OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artavasdes I d'Armènia

Artavasdes I d'Armènia era un fill del rei Artàxias I d'Armènia, i de la reina Satenik.
Després de la mort del seu pare el 159 aC, va ascendir al tron d'Armènia, territori que va governar entre els anys 159 aC i 149 aC. La cronologia dels reis d'Armènia no acaba de ser acceptada, ja que apareix un Artavasdes que era rei fins vers el 95 aC i atès que Artàxies va morir vell, és poc probable que el seu fill gran li sobrevisques 65 anys. Hi ha diverses teories: una d'aquestes proposa que a la mort d'Artàxies va pujar al tron el seu fill Tigranes I i Artavasdes era fill d'aquest. La segona és que Artavasdes va governar més anys, del 159 al 123, i després el va succeir el seu germà Tigranes (que seria un germà petit). Tradicionalment al Artavasdes que regnava fins al 95 aC se l'assenyalava com Artavasdes II, però aquest problema es va resoldre quan es va determinar que Arsames, que fou sàtrapa rei de vers el 243 al 220 aC, tenia com a segon nom el d'Artavasdes (I).115 aC
Durant el seu regnat (159 a 149 o 123 aC), Artavasdes hauria rebutjat diversos intents de l'Imperi Part d'envair Armènia, però finalment fou derrotat per Mitrídates II, que va annexionar els territoris que integraven Armènia oriental i va prendre al seu fill, Tigranes (Moisès de Khoren parla de Tigranes II, però probablement seria Tigranes I, que seria més aviat el seu germà) com a ostatge. A la seva mort el va ser succeït en el tron d'Armènia aquest Tigranes I, suposat fill petit d'Artàxies.
Segons l'historiador Cyril Toumanoff, Artavasdes va ser el rei que, d'acord amb els annals medievals georgians, va intervenir a Ibèria a petició d'un noble local, i va instal·lar al seu fill, Arshak, en el tron de la regió. D'aquesta manera Artavasdes va poder ser el responsable de la institució de la Dinastia Artáxida d'Ibèria.

## Referències

* ↑ També anomenat Artavazd, en armeni: Արտավազդ Առաջին)
* ↑ Rapp, Stephen H. (2003), Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts, p. 282.
| Precedit per: Artàxies I | Rei d'Armènia 159 aC – 149 aC/123 aC | Succeït per: Tigranes I |
| Precedit per: Artàxies I | Dinastia Artàxida 159 aC – 149 aC/123 aC | Succeït per:Tigranes I |
# Casa Pere Roca

La Casa Pere Roca és una casa de Tòrrec al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal que forma part del nucli històric del poble. Està adaptada al desnivell topogràfic i té l'accés principal a la zona inferior, per sota d'un pas cobert per una volta de maçoneria. Té un soterrani on hi ha els cellers, la planta noble i les golfes. La coberta és de teula àrab.

## Història

És el casal més antic del poble. A la llinda de la porta hi figura una inscripció: Pere Roca, any 1846.

## Referències

* 1 2 «Casa Pere Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Nieheim

Nieheim és una ciutat del districte Höxter a l'Estat Federal de Nordrhein-Westfalen (Nord-Rin- Westfàlia), Alemanya. Es troba a una altitud de 243 m. Té 6.631 habitants (2009).

## Comunitats

Nieheim compta amb 10 centres:
* Entrup
* Eversen
* Erwitzen
* Himmighausen
* Holzhausen
* Merlsheim
* Nieheim
* Oeynhausen
* Schönenberg
* Sommersell mit Kariensiek

## Història

Nieheim va ser un membre de la Lliga Hanseàtica. Actualment compta amb un centre balneari i conserva un barri d'estil medieval.

## Persones lligades a Nieheim

* Dietrich von Nieheim (1338/48 - 1418), serví a tres papes de Roma
* Hugo Makibi Enomiya-Lassalle (1898 - 1990), un clergue i filòsof zen Jesuïta que va construir l'edifici de l'Església de la Pau a Hiroshima nasqué a Externbrock prop de Nieheim.
* Wilhelm Hillebrand (1821-1886) botànic.

