OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lipòlisi

La lipòlisi és la hidròlisi enzimàtica dels greixos alimentaris per mitjà de l'acció de les lipases pancreàtiques i intestinals.
Es tracta de la reacció de degradació dels lípids per tal de fornir energia. Els lípids complexos, essencialment triglicèrids, són inicialment hidrolitzats en àcids grassos, que són seguidament transformats per una de les vies següents:
* beta-oxidació: es produeix als mitocondris, i produeix acetil-coenzim A al nivell de l'hèlix de Lynen. En presència d'oxigen, l'acetil-coenzim A és integrat al cicle de Krebs i produeix CO$_2$ i energia en forma d'ATP, així com coenzims reduïts. La beta-oxidació també pot produir-se al peroxisoma, i produeix ATP i calor.
* cetogènesi: Al fetge en període de dejú (+ de 18 h), el cicle de Krebs ja no funciona car és desviat per a produir glucosa per gluconeogènesis. La beta-oxidació dels àcids grassos, únics substrats energètics del fetge, provoca aleshores l'acumulació de l'acetil-coenzim A dins les cèl·lules hepàtiques. L'acetil-coenzim A és doncs transformat en cossos cetònics que són exportats a la sang per a ser utilitzats com a substituts de la glucosa (cor/cèl·lules nerviosos). En cas d'excés, són evacuats per l'orina o s'evaporen pels pulmons, provocant un alè ranci.
# Las Quintas Fronterizas

Las Quintas Fronterizas és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.030 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Las Quintas Fronterizas tenia 2.030 habitants, 489 habitatges, i 448 famílies. La densitat de població era de 1.169,8 habitants/km².
Dels 489 habitatges en un 60,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74% hi vivien parelles casades, en un 15,1% dones solteres, i en un 8,2% no eren unitats familiars. En el 8% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39,6% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 16,8% de 45 a 60 i un 5,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.648 $ i la renda mediana per família de 23.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.620 $ mentre que les dones 11.429 $. La renda per capita de la població era de 5.364 $. Aproximadament el 40,3% de les famílies i el 38,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Las Quintas Fronterizas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Las Quintas Fronterizas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Gal·loni (proverbial)

Gal·loni, en llatí Gallonius, fou un romà la riquesa i golafreria del qual va esdevenir proverbial i a viure bé se li deia "viure com Gal·loni". Ho explica Ciceró. Fou probablement contemporani de Publi Corneli Escipió Africà el Jove i satiritzat per Gai Lucili i Horaci. El menjar que el va fer més famós era l'esturió (acipenser), que posava sovint a la seva taula, cosa que també menciona Plini el vell.

## Referències

* ↑ Gallonius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 222
# Calzadilla de los Barros

Calzadilla de los Barros és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2003 | 2006 |
| 1.193 | 1.223 | 1.496 | 1.516 | 1.551 | 1.619 | 1.030 | 844 | 806 | 870 | 845 | 854 |

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].
# Quetzal capdaurat

El quetzal capdaurat (Pharomachrus auriceps) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae). Habita la selva humida de les muntanyes de l'est de Panamà, Colòmbia, oest de Veneçuela, l'Equador, el Perú i Bolívia.
# Sindillar

Sindillar és el primer sindicat independent de dones treballadores de la llar i la cura a l'estat espanyol. Neix a finals del 2011 amb representació de dones de diversos països: Equador, Xile, Colòmbia, Mèxic, Paraguai, Uruguai, Cuba, Bolívia, Paquistan, Índia, Senegal, Marroc, Nepal, Nigèria, Panamà, Costa Rica, Honduras, Brasil, Argentina, Catalunya i Rússia. Es constitueix com una organització de base sindical per a donar suport al col·lectiu de les treballadores de la llar. Es troba en construcció i està conduït per dones emprenedores, mares de família, persones amb i sense papers i d'una diversitat de països.
El 2018, Sindillar va rebre el premi Ciutat de Barcelona d'Educació "pel seu projecte pedagògic, que es concreta en un conjunt d'accions formatives amb la finalitat de desenvolupar, visibilitzar, apoderar i reconèixer el col·lectiu de les dones migrades treballadores de la llar i la cura de les persones". Té un projecte comú, Madremanyajuntament amb l'espai Francesca Bonnemaison, per a visibilitzar les reivindicacions de les treballadores de la llar i de les cures.

## Referències

* ↑ «Ha nascut “Sindillar”, el sindicat de treballadores de la llar». [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ Echeverría Valverde, Rocío. «Urge humanizar el sistema económico» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2019].
* ↑ «Sindihogar / Sindillar guanya el Ciutat de Barcelona | Barcelona Districte Cultural». [Consulta: 23 gener 2020].
* ↑ «Un elogio a la diversidad» (en castellà).
* ↑ «Madremanya: "entre lo poético y lo político"», 13-02-2015. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «“365 de feina invisible.” Museu d'Art Contemporani de Barcelona. 16-12-17,[Consulta: 14 d'octubre 2019]». Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Sindillar, Feminismo Decolonial, vídeo de presentació de Sidillar
* Sindillar, xerrada d'Isabel Escobar a la Setmana contra el racisme 2017, organitzada per SOS Racismo Nafarroa
# OCD

OCD té els següents significats:
* Orde de les Carmelites Descalces, orde religiós catòlic femení fundat per Santa Teresa de Jesús
* Orde dels Carmelites Descalços, orde religiós catòlic masculí eixit de l'anterior
* Oxford Classical Dictionary, enciclopèdia de referència en anglès sobre l'antiguitat clàssica
* Trastorn obsessivocompulsiu (del seu nom en anglès Obsessive–Compulsive Disorder), síndrome psiquiàtrica pertanyent al grup dels trastorns d'ansietat
# Lipuïta

La lipuïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor al Prof. Pu Li (李璞) (11 de juliol de 1911, comtat de Wendeng, província de Shandong, República Popular de la Xina - 26 d'abril de 1968, Guiyang, província de Guizhou, Xina), geoquímic i petròleg, doctorat per la Universitat de Cambridge, a Anglaterra, l'any 1950.

## Característiques

La lipuïta és un silicat de fórmula química KNa₈Mn$^{3+}$₅ Mg$_{0.5}$[Si₁₂O$_{30}$(OH)₄](PO₄)O₂(OH)₂·4H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015, sent publicada per primera vegada el 2019. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lipuïta hauria de pertànyer a "09.EJ - Fil·losilicats sense classificar» juntament amb la lourenswalsita i la middendorfita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 20010, i al projecte RRUFF, amb el número de dipòsit: r140496.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina N'Chwaning III, una de les mines de N'Chwaning situades a Kuruman, dins el camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica), on es troba en forma de cristalls laminars, tabulars o granulars i nervats. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Lipuite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 novembre 2021].
# La sonámbula, recuerdos del futuro

La sonámbula, recuerdos del futuro, també coneguda simplement com La sonámbula, és una pel·lícula argentina de ciència-ficció de 1998 dirigida per Fernando Spiner i protagonitzada per Eusebio Poncela, Gastón Pauls i Sofia Viruboff. El guió va ser escrit per Fernando Spiner i Ricardo Piglia. La seva estrena es va produir el 24 de setembre de 1998 al Festival Internacional de Cinema de Toronto.

## Sinopsi

Corre l'any 2010 en una Argentina ucrònica, i és el Bicentenari de la Revolució de Maig. Durant aquest any, el govern realitza proves experimentals amb una nova substància química. Però ocorre un accident, pel qual la gent perd la memòria, i amb ella la seva identitat.
Una jove, Eva Rey (Sofia Viruboff) és una d'aquestes persones i les autoritats creuen que pot ser la clau d'aquesta estranya situació. Ella també pensa unir-se al grup subversiu de Pardal (Gastón Pauls). A Eva se li permet sortir de la instal·lació experimental on l'han estat tractant, però acompanyada d'Ariel (Eusebio Poncela). Només que en lloc de vigilar a Eva, Ariel comença a enamorar-se d'ella.

## Repartiment

* Eusebio Poncela... Ariel Kluge
* Alejandro Urdapilleta... Aldo
* Lorenzo Quinteros... Gauna
* Gastón Pauls... Gorrión
* Norman Briski... Duke
* Sofía Viruboff... Eva
* Patricio Contreras... Santos
* Pastora Vega... Doctora Estévez
* Belén Blanco
* Noemí Frenkel

## Nominacions i premis

Als Premis Cóndor de Plata de 1999 va guanyar els premis al millor muntatge i a la millor direcció artística. Al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana de 1999 va guanyar els premis a la millor música, al millor so i a la millor opera prima i el premi "Coup de Coeur" al Festival de Cinema Llatinoamericà de Tolosa de Llenguadoc.

## Referències

* ↑ Diz, Javier; y Rey, Malena (2015): «Fernando Spiner y Ana Piterbarg hablan de “Los siete locos y Los lanzallamas”», artículo del 12 de marzo de 2015 en el sitio web Los InRocks (Buenos Aires). Consultado el 16 de marzo de 2016.
* ↑ “El fin del mundo es una mujer que se despierta” Arxivat 2021-11-12 a Wayback Machine., Entrevista a Fermamdp Spiner sobre la pel·lícula
* ↑ “La sonámbula” de Fernando Spiner ya se disfruta de manera online Cine de Género Latinoamericano
* ↑ Fernando Spiner, recuerdos del futuro, un cineasta del presente, al web del govern de Buenos Aires

## Enllaços externs

* Fitxa de la pel·lícula a CineNacional.com
* La sonámbula, recuerdos del futuro a YouTube
# Gal·lobeudantita

La gal·lobeudantita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany al grup de la beudantita. Rep el seu nom per la seva relació amb la beudantita i el seu contingut en gal·li.

## Característiques

La gal·lobeudantita és un arsenat de fórmula química PbGa₃(AsO₄)(SO₄)(OH)₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1994. Cristal·litza en el sistema trigonal. Els cristalls aïllats són romboèdrics, de gairebé 1 mm; poden ser modificats per {0001}, discoides, de composició fortament zonal; també es troben en agregats subparal·lels. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gal·lobeudantita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Tsumeb, a la regió d'Otjikoto, Namíbia, l'únic indret on ha estat descrita, on sol trobar-se associada a altres minerals com: stolzita, plata mercúrica, otjisumeïta, beudantita gàl·lica, hidalgoïta gàl·lica, escorodita, hematites, goethita, renierita, gal·lita, tennantita gàl·lica i calcocita.

## Referències

* ↑ «Gallobeudantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 agost 2016].
* 1 2 «Gallobeudantite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 agost 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Calze

«Calze» té aquests significats:
* Arqueologia: copa antiga, generalment metàl·lica, sense nanses; calze (arqueologia)
* Cristianisme: calze usat en l'eucaristia; calze (litúrgia)
* Botànica: una part exterior de la flor; calze (botànica)
* Anatomia: òrgan o cavitat en forma de calze; per exemple el calze renal major o el menor.
Viccionari
# Silviu Lung Jr.

Silviu Lung Jr (Craiova, 4 de juny de 1989) és un porter de futbol romanès que actualment juga en l'Astra Giurgiu.
# Quintana (terreny)

Una quintana o quintà és un tros o porció de terra immediata a una casa, a una masia o a un mas. Amb el terme quintana o quintà, també es designa el camp o pastura o tros de terra, no boscós, al voltant d'una masia o d'una població.
Al Vallès i al Gironès s'anomena quintana la feixa gran o conjunt de feixes en un rost o pendís conreat o el conjunt de feixes de regadiu d’una propietat. A molts llocs de Catalunya i Mallorca s'anomena quintana la pleta situada a prop de les cases d'una possessió i que s'usa per amollar-hi el bestiar.
Al Penedès i a Menorca el terreny inculte, faixa o tros de terra que no es conrea, prop de masia o de poblat, que sovint serveix d’esbargiment per a l'aviram.
Terme que prové del latí "quintanus", ‘de cinc en cinc’ (del llatí quinque, ‘cinc’). Segons Joan Coromines pot fer referència a la cinquena part de la propietat d’un agricultor en un paratge on hi ha les diferents edificacions del mas.
Una quintana és també una mesura de superfície agrària, referint-se al tros de terra equivalent a la cinquena part d'una mujada.

## Referències

* ↑ «quintana». Corpus textual informatitzat de la llengua catalana, IEC, 2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «quintana». Diccionari descriptiu de la llengua catalana, IEC, 2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «quintana». Institut d'Estudis Catalans, IEC, DCVB, 2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «quintana (ramaderia)». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 28 juny 2021].
* ↑ «quintana». RodaMots, 04-05-2015. [Consulta: 27 juliol 2023].
* ↑ «(7) quintana». IEC, DCVB, Institució Francesc de Borja Moll, 2021. [Consulta: 28 juny 2021].
# Néber Araújo

Néber Araújo (Departament de Cerro Largo, 7 de setembre de 1937) és un periodista, locutor, empresari i presentador de televisió uruguaià.

## Biografia

Va néixer en la quarta secció del Departament de Cerro Largo, una zona rural a la que va viure amb els seus pares i els seus dos germans fins als vuit anys. Es van mudar a Melo, on va completar els seus estudis primaris i secundaris.
Va treballar com a presentador principal d'l'informatiu central «Telemundo» de Teledoce de Montevideo, fins al 18 de desembre de 2003. La seva carrera periodística es va estendre per més de quaranta anys, i ha estat guardonat amb diversos premis, entre ells el Premi Iris.
Va treballar tant en ràdio com en televisió. En CX 8 Ràdio Sarandí va conduir durant diverses dècades el programa matutí «En vivo y en directo» en el qual també participaven altres reconeguts periodistes uruguaians, com Jorge Traverso o Lil Bettina Chouhy, un programa que després es va traslladar a CX 24 Nuevotiempo, on va realitzar junt amb Traverso un projecte periodístic més ampli, pioner en l'emissió de ràdio online a Amèrica Llatina el 1997.
En televisió, Araújo, va ser presentador de diversos programes i transmissions especials de plebiscits i eleccions nacionals. Va ser periodista d'entrevistes i anchorman de l'informatiu central «Telemundo», i altres programes periodístics de Teledoce.
Va ser propietari de les estacions de ràdio Septiembre FM, que van operar per a l'àrea metropolitana de Montevideo en la freqüència de 101.2 MHz, i per a l'àrea de Punta del Este, en 97.5 MHz.
Aquesta casat amb María del Carmen Felitto, i són pares de quatre fills: Néber, Ana Carolina, Federico y Sebastián.

## Referències

* 1 2 «Néber Araújo, periodista. En política, Wilson fue y es mi gran amor» (en castellà). Semanario Voces, 15-02-2020.
* ↑ «Néber Araújo y su esposa en Punta del Este» (en castellà). Caras. Arxivat de l'original el 2017-11-18. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ Herrera, Magdalena. «Néber Araújo, en vivo y en directo: Soy un liberal que no oculta sus vísceras» (en castellà). Portal del Uruguay.
* ↑ Nigro Geolkiewsky, Horacio. «Uruguay: Nuevotiempo Online. Antes del streaming y el podcast. El teléfono como reproductor de audio. (1997)» (en castellà). la Galena del Sur, 02-01-2015.
* ↑ Heguy, Margarita. «Los comunicadores: Neber Araujo (entrevista)» (en castellà), 13-05-2007.
* ↑ «"Setiembre FM" fue vendida por Neber Araújo a los adventistas» (en castellà). La República, 11-11-2004.
* ↑ «Néber Araújo celebró 82 años» (en castellà). El País, 08-09-2019.
# Lluïsa Amàlia de Brunsvic-Lüneburg

Lluïsa Amàlia de Brunsvic-Lüneburg (en alemany Luise Amalie von Braunschweig-Wolfenbüttel) va néixer a Wolfenbüttel el 29 de gener de 1722 i va morir a Berlín el 13 de gener de 1780. Era filla del duc Ferran Albert II (1680-1735) i d'Antonieta Amàlia de Brunsvic-Lüneburg (1696-1762).
El 1742 es va casar a Berlín amb August Guillem de Prússia (1722-1758), fill del rei Frederic Guillem I (1688-1740) i de Sofia Dorotea de Hannover (1687-1757). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Frederic Guillem II (1744-1797), que es va casar amb Frederica Lluïsa de Hessen-Darmstadt.
* Frederic Enric (1747-1767).
* Guillemina (1751-1820), casada amb Guillem V d'Orange
* Jordi Carles Emili (1758-1759).

## Enllaços externs

* http://familypedia.wikia.com/wiki/Luise_Amalie_von_Braunschweig-Wolfenb%C3%BCttel_(1722-1780)
# Lituània pròpia

La Lituània pròpia (en llatí: Lithuània propria, lituà: Didžioji Lietuva, literalment: «Genuïna Lituània») es refereix a una regió que existia dins del Gran Ducat de Lituània, i parlava l'idioma lituà. El significat primordial és idèntic al del Ducat de Lituània, un territori al voltant del qual el Gran Ducat de Lituània va evolucionar. El territori pot ser traçat per les parròquies catòliques cristianes establertes en terres paganes bàltiques del Gran Ducat de Lituània després de la cristianització de Lituània el 1387. Ells van ser prou distingibles, ja que les parts de Rutènia del Ducat van ser batejades a la forma ortodoxa. El terme en llatí va ser utilitzat àmpliament durant l'edat mitjana i es pot trobar a nombrosos mapes històrics fins a la Primera Guerra Mundial.
La Lituània pròpia de vegades també es denomina «Lituània Major» (en lituà: Didžioji Lietuva), particularment per contrast amb Lituània Menor.

## Referències

* 1 2 Stone. Polish-Lithuanian state, 1386-1795. p.4
* ↑ Гаучас П. К вопросу о восточных и южных границах литовской этнической территории в средневековье // Балто-славянские исследования. 1986. М., 1988. pp. 195-196
* ↑ Safarewicz J. Studia językoznawcze. Warszawa, 1967. pp. 257-259
# La sostingut menor

La sostingut menor (també La#m en la notació europea i A#m en la notació americana) és la tonalitat que té l'escala major a partir de la nota la sostingut. Així, la seva escala està constituïda per les notes do#, re#, mi#, fa#, sol#, la# i si#. La seva armadura té set sostinguts, totes les notes de l'escala. El seu relatiu major és la tonalitat de Do sostingut major, i la tonalitat homònima és la sostingut major.

## Referències

* ↑ «Acorde A#m piano (La sostenido menor) - AcordesPIANO.com» (en castellà). [Consulta: 11 gener 2021].
# Frontispici (arquitectura)

El frontispici o frontis o (del llatí frontispicium, frontis front i spicere mirar), en arquitectura, és el conjunt de la façana principal d'un edifici.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p. 242. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Burlesque (pel·lícula de 1980)

Burlesque és una pel·lícula mexicana dirigida per René Cardona. Va ser filmada en 1980 i protagonitzada per Alma Muriel, Lucy Gallardo, Angélica Chaín i Lyn May.

## Argument

En una de les seves nits d'espectacle, en el cabaret Burlesque (famós precisament pels seus xous de burlesc i striptease), ocorren una sèrie de peculiars històries. Dues vedettes, Mink (Lyn May) i Gina (Angélica Chaín), competeixen per aconseguir els favors d'un productor cinematogràfic, mentre que una altra anomenada Christian (Alma Muriel) intenta fugir de l'assetjament d'uns proxenetes. També es conten les històries de La Sexy Loca (Fanny Kaufman «Vitola») i una simpàtica fichera obesa (Susana Cabrera), que lluiten per competir amb les joves entre els clients, encara que els seus millors temps ja han passat.

## Repartiment

* Alma Muriel... Christian
* Lucy Gallardo... Madame
* Lyn May... Mink
* Angélica Chaín... Gina'
* Polo Ortín... Polo
* Fanny Kaufman «Vitola»... La Sexy Loca
* Susana Cabrera... Fichera obesa
* Princesa Lea... Vedette
* Jeanette Mass ... Vedette
* Gloriella... Vedette
* Norma Lee ... Vedette
* Paco Francisco ... Bailarín
* Alberto Rojas "El Caballo"... Caballo
* Raúl "Chato" Padilla... Cliente
* Joaquín García... Cliente
* Tito Junco... Proxeneta
* Pompín Iglesias... Cliente
* Alfonso Iturralde... Mesero
* Silvestre Méndez ... Músico

## Comentaris

La cinta és en realitat una revista musical amb una trama mínima filmada principalment per a retratar el món de les vedettes i la vida nocturna imperant en la Ciutat de Mèxic de l'època.

## Referències

* ↑ Burlesque a sensacine
* ↑ Burlesque a sincroguia.tv-expansion
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-26. [Consulta: 22 març 2021].
# Societat Europea d'Oncologia Mèdica

La Societat Europea d'Oncologia Mèdica, en anglès European Society for Medical Oncology (ESMO) és una societat professional i una organització sense ànim de lucre, fundada el 1975, compromesa amb l'avenç en l'especialitat d'oncologia mèdica i la promoció d'un enfocament multidisciplinari del tractament i l'atenció del càncer. Amb més de 40.000 membres que representen professionals de l'oncologia de més de 177 països de tot el món, ESMO és la societat de referència en educació i informació oncològica. L'ESMO celebra anualment un congrès. El 2019 se celebrà a Barcelona, i el 2017 i 2020 a l'IFEMA de Madrid.

## Referències

* ↑ «European Society for Medical Oncology (ESMO)». Union for International Cancer Control's (UICC). [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «The European Society for Medical Oncology (ESMO)». Journal of Thoracic Oncolgy, Vol. 5, Núm. 5. Supl. 1. S6, 2010. DOI: 10.1097/JTO.0b013e3181dd0cf5 [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «Madrid acogerá de nuevo en 2020 el Congreso de la Sociedad Europea de Oncología Médica». Gaceta Médica, 14-06-2018 [Consulta: 14 març 2021].
* ↑ «La Sociedad Europea de Oncología Médica celebra virtualmente su congreso anual 2020». Acta Sanitaria, 04-09-2020. [Consulta: 14 març 2021].

## Enllaços externs

* Societat Europea d'Oncologia Mèdica (ESMO)