OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca Tost

Ca Tost, antiga seu de Banca Catalana, és un edifici d'habitatges de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici que fa cantonada amb el carrer d'en Bosch i que consta de baixos comercials i tres plantes més. A la planta baixa, totes les obertures - tres i quatre als carrers d'En Bosch i González Alba respectivament- tenen muntants i arcs rebaixats petris. Al carrer González Alba es pot veure: a la primera i a la segona planta quatre balcons de volada curta, en canvi a la segona en tenen més i torna a ser minso el voladís de l'únic balcó de la tercera planta. Tots ells tenen els muntants i les llindes lleugerament corbes de pedra Les baranes són de ferro i tenen un dibuix simple. A més, a la tercera planta hi ha tres finestres amb dues obertures petites i una columna al mig, tot el conjunt és emmarcat amb pedra amb dos arcs petits a la part superior.
La façana del carrer Gonzàlez Alba acaba en una cornisa ampla i una barana a la coberta en la qual es combinen parets rectangulars amb espais oberts que allotgen balustres, en nombre total de cinquanta-tres, sèries de tretze i un espai d'onze unitats.
Tota aquesta façana és molt equilibrada i a l'altura del primer pis i al costat dret hi ha una fornícula que conté la imatge votiva de la Mare de Déu amb el Nen en braços, envoltada per dues columnes amb capitells vegetals i un arc de mig punt. El tractament de la façana del carrer d'En Bosch segueix el mateix ritme i qualitat que la façana que podríem considerar principal. Al primer pis, hi ha tres balcons, dos al segon i quatre finestres al tercer pis, amb el mateix estil de disseny que les del carrer González Alba. L'acabament segueix el mateix estil ja referenciat.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer González Alba, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Cucut oriental

El cucut oriental (Cuculus saturatus) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos i matolls de l'Àsia meridional i Oriental, des del nord de l'Índia cap a l'est fins a l'est de la Xina i Taiwan. Passa l'hivern a les Filipines i el Sud-est asiàtic.
# Clan Ii

El clan Ii (井伊氏 Ii-shi) era un clan japonès que provenia de la província de Tōtōmi. Era un clan de la família Imagawa, i després va canviar al clan Matsudaira de la província de Mikawa. El cèlebre, Ii Naomasa un membre d'aquest clan del segle xvi, va servir com un dels generals de Tokugawa Ieyasu, i va rebre el feu de Hikone com a recompensa per la seva conducta a la batalla de Sekigahara. El clan Ii i algunes branques secundàries van seguir sent dàimio mentre va durar el període Edo. Ii Naosuke, el famós polític de l'últim període Edo, era membre d'aquest clan.

## Vegeu també

* Ii Naomasa
* Ii Naotora
# Ambrosi d'Alexandria

Ambrosi d'Alexandria (grec antic: Ἀμβρόσιος, llatí: Ambrosius) va ser un noble i cortesà romà que vivia vers el 230. Va pertànyer primer a la secta cristiana dels valentinians i després a les dels marcionites, però fou convençut per Orígenes. Va ser ordenat diaca. Va convèncer a Orígenes d'escriure els seus Comentaris. Durant la persecució de Maximí el Traci (236) va actuar com a confessor. Va morir entre el 247 i el 253. La seva correspondència amb Orígenes, lloada per Jeroni, s'ha perdut.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). Vol I. pàg. 139
# Pepita Reimundi

