com els contes, ha rebut molts premis, i ha estat traduïda a altres idiomes com francès, alemany, italià i japonès.

## Obra

És autora de sis novel·les, l'última de les quals és Reality Used to be a Friend of Mine, un relat policíac, situat en el futur i en una realitat virtual.
* Novel·les
* Mindplayers (1987)
* Synners (1991)
* Fools (1992)
* Tea from an Empty Cup (1998)
* Dervish is Digital (2000)
* Reality Used to be a Friend of Mine (2004)
* Relats
* Patterns (1989)
* Home by the Sea (1993)
* Dirty Work (1993)

## Referències

* ↑ «Pat Cadigan». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].

## Vegeu també

* Ciència-ficció feminista.
# Pedró de la Mare de Déu dels Dolors

El Pedró de la Mare de Déu dels Dolors és una obra eclèctica d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta quadrada que forma un cos rectangular allargat cobert amb pedra motllurada i coronat amb una creu de ferro. El cos de la construcció està dividit en tres parts. La inferior està arrebossada, deixant només lliure un espai en forma de T invertida on es conserva l'antiga inscripció en pedra. La part central és la de la fornícula de la Mare de Déu dels Dolors, amb un arc de mig punt rodejat de maó i protegit amb una reixa. Totes les cantonades d'aquesta part central estan també protegides de maó. La part superior és la coberta. El padró està construït sobre un empedrat elevat.

## Referències

* ↑ «Pedró de la Mare de Déu dels Dolors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Músculs peroneals

«Músculs peroneals» té aquests significats:
* Múscul peroneal lateral llarg
* Múscul peroneal lateral curt
* Múscul peroneal anterior
# Timòfanes

Timòfanes (en grec antic Τιμοϕάνης) va ser un polític grec nascut circa el 411 aC, i mort assassinat pel seu germà Timoleont l'any 366 aC o el 365 aC, després d'haver intentat ser tirà de Corint.
Timòfanes i Timoleont pertanyien a una de les famílies més il·lustres de Corint. L'any 367 aC, o potser el 366 aC, va comandar un exèrcit de 3.000 mercenaris amb la missió de protegir l'Istme de Corint d'una temptativa d'invasió des del Peloponès. L'any següent va decidir ocupar l'Acròpoli de Corint i imposar la seva tirania sobre la ciutat. Segons Xenofont, els corintis esperaven que Timòfanes servís de força dissuasiva als atenesos, interessats en la conquesta de la ciutat. El seu germà Timoleont s'hi va oposar, i va aconseguir el suport dels mercenaris. Sobre el que va passar després hi ha dues versions. Diodor de Sicília diu que Timoleó va matar el seu germà amb la seva pròpia espasa, i Plutarc explica que va ser assassinat per dos mercenaris mentre el seu germà es tapava la cara, situat una mica lluny dels fets.

## Referències

* 1 2 Mitford, William. The History of Greece. Cambridge: Cambridge University Press, 2010, p. 163. ISBN 9781108011082.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VII, 4,6
* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica, XVI, 65,3
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Timoleó, IV, 5
# Träipen

Träipen, de vegades treipen, és a Luxemburg una variant de la botifarra negra. Les salsitxes es preparen tradicionalment de cap de porc -o menuts i d'altres trossos de carn de porc-, greix, pell i sang. Altres ingredients poden incloure col verda, ceba, mel i alguna espècie com el comí.
Hi ha moltes variants de receptes locals per a la seva preparació, però, bàsicament consta de la carn i la pell que són bullides amb sal, i després picades i mesclades amb col verda finament molta. La sang fresca s'afegeix junt amb pa ratllat i la barreja es posa en budells d'intestí. Les salsitxes són després bullides durant 15 minuts en una paella gran fins que estan cuites.
La preparació en general de les träipen es fregeixen en una paella i se serveixen amb salsa de poma. Són especialment populars als Buergbrennen celebracions del primer diumenge de quaresma.

## Referències

* ↑ «Recipes from Luxembourg». Luxamculturalsociety.org. [Consulta: 2 octubre 2015].
* ↑ «Sylvie Bisdorff Träipen» (en luxemburguès). RTL.lu. [Consulta: 2 octubre 2015].