## Enllaços externs

* Nieheim - Lloc web oficial
# Santa Àgueda d'Abella de la Conca

L'església de Santa Àgueda d'Abella de la Conca és una església moderna construïda al Cap del Pla d'Abella, al sud del nucli vell del poble d'Abella de la Conca, al municipi del qual pertany, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a l'Espiguet, al costat de llevant del lloc que actualment fa de cap administratiu del municipi: les antigues escoles, convertides actualment en Casa de la Vila.
Malgrat que va ser construïda per tal de substituir en el servei parroquial l'església de Sant Esteve d'Abella de la Conca, no s'ha fet servir mai més que en molt comptades excepcions. L'edifici està fet pel que fa a les parets, sostre i teulada i terra, però roman inacabat a l'interior, que és del tot sense arrebossar. Sí, en canvi, que posseeix uns vells bancs de fusta disposats de forma convencional dins d'una església.

## Etimologia

Església advocada a santa Àgueda, situada a l'Espiguet, d'Abella de la Conca.

## Enllaços externs

* L'església de Santa Àgueda en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Han Shan

Han Shan (xinès: 寒山) (Julu Commandery, segle VIII - 760 ↔ 800), pinyin: Hánshān, és una figura budista i taoista xinesa associada a una col·lecció de poemes de la dinastia Tang en la tradició taoista i Chan. Ningú sap qui era, quan va viure ni quan va morir exactament, ni si va existir realment ja que l'unic que ha sobreviscut d'ell és un recull de poemes recopilats per monjos d'un monastir proper. En la tradició budista xinesa, Han Shan i el seu company Shide són honrats com a emanacions dels bodhisattvas Mañjuśrī i Samantabhadra, respectivament. A les pintures japoneses i xineses, Han Shan es representa sovint juntament amb Shide i amb Fenggan, un altre monjo amb atributs llegendaris.
Dels 600 poemes que es creu que va escriure en algun moment abans de la seva mort, 313 van ser recollits i han sobreviscut.

## Referències

* ↑ Xiang Chu. 寒山诗注 "Cold Mountain Poems and Notes". 3rd edition, Zhonghua Book Company, Beijing, China, 2010.
# Artavasdes VI d'Armènia

Artavasdes VI va ser rei d'Armènia de l'any 4 al 6. De vegades apareix identificat amb Artavasdes II de Mèdia Atropatene, que va ser rei de l'Atropatene del 4 al 6 o 10 però aquesta identificació és incerta.
El rei Ariobarzanes va morir en un accident i la corona va passar al seu fill Artavasdes VI l'any 4. No era un rei popular i tenia molta oposició al país, on la influència de l'Imperi Part era considerable. Era vassall dels romans i Dió Cassi afirma que va rebre rebre Armènia de mans d'August i del Senat Romà.
Es diu que va ser enderrocat després d'un setge l'any 6, i fins i tot algunes fonts diuen que va morir assassinat aquest mateix any a mans dels seussúbdits. Llavors els romans van col·locar al tron a Tigranes V, que segons unes fonts era de l'antiga dinastia nacional armènia dels artàxides i segons altres era fill de l'assassinat. També es parla (segons Tàcit) de la tornada de la reina Erato d'Armènia però no sembla molt probable.

## Referències

* ↑ Bunson, Matthew. Encyclopedia of the Roman empire. Nova York: Facts on File, 2002, p. 36, 47. ISBN 9780816045624.
* ↑ Dió Cassi. Historia romana (Ῥωμαικὴ ἱστορία), LV, 10
* 1 2 Marie-Louise Chaumont, «L'Arménie entre Rome et l'Iran: I de l'avènement d'Auguste à l'avènement de Dioclétien». A: Aufstieg und Niedergang der römischen Welt: vol. 2. Berlin: De Gruyter, 1995, p. 82. ISBN 9783110103717
* ↑ Tàcit. Annals, II, 4

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris: Payot, 1947
# Sarah McBride

Sarah McBride (Wilmington, 9 d'agost de 1990) és una política i activista estatunidenca pels drets LGBT. És secretària nacional de premsa de Human Rights Campaign. McBride va ser notícia quan es va definir públicament com a transgènere mentre exercia com a presidenta dels estudiants de la Universitat Americana.
Se li atribueix en gran part el mèrit de l'aprovació de la llei de l'estat de Delaware que prohibeix la discriminació per raons d'identitat de gènere en temes d'ocupació, habitatge, assegurances i en llocs públics. El juliol de 2016 va ser oradora en la Convenció Nacional Demòcrata, on es va convertir en la primera persona obertament transgènere en adreçar-se a una convenció d'un partit majoritari en la història dels Estats Units.
En les eleccions presidencials dels Estats Units de 2020, McBride es va convertir en la primera senadora transgènere dels Estats Units en ser escollida a l'estat de Delaware pel Partit Demòcrata amb 30 anys.

## Referències

* ↑ «Staff». Human Rights Campaign. [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ «Sarah McBride Arxivat 2017-12-17 a Wayback Machine.». Human Rights Campaign. [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ Landau, Lauren «From Tim To Sarah: AU Student Body President Unveils Big News». WAMU 88.5, June 8, 2012 [Consulta: April 7, 2014].
* ↑ Karlan, Sarah. «Delaware Passes Trans Protections, With Help From A Young Advocate». BuzzFeed, June 20, 2013. [Consulta: April 7, 2014].
* ↑ Cohen, Celia. «Trans». Delaware Grapevine, June 13, 2013. [Consulta: April 7, 2014].
* ↑ «HRC's Sarah McBride, Chad Griffin to Speak at DNC Arxivat 2016-07-27 a Wayback Machine.». Human Rights Campaign. [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ «At This Week's DNC Sarah McBride Will Become First Openly-Transgender Speaker to Address Major Party». The New Civil Rights Movement. [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ «Dems add first transgender speaker to convention lineup». , July 14, 2016 [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ «HRC's Sarah McBride to become first openly trans person to speak at a major party convention Arxivat 2018-08-12 a Wayback Machine.». Gay Times [Consulta: July 27, 2016].
* ↑ «Sarah McBride, primera senadora transgènere dels Estats Units». 324cat, 04-11-2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
# Castell de Beeston

El castell de Beeston és un antic castell reial situat en una posició elevada (110 m), sobre un cingle gresós sobre del Plana de Cheshire. Es va construir cap al 1220 per Ranulf de Blondeville, 6è Comte de Chester, (1170-1232), en el seu retorn de les Croades. El 1237, Enric III va prendre possessió del castell, i es va mantenir en bones condicions fins al segle xvi, quan es va decidir no utilitzar-lo per a usos militars, encara que el 1643 va entrar en servei de nou, durant la Guerra Civil Anglesa. El 1646 el castell es va demolir parcialment, segons l'ordre de destrucció de Cromwell, per prevenir que s'utilitzes com a fortalesa. El segle xviii el lloc s'utilitzava com a pedrera.
Es remoreja que el tresor que pertany a Ricard II està enterrat en terres del castell, però moltes recerques que s'han dut a terme no han donat cap senyal que fos així. Els murs de la part externa pati, i els murs, la casa de guarda i el pati interior s'han designat separadament per l'English Heritage com a edificis de Grau I. També és un monument previst. El castell és propietat de l'English Heritage.

## Referències

* ↑ Fry 1980, p. 186.
* ↑ «Walls of the outer bailey at Beeston Castle». The National Heritage List for England, 2011. [Consulta: 26 abril 2011].
* ↑ «Walls, towers and gatehouse of the inner bailey at Beeston Castle». The National Heritage List for England, 2011. [Consulta: 26 abril 2011].
* ↑ «Beeston Castle; medieval enclosure castle and site of late prehistoric hillfort». The National Heritage List for England, 2011. [Consulta: 26 abril 2011].
* ↑ «Beeston Castle». [Consulta: 19 febrer 2008].

## Bibliografia

* Fry, Plantagenet Somerset. The David & Charles Book of Castles. David & Charles, 1980. ISBN 0-7153-7976-3.

## Vegeu també

* Castell de Peckforton, casa de camp a un quilòmetre del Castell de Beeston
# Okanogan

Okanogan és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 2.484 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Okanogan tenia 2.484 habitants, 909 habitatges, i 599 famílies. La densitat de població era de 524,1 habitants per km².
Dels 909 habitatges en un 37,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,1% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 34% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,49 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.994 $ i la renda mediana per família de 33.947 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.143 $ mentre que les dones 20.822 $. La renda per capita de la població era de 13.849 $. Aproximadament el 20,2% de les famílies i el 24,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Okanogan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Okanogan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Citotoxicitat mediada per cèl·lules dependents dels anticossos

La citotoxicitat mediada per cèl·lules dependents dels anticossos (CMCDA) és un mecanisme de defensa immunològica mediada per cèl·lules pel qual una cèl·lula del sistema immunitari activa la lisi d'una cèl·lula objectiu, amb els antígens de superfície de la membrana units als anticossos específics. És un dels mecanismes mitjançant els quals els anticossos, com a part de la resposta immunitària humoral, poden actuar per limitar i contenir una infecció.
La CMCDA és independent del sistema del complement que també lisifica objectius però no requereix cap altra cèl·lula. La CMCDA requereix una cèl·lula efectora que clàssicament és coneguda com a cèl·lules citocides naturals (NK) que típicament interaccionen amb la immunoglobulina G (IgG). No obstant això, els macròfags, els neutròfils i els eosinòfils també efectuen una CMCDA, així els eosinòfils que maten alguns cucs paràsits (helmints) mitjançant la IgE.