Pepita Reimundi Florensa (Lleida, 31 de gener de 1917 - Cambrils, 15 d'agost de 2009) fou una mestra i pedagoga socialista catalana.
Els pares regentaven el cafè del Centre Autonomista de Dependents del Comerç i de la Indústria, que disposava d'una excel·lent biblioteca. Estudià Magisteri a l'Escola Normal de Lleida. Fundà a Lleida del Partit Obrer d'Unificació Marxista i impulsà activitats sindicals, polítiques i culturals. Afiliada a la FETE-UGT des del 1934. Com a directora de l'escola de Balaguer, elaborà un reglament sense càstigs i introduí els tallers de preaprenentatge a partir dels treballs manuals i donant importància a les matemàtiques, el llenguatge, la geografia i la història. Acabada la Guerra Civil espanyola la condemnaren a mort en un consell de guerra. Finalment l'empresonaren sis anys.
Després continuà la seva tasca clandestinament i, amb el seu marit, Miquel Tufet, editaren el butlletí Espurna, un aparador ideològic del socialisme lleidatà. Represaliada, no pogué exercir de mestra fins a l'any 1973, en què es reincorporà a l'ensenyament, al col·legi dels Camps Elisis. El 1977 substituí Maria Rúbies al capdavant de l'Institut de Ciències de l'Educació a Lleida; és l'època de la recuperació de la llengua catalana i de molta feina per fer amb pocs recursos. Al cap de deu anys es retirà, però de seguida impulsà l'Aula d'Extensió Universitària de la Gent Gran de la Universitat de Lleida fins que es jubilà l'any 2004.

## Reconeixement i memòria

Va rebre el Premi Catalunya d'Educació 2005, atorgat per Òmnium Cultural.
Una plaça de la ciutat de Lleida, la plaça de Pepita Reimundi, recorda la seva figura i el seu llegat. Una de les sales de la nova Llotja, la sala VIP, porta el nom de Pepita Reimundi.

## Referències

* ↑ Casals Bergés, Quintí «L’Escola Normal femenina de Lleida: les primeres directores fins a Pepita Úriz Pi (1885-1936)». Shikar, 4, 2017, pàg. 58–69 (pàg. 65). ISSN: 2462-3075.
* 1 2 «AULES UNIVERSITÀRIES DE LA GENT GRAN». Universitat de Lleida. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «Entrevista a Josepa Reimundi (mestra, afiliada a FETE a l’any 34) [Entrevista feta al 2003 per a "Revolució i Responsabilitat"]». ...amb l'escola, 07-12-2013. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Les Notícies de llengua i treball. Desembre 2006. Biografies ugetistes
* ↑ «Pepita Reimundi». UGT Catalunya, 25-02-2013. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2017. [Consulta: 11 març 2018].
* ↑ Rebollo Catalán, Ángeles; Arias Rodríguez, Alicia. Hacia una docencia sensible al género en la educación superior. (en castellà). Dykinson, 2021-11-30, pàg. 209. ISBN 978-84-1377-641-5.
* ↑ «NOMENCLÀTOR OFICIAL DE LLEIDA». La Paeria. [Consulta: juny 2024].
* ↑ «La Llotja es posa de gala per iniciar la temporada». Arau Acústica. La Paeria, 01-02-2010, pàg. 17.

## Enllaços externs

* Biografies sindicalistes Arxivat 2017-06-14 a Wayback Machine.
# Ca Valentí

Ca Valentí, l'antiga Clínica Prats, és una casa amb elements barrocs i de les darreres tendències de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici fa cantonada amb els carrers Santa Anna i de les Monges. És una casa senyorial que consta de planta baixa i dos pisos, amb una façana interessant i amb un petit pati interior. La planta baixa té elements de pedra a la porta amb una llinda d'arc mixtilini que té un escut heràldic al centre, a la cantonada fins al forjat del pis superior hi ha una finestres enraixades. Al primer pis hi ha dos balcons individuals i un altre corregut a la cantonada. Tots ells tenen bona volada, amb barana de forja, motllures de pedra i la part superior de les obertures és corba. Els balcons de la segona planta estan sota mateix de la cornisa perimetral de la façana i tenen un voladís mínim.
L'edifici es corona amb un petit voladís que el recorre en tot el seu perímetre. La façana és llisa, llevat de quatre obertures simples. El material emprat és la pedra arrebossada i pintada

## Referències

* 1 2 «Ca Valentí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Cal Jan (Sora)

Cal Jan és una masia de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Jan és una casa de planta rectangular construïda amb murs irregulars i poc morter i el teulat a doble vessant. Parcialment arrebossada i parcialment cimentada, encara conserva les llindes de les portes i finestres. La llinda de la porta principal presenta la data de construcció de l'actual edifici: 1737. Davant de la casa hi ha una construcció feta sols de pedra, tallada regularment, que es fa servir de pallissa. L'estat de conservació és dolent i actualment sols fa servir per a granja de bestiar.

