OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Boylover

Boylover (en anglès: amants de nens/adolescents), sovint abreujat com a BL, és un terme de la llengua anglesa, utilitzat com a referent per a homes o dones atrets sexualment i afectivament pels nens o adolescents masculins menors d'edat S'utilitza i es reindica principalment per a alguns pedòfils i defensors de la normalització de la pedofília com a denominació alternativa al terme pedòfil i pederasta, per tal d'evitar el mal ús i l'estigmatització d'aquests termes.
Si no es crea, el terme va ser el menys reactivat per grups de poetes uranis i s'ha popularitzat actualment amb al desenvolupament d'internet, de manera que passa a altres llengües sense ser objecte de traducció.Tanmateix, idiomes com l'alemany i l'esperanto, han donat lloc a formes pròpies com Knabenliebhaber i Knabamanto respectivament.
Posteriormente s' introdueix el terme girllover (amant de nenes) per referir-se als homes o dones sexualmente atrets per nenes o adolescentes femenines meenors d'edat. També apareix el terme genèric childlover.
Un boylover desitja una relació propera i d'amistat amb un nen o un noi. Aquesta relació no ha d'incloure necessàriament algun tipus d'intimitat sexual, ni tampoc necessàriament l'exclou. Evidentment, juguen amb la innocència dels nens per manejar-los al seu gust i aconseguir l'únic que en desitgen, un abús o agressió sexual cap als menors.

## Llenguatge secret

El triangle blau és el símbol dels pedòfils que s'identifiquen a si mateixos com a boylovers, el cor significa que es té interès per les nenes, i la papallona amb les ales blaves i roses vol dir que li agraden indistintament ambdós sexes. Són símbols bàsics i infantils duplicats, on la forma més gran representa l'adult que acull el petit, que seria el dibuix més petit. Com més fi és el traç de la línia, més petit és el perfil de víctima. L'FBI va emetre el 2017 un informe sobre aquest tipus de simbologia on s'afirmava que fins i tot hi havia bijuteria pedòfila

## Boy xats

L'any 2002 es va crear el fòrum BoyLover.net per LB Enterprises, el qual s'ha vist relacionat amb acusats d'abús sexual infantil i distribució i tinença de pornografia infantil. L'accés està restringit, per ser usuari cal passar certs requeriments. Posteriorment va ser tancat per l'Europol l'any 2011, després de rebre múltiples denúncies que es traficava pornografia infantil al lloc web, juntament amb relats eròtics sobre menors d'edat.
El 2004 es va crear el fòrum El Castillo Azul administrat per Free Spirits, on, pedòfils mantenien converses sobre les seves depravacions. El 2008 va estar inaccessible, el 2009 va tornar a ser accessible i posterment va ser tancat per falta de moderats.44 El lloc va ser administrat per l'ofensor sexual Jon Schillaci, que l'administrava mentre estava pròfug de la justícia a Mèxic.

## Referències

* ↑ «Abuso sexual en internet: El lenguaje secreto de los pedófilos en la red: así funcionan» (en castellà), 20-12-2020. [Consulta: 24 maig 2023].
# Cabal

El cabal es la quantitat d'aigua que porta un riu.
«Cabal» té aquests significats:
* Física:
** Cabal màssic, quantitat de massa que travessa una certa àrea per unitat de temps
** Cabal hidràulic, quantitat de fluid que passa per un circuit hidràulic en un temps determinat
* Biografies:
** Miquel Cabal Guarro (Barcelona, 1977), traductor de rus.
** Constantino Cabal (Oviedo, 1877 - 1967), escriptor i periodista.
# Carlos García

«Carlos García» té aquests significats:
* Carlos García (escriptor) (Saragossa, c. 1580 - França(?) c.1630), metge i escriptor barroc espanyol.
* Carlos García García (1970-), un exfutbolista basc.
* Carlos García Gual (1943-), un escriptor balear.
* Carlos García i Badías (1984-), un futbolista català.
* Carlos García Becerra (1977-), un futbolista hispano-veneçolà.
* Carlos García Quesada (1978-), un exciclista espanyol.
* Carlos García Quesada, un futbolista sevillà.
* Gorka de Carlos García (1977-), un futbolista navarrès.
# Gerro de Rubin

La Copa de Rubin pertany a una famosa sèrie d'il·lusions òptiques cognitives desenvolupada al voltant de 1915 pel psicòleg danès Edgar Rubin. Va ser introduïda per primera vegada en la seva obra Synsoplevede Figurer (Figures visuals). Rubin incluïa una sèrie d'exemples, com una creu de Malta en blanc i negre, però el que va acabar sent més famós va ser el seu gerro, potser perquè la creu de Malta podia ser fàcilment interpretada com una pilota de platja en blanc i negre.
La copa presenta una doble visió («percepció multiestable»), la de la copa i la de dos rostres humans que es miren cara a cara. Aquesta figura ha estat utilitzada per la Psicologia de la Gestalt.

## Vegeu també

* Pareidolia

## Referències

* ↑ Edgar Rubin
# Cabaletta

La cabaletta és una forma d'ària a l'òpera italiana del segle xix. Normalment es refereix específicament a la segona meitat d'una ària doble: un moviment més ràpid, més animat o més rítmic, després d'una secció de cantabile. Amb Donizetti i Bellini va assumir un caràcter més dramàtic i es va tornar més lenta.
Generalment la cabaletta representa una intensificació de les emocions o una irresoluble presa de decisió, representada musicalment mitjançant l'acceleració del ritme, sovint provocada per la intervenció d'un altre personatge o del cor en el que s'anomena tempo di mezzo, que la separa del cantabile, que és la part en què s'expressen sentiments.
La cabaletta va sorgir com una evolució de les àries de principis del segle xix que contenien que estructura única, cap a unes àries més elaborades amb moviments musicalment diferents, amb dues seccions ben contrastades amb tempos diferents. El terme es definia per primera vegada el 1826. Té una estructura repetitiva que consta de dues estrofes seguides per variacions embellides. La cabaletta típicament acaba amb una coda, sovint virtuosa.
Algunes exemples clàssics de cabaletta són les àries "Non più mesta" de La Cenerentola de Rossini (1817), "Vien diletto, è in ciel la luna" de I puritani de Bellini (1835), "Possente amor mi chiama" de Rigoletto de Verdi (1851) i "Di quella pira" de Il trovatore de Verdi (1853).
# Casa Oller (Capellades)

La Casa Oller és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El carrer Sant Francesc, és l'eix viari nord-sud del costat de llevant del nucli antic, des del carrer del Call fins l'Abat Muntades. És de planta trencada, amb un dens conjunt d'edificis d'interès històric i arquitectònic que acullen habitatges.
Casa entre mitgeres, amb façana de planta trencada, de planta baixa, dues plantes pis i sota coberta. Es cobreix amb coberta de teula àrab a dues vessants, acabada amb cornisa amb permòdols, canal i baixant fins al forjat de la planta baixa. Les obertures són d'arc de mig punt, al segon eix respecte la mitgera de migdia, les quals corresponien a una galeria oberta en cantonada abans que la darrera reforma construís la crugia entre l'arc i la mitgera, tancant el pati obert al carrer. El parament de façana està arrebossat i pintat de color salmó.

## Referències

* 1 2 «Casa Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Gerrunium

* Per a altres significats, vegeu «Gerúnium».
Gerrunium era una fortalesa dels febates, a la Dassarètia, a la frontera entre Il·líria i Macedònia.
El legat Luci Apusti, un oficial romà enviat per Publi Sulpici Galba Màxim per assolar el territori de Filip V de Macedònia durant la guerra contra aquest rei va ocupar i saquejar la ciutat, segons Titus Livi. Gerrunium (potser Gertunium) és probablement la mateixa localitat que Gertus (Γερτοῦς), ocupada per Scerdelaïdas, que la va prendre a Filip i aquest la va recuperar al segon any de la guerra social. Polibi menciona una localitat diferent, Gerus, situada probablement una mica més avall d'Antipàtria (Berat) seguint la vall del riu Uzúmi, probablement a la confluència amb el Devól.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gerrunium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 17 juliol 2021].
# Casa Orga

La Casa Orga és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Està formada per un grup d'edificis amb clares diferències volumètriques, segons els usos. El cos lateral és de tres trams amb planta baixa i pis, adosats un a l'altre i amb coberta a dues vessants. En les plantes baixes hi ha una gran porta d'entrada damunt la qual s'obre un finestral dividit en tre parts per dospilars. El ritme altern que crea la coberta dues vessants es veu accentuat per l'existència d'uns elements ornamentals acabats en grans boles de ceràmica. L'edifici principal, que dona a un ampli pati, és de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa i situada a la part esquerra s'obre la porta d'accés, d'arc carpanel i amb una inscripció en pedra on es llegeix la data de 1920. Hi ha unes finestres amb reixat. Al primer pis hi ha, distribuïts alternativament, dos balcons i tres finestres. Al segon pis se situen les golfes, amb cinc finestres d'arc rebaixat. És de pedra, maó i maçoneria.

## Història

Antiga casa d'una famíla de terratinents de Picamoixons.

## Referències

* 1 2 «Casa Orga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Bridgeport (Nebraska)

Bridgeport és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 1.594 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bridgeport tenia 1.594 habitants, 654 habitatges, i 419 famílies. La densitat de població era de 647,8 habitants per km².
Dels 654 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,2% hi vivien parelles casades, en un 7,5% dones solteres, i en un 35,8% no eren unitats familiars. En el 32,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,1% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.527 $ i la renda mediana per família de 37.813 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.037 $ mentre que les dones 18.500 $. La renda per capita de la població era de 14.320 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 12% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bridgeport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Glacera d'Orny

La Glacera d'Orny (Glacier d'Orny en francès) se situa a Suïssa, en concret en el Cantó del Valais, a la vall Blegui d'Orny, Massís del Mont Blanc. Neix de les mateixes geleres que la Glacera del Trient.
Hi ha un petit refugi proper, prop de la morrena, en la part dreta de la glacera.

## Referències

* ↑ «Hiking in Switzerland – Orny glacier, Valais» (en anglès), 22-08-2016. [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Glacier D'orny: Imágenes, fotos de stock y vectores | Shutterstock». [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Glacier d'Orny - Glacier» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Cabane d'Orny» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Cabane d'Orny CAS» (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2020].
# Bromur d'argent

El bromur d'argent és un compost químic, de fórmula AgBr, àmpliament utilitzat en el camp de la fotografia per la seva sensibilitat a la llum.

## Ús

El bromur d'argent s'empra en l'emulsió de paper fotogràfic. Les sals es dipositen en suspensió en una capa de gelatina. Quan la llum incideix sobre el compost, l'argent i el bromur es dissocien (la molècula de bromur d'argent es trenca i se separen els elements). D'aquesta manera les zones il·luminades (per la projecció del negatiu) del paper fotogràfic després d'un procés químic de revelat es contrasten del fons tornant-se fosques o negres.

## Obtenció

Encara que també pot trobar-se en forma mineral, el bromur d'argent sol preparar-se amb la reacció de nitrat d'argent i bromur de potassi (KBr).

## Propietats

El bromur d'argent és molt pesat en aigua, però fàcilment soluble en solucions d'amoníac, tiosulfat i cianur.
# Glyptothorax callopterus

Glyptothorax callopterus és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a la península de Malaca.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M. 1989. Zoogeography of the fishes from Indochinese inland waters with an annotated check-list. Bull. Zoöl. Mus. Univ. Amsterdam 12(1):1-55.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* The Taxonomicon (anglès)
# Casa a la carretera de la Pobla a Igualada

La Casa a la carretera de la Pobla a Igualada és una obra de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular que, probablement, originàriament era coberta a dues vessants, però que en un segon moment fou reformada: es desmuntà la part central de la coberta (que ara sembla plana a la part del mig !) i s'alçà un altre pis, possiblement destinat a golfes, cobrint-se també a dues vessants, de manera que actualment hi ha dues cobertes a dues vessants.
La façana també fou reformada, però conserva el portal de mig punt adovellat de grans dimensions. A la casa se li van afegir d'altres dependències destinades, entre d'altres, a corrals.

## Història

Hi ha la possibilitat que es correspongui amb l'anomenada casa Peinots. És anterior al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la carretera de la Pobla a Igualada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2018].
# Governació de Bagdad

La governació o muhàfadha de Bagdad (àrab: محافظة بغداد, muḥāfaẓat Baḡdād) és una de les divuit governacions que conformen la república de l'Iraq. La seva capital és l'homònima Bagdad, que és la capital nacional. Situada a la zona centre del país, limita al nord amb la governació de Salah ad-Din, a l'est amb la de Diala, al sud amb la de Babilònia i a l'oest amb la d'Al-Anbar. Amb 204 km² és la governació menys extensa, amb 7 055 200 habitants en 2011, la més poblada, i amb 34 584 hab/km², la més densament poblada.
L'àrea metropolitana de la ciutat de Bagdad depassa els límits de la governació, i té una extensió de 4 555 km².

## Enllaços externs

* Bagdad (en àrab)
# Casa del Moliner

La Casa del Moliner és una obra de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa entre mitgera, de planta rectangular i teulat a dues aigües. Va ser bastida amb pedra volcànica del país i els murs foren estucats. Disposa de baixos, amb un local comercial, dos pisos superiors i golfes. El primer pis té un balcó, amb una sola porta d'accés, sostingut per quatre mènsules decorades amb fullatges estilitzats. El segon pis, igualment, disposa d'un sol balcó sostingut per dues mènsules ornades, però de dimensions més reduïdes. Les dues obertures estan emmarcades per un ampli guardapols d'estuc, coronat per un escut llis, voltat de fullatges; aquests guardapols són sostinguts per pilars estriats i capitells d'estuc imitant les fulles d'acant. Entre el segon pis i les golfes corre una sanefa d'estuc amb arquets cecs. Aquestes darreres disposen de tres amplis badius, sostinguts per pilars i capitells.

## Referències

* ↑ «Casa del Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Captador solar pla

Els col·lectors solars plans o captadors solars plans són la tecnologia solar tèrmica més comuna a Europa. La seva funció, com la de tots els col·lectors solars, és captar l'energia provinent de la radiació solar i convertir-la en energia calorífica.
Consisteixen en un recinte que conté una placa absorbent de color fosc amb passadissos de circulació de fluids i una coberta transparent per permetre la transmissió d'energia solar al recinte. Els costats i la part posterior del recinte estan aïllats normalment per reduir la pèrdua de calor a l'ambient. Un fluid de transferència de calor circula per l'interior de per absorbir calor del col·lector solar provocat per la irradiació solar.
El fluid de treball en climes tropicals i subtropicals normalment és l'aigua. En climes en què és probable la congelació s'utilitza un altre tipus de fluid de treball similar a un anticongelant de cotxe. Si s'utilitza un fluid de transferència de calor, s'utilitza normalment un intercanviador de calor per transferir calor del líquid col·lector solar a un dipòsit d'emmagatzematge d'aigua calenta. El disseny més comú de l'absorbidor consisteix en tubs de coure units a una xapa metàl·lica d'alta conductivitat tèrmica (que pot ser de coure o d'alumini). Generalment, s'aplica un revestiment fosc al costat orientat al sol del conjunt absorbent per augmentar l'absorció d'energia solar. Un revestiment absorbent habitual és la pintura d'esmalt negre.
En els dissenys de col·lectors solars d'alt rendiment, la coberta transparent és de vidre calent temperat i amb un contingut reduït d'òxids de ferro igual que per a les plaques solars fotovoltaiques. El vidre també pot tenir un patró de punteig i un o dos recobriments antireflectants per millorar encara més la transparència. El recobriment absorbent és típicament un recobriment selectiu, en què el selectiu significa tenir la propietat òptica especial per combinar una elevada absorció a la part visible de l'espectre electromagnètic acoblada a baixa emissió en l'infraroig. Això crea una superfície selectiva, que redueix l'emissió d'energia del cos negre de l'absorbidor i millora el rendiment.

## Aplicacions

El col·lector solar pla vidrat s'usa generalment en sistemes de calefacció d'aigua domèstics o en instal·lacions d'aigua calenta sanitària. La temperatura de funcionament és generalment entre 30 °C i 60 °C.

## Referències

* ↑ Norton, Brian. Harnessing solar heat, 2013-10-11. ISBN 9789400772755. OCLC 862228449.
* ↑ «Captador solar pla». [Consulta: 7 novembre 2019].

## Vegeu també

* Energia solar tèrmica
# Casa entre Aiguablava i Fornells

La Casa entre Aiguablava i Fornells, o Casa Cruïlles, és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, obra de l'arquitecte Antoni Bonet i Castellana.

## Descripció

La Casa Cruïlles és una casa situada en un terreny accidentat. La situació de l'immoble i la topografia del solar obliguen a accedir a l'habitatge pel sostre, fet que permet una major integració de l'obra en el solar. A causa d'aquesta topografia accidentada i responent a la voluntat d'integració de la casa en la parcel·la, l'habitatge s'estructura en diferents nivells esglaonats, des de la cota més alta (la carretera) fins a la més baixa (el mar); la planta també s'adapta a la del terreny, un solar amb forma trapezoïdal. D'aquesta manera, la casa Cruïlles presenta una planta que comença sent molt estreta i acaba obrint-se cap a la platja. Com a prolongació de la sala d'estar, es creà un pati davant del mar amb una piscina; sota els dormitoris hi ha un gran menjador, obert i informal i semi cobert.
L'immoble té dues parts diferenciades, unides per un cos de planta baixa i un pis format per una sèrie d'obertures; al jardí hi ha un muret que també unifica ambdues zones. Vist des de la cala, a l'esquerra, s'observen la planta baixa i els dos pisos; en les plantes superiors hi ha un gran bloc massís al centre que deixa les cantonades lliures. Aquest bloc massís es converteix en una barana a la planta superior; aquesta planta és un estudi amb una coberta parabòlica que permet l'entrada de llum superior. A la dreta, en canvi, es poden diferenciar dos cossos més: un volum massís que constitueix el sostre amb jardí, i un cos a la planta superior format per tres arcs parabòlics (el central més petit); aquests arcs formen un porxo que resguarda tres finestrals de vidre —que coincideixen amb els tres arcs— i que alberga una sala d'estar-menjador.

## Història

Habitatge de segona residència dissenyat el 1967 per Antoni Bonet Castellana, per encàrrec del tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona, Santiago de Cruïlles de Peratallada.

## Referències

* ↑ «Casa Cruïlles». ArquitecturaCatalana.cat. [Consulta: 24 març 2022].
* 1 2 3 «Casa entre Aiguablava i Fornells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Casa de la Corporació Livoniana

La Casa de la Corporació Livoniana (en letó: Vidzemes bruņniecības nams) és un edifici històric a Riga, capital de Letònia, construït per albergar el parlament regional de la Corporació Livoniana en la governació de Livònia. Va ser inaugurat el 1867 i va allotjar el parlament regional fins a la independència de Letònia el 1919, i posteriorment va ser fet malbé per un incendi el 1921. Avui dia és la seu de la Saeima, el parlament de Letònia. Es troba inclòs a la llista de la UNESCO del barri vell de Riga, just davant de la Catedral de Sant Jaume.

## Història de l'edifici

La construcció de l'edifici va començar en un moment que les parts de l'actual Letònia eren administrades per l'Imperi Rus com el Govern de Livònia, que incloïa l'actual nord de Letònia i una gran part del sud d'Estònia. La Corporació era un feu semiautònom que administrava la zona en nom de l'emperador. Aquesta corporació es va iniciar amb la dissolució de l'Orde Teutònic al segle xvi, i comprenia la noblesa Bàltica que va ser la classe dominant a Letònia i Estònia fins a la Primera Guerra Mundial. No era un òrgan democràtic, sinó més aviat una assemblea aristocràtica de nobles.
La construcció va començar el 1863 i va ser dissenyat per Robert Pflug, un alemany bàltic, i Jānis Frīdrihs Baumanis, de la primera formació acadèmica d'un arquitecte letó. L'exterior i l'interior es van acabar en estil eclèctic. La façana presenta una fornícula que conté una escultura d'escultor danès escultor David Jensen representant el mestre teutònic Wolter von Plettenberg.

## Vegeu també

* Assemblea Constitucional de Letònia

## Referències

* ↑ «Main building of the Saeima», 2014. [Consulta: 22 gener 2015].

## Enllaços externs

* Parlament de Letònia