## Referències

* ↑ Hashimoto, G.; Wright, P. F.; Karzon, D. T. «Antibody-dependent cell-mediated cytotoxicity against influenza virus-infected cells». The Journal of Infectious Diseases, 148, 5, 01-11-1983, pàg. 785–794. DOI: 10.1093/infdis/148.5.785. ISSN: 0022-1899. PMID: 6605395.
* ↑ Pollara, Justin; Hart, Lydia; Brewer, Faraha; Pickeral, Joy; Packard, Beverly Z.; Hoxie, James A.; Komoriya, Akira; Ochsenbauer, Christina; Kappes, John C. «High-throughput quantitative analysis of HIV-1 and SIV-specific ADCC-mediating antibody responses». Cytometry Part A, 79, 8, 01-08-2011, pàg. 603–612. DOI: 10.1002/cyto.a.21084. ISSN: 1552-4930. PMC: 3692008. PMID: 21735545.
* ↑ Wang, W; Erbe, AK; Hank, JA; Morris, ZS; Sondel, PM «NK Cell-Mediated Antibody-Dependent Cellular Cytotoxicity in Cancer Immunotherapy». Front Immunol, 6, 2015, pàg. 368. DOI: 10.3389/fimmu.2015.00368. PMC: 4515552. PMID: 26284063.
* ↑ Capron, M; Kazatchkine, MD; Fischer, E; Joseph, M; Butterworth, AE «Functional role of the alpha-chain of complement receptor type 3 in human eosinophil-dependent antibody-mediated cytotoxicity against schistosomes». J Immunol, 139, 6, 1987, pàg. 2059–65. PMID: 2957447.
# Sarkinita

La sarkinita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la wagnerita. Rep el seu nom del grec σάρκιυος sarkinos (fet de carn), al·ludint al seu color vermellós i a la lluïssor grassa.

## Característiques

La sarkinita és un fosfat de fórmula química Mn2+ 2(AsO₄)(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5. És un mineral isostructural amb la triploidita i la wolfeïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sarkinita pertany a «08.BA: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: ambligonita, montebrasita, tavorita, triplita, zwieselita, triploidita, wagnerita, wolfeïta, stanĕkita, joosteïta, hidroxilwagnerita, arsenowagnerita, holtedahlita, satterlyita, althausita, adamita, eveïta, libethenita, olivenita, zincolibethenita, zincolivenita, auriacusita, paradamita, tarbuttita, barbosalita, hentschelita, latzulita, scorzalita, wilhelmkleinita, trol·leïta, namibita, fosfoel·lenbergerita, urusovita, theoparacelsita, turanita, stoiberita, fingerita, averievita, lipscombita, richel·lita i zinclipscombita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Harstigen, ubicada a la localitat de Pajsberg, al districte de Persberg del municipi de Filipstad, a Värmland (Suècia). També ha estat descrita a altres indrets de Suècia, a Suïssa, als Estats Units, a Romania, al Kazakhstan, al Japó, a Itàlia, a França i a Àustria.

## Referències

* ↑ «Sarkinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Franz Wagner

Franz Wagner (Imperi Austrohongarès, 23 de setembre de 1911-Viena, 8 de desembre de 1974) fou un futbolista austríac de les dècades dels 30 i 40.
Fou 18 cops internacional amb Àustria, amb qui disputà la Copa del Món de 1934 a Itàlia. Després de l'annexió d'Àustria per Alemanya, disputà 3 partits amb aquesta selecció i participà en el Mundial de França 1938. Pel que fa a clubs, passà quasi la totalitat de la seva carrera al SK Rapid Wien.

## Referències

* ↑ http://rapidarchiv.at/trainer/wagner_franz.html
* ↑ http://rapidarchiv.at/spieler/wagner_franz.html
# Aymoré Moreira

Aymoré Moreira (Miracema, Rio de Janeiro, 1912 - Salvador de Bahia, 26 de juliol de 1998, fou un jugador i entrenador de futbol brasiler, que va conduir la selecció del seu país a guanyar el seu segon Mundial de Futbol. Era germà de Zezé Moreira i Ayrton Moreira, tots dos entrenadors de futbol com ell.

## Biografia

Va començar la seva carrera com a mitja punta, però aviat va destacar com a porter, posició a la qual va jugar a l'América Football Club, Palmeiras i Botafogo, entre els anys 1936 i 1946; també va participar en alguns partits per la "seleçao Brasileira".
Després de jubilar-se com a jugador, va esdevenir un entrenador d'èxit, conduint la selecció de futbol del Brasil al seu segon títol mundial a Xile, 1962. Aymoré va dirigir la "seleçao" en 61 partits, amb 37 victòries, 9 empats i 15 derrotes. A més de guanyar la Copa del Món, va ser entrenador de l'equip "canarinha" que va guanyar la Taça Oswaldo Cruz els anys 1961 i 1962, Taça Bernardo O'Higgins el 1961 i 1966, la Copa Roca el 1963 i la Taça Rio Branco el 1967.
Entre els equips entrenats per Aymoré Moreira, hi descaquen Bangu, Palmeiras, Portuguesa, Botafogo, São Paulo, Galícia i Panathinaikos.

## Referències

* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 gener 2010].

## Enllaços externs

* Aymoré Moreira al Museu dels Esports Arxivat 2016-03-21 a Wayback Machine. (portuguès)
# Santa Maria de Ramoneda

Santa Maria de Ramoneda és una església del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'una nau, coberta amb volta de canó reforçada per un arc toral, que arrenca de pilastres rectangulars, amb impostes bisellades. L'absis semicircular, amb una finestra de doble esqueixada, és precedit per un arc presbiteral, actualment paredat que el converteix en sagristia. Al mur nord s'obre un petit absis semicircular que es mostra exteriorment com una protuberància. Trobem altres edificis d'aquesta contrada que també tenen aquesta mena d'absis lateral, n'hi ha a la serra de Comiols i a la mateixa Baronia de Rialb. La porta és resolta amb un arc de mig punt. A ponent es dreça un campanar d'espadanya, d'un ull. Els murs són llisos a l'absis, però, trobem motius llombards: lesenes i arcuacions. L'interior és arrebossat i el parament és de carreuons ben escairats, disposats ordenadament en filades. Es tracta d'un edifici propi del segle xi que mostra formes pròpies de l'evolució de l'arquitectura llombarda.

## Història

El lloc de Ramoneda és documentat el 1092, quan és citat com a afrontació oriental d'un mas que fou donat a l'església del Sant Sepulcre de la Seu d'Urgell. També s'esmenta Ramoneda, com afrontació occidental del terme de Gavarra, en un altre documents de l'any 1095, pel qual el vescomte Guerau Ponç II de Cabrera i la seva muller Estefania donen a l'església de Santa Maria de la Seu d'Urgell el castell de Gavarra, amb tots els seus termes i pertinences. Cal esperar el 1335 per a tenir la primera referència directa de l'església. Segons un document recopilat per Jaume Pasqual, en aquesta data es tenen notícies d'un rector de Ramoneda, Bernat de Turbiàs.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Ramoneda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].

## Enllaços externs

* Carretera del Forat de Bulí, km. 4,7
* Pista a Ramoneda
# Cennis

Els cenni (en llatí Cenni, en grec antic Κέννοι) eren una tribu germànica que formava part de la confederació dels alamans esmentada per Dió Cassi.
Els romans hi van estar en guerra en temps de Caracal·la. Alguns autors pensen que podrien ser els mateixos que els cats, i altres els identifiquen amb els sènons (Senni), però no es pot assegurar res.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Cenni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# Clupisoma sinensis

Clupisoma sinensis és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 31 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous no són protegits.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Mekong amunt fins a Yunnan (Xina) i riu Pahang (Malàisia).

## Ús comercial

És venut fresc.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom, 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos. 161 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Vidthayanon, C., J. Karnasuta i J. Nabhitabhata, 1997. Diversity of freshwater fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok. 102 p.
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, 265 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Riede, K., 2004. Global register of migratory species - from global to regional scales. Final Report of the R&D-Projekt 808 05 081. Federal Agency for Nature Conservation, Bonn, Alemanya. 329 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Setge d'Atenes

Setge d'Atenes té aquests significats:
* Setge d'Atenes (405 aC)
* Setge d'Atenes (287 aC)
* Setge d'Atenes (1687)