## Referències

* ↑ «Cal Jan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Cadini di Misurina

Els Cadini di Misurina formen l'extremitat meridional de les Dolomites de Sesto i estan situades a la província de Belluno a Itàlia. Compostes de molts pics rocosos i pinacles, dominen el llac de Misurina a l'est, els Tres Cims de Lavaredo al nord i la vall d'Ansiei al sud i a l'est. El cim més alt és la Cima Cadin di San Lucano (2.839 m).
Una via ferrada molt exposada, la Via ferrada Merlone, dona accés a la Cima Cadin Nord est. El sender Alberto Bonacossa passa a través dels Cadini i segueix antics camins de la Primera Guerra Mundial. El circuit d'alta muntanya, el Giro dei Cadini, permet fer la volta dels Cadini. A l'hivern, aquesta itinerari és considerat com molt exigent.
Un telecadira porta del llac de Misurina al refugi Col de Varda

## Refugis

* Refugi Fonda Savio (2.359 m, CAI)
* Refugi Città di Carpi (2.110 m, CAI)
* Refugi Col de Varda (2.106 m, privat)
* Cima Cadin Nord Est, Cima Cadin di San Lucano i Cima Eötvös
* El sender Alberto Bonacossa
* Els Cadini des del llac d'Antorno
* El refugi Citta di Carpi

## Referències

* ↑ «Via Ferrata Merlone» (en alemany). Klettersteige - Wandern & Klettern | Outdoor Community via-ferrata.de, 08-02-2016.
* ↑ «Rifugio Città di Carpi | Cadini di Misurina (2.110 m)» (en italià). Rifugio Città di Carpi. Arxivat de l'original el 2020-08-08. [Consulta: 12 juny 2020].
* ↑ «Rifugio Col de Varda» (en italià). rifugiocoldevarda.it. [Consulta: 22 maig 2020].
# Café Lisboa

El Café Lisboa és un local d'oci de la ciutat de València, ubicat a la plaça del Doctor Collado de Ciutat Vella. Va ser obert per Toni Peix al carrer dels Cavallers, i des del 1985 està regentat per Joan Antoni Rodilla i Josep Benet, finit el 2007. El 1995 van canviar la ubicació a l'actual, inaugurant amb una exposició de Paco Jarque.

## Referències

* 1 2 3 Miñana, Fernando. «El sindicalista del Café Lisboa». Culturplaza, 19-07-2020. [Consulta: 8 gener 2021].
# Cal Figuera (Castellfollit del Boix)

Cal Figuera o Can Figuera és una masia situada al municipi de Castellfollit del Boix, a la comarca del Bages.

## Referències

* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Can Figuera | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 26 desembre 2021].
# Cal Santpare (la Vall d'en Bas)

Cal Santpare és una masia situada al municipi de la Vall d'en Bas, a la comarca catalana de la Garrotxa.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 590.
# Bumerang (pel·lícula de 2001)

Bumerang (en serbi Бумеранг) és una pel·lícula de comèdia sèrbia de 2001. dirigit per Dragan Marinković amb un guió escrit per Filip David i Svetislav Basara. La pel·lícula va participar en festivals de cinema a Berlín, Karlovy Vary, Varsòvia, València, Toronto, Montreal, Quebec, Vancouver, São Paulo, Washington, Santa Bàrbara, Brussel·les, Cottbus, Minneapolis, San José i Turquia.

## Argument

A la cafeteria Boomerang, els destins vitals de diversos personatges inusuals s'entrellacen.
En el transcurs d'un dia neix l'amor, es produeix el matrimoni, es resol un assassinat misteriós, s'exploren noves oportunitats de negoci, neixen nens i fins i tot els morts tornen a la vida. Tots estan intentant viure les seves vides com poden.
Aquesta és una història on cap dels personatges té res a perdre. En ell hi ha la policia i els delinqüents, els traficants de cocaïna i els espectadors de cinema, els taxistes, els borratxos i les dones de cinquanta anys, però també molt més joves femme fatale. Realment es pot argumentar que els personatges d'aquesta història són els que veiem cada dia, els que coneixem. Viuen la seva vida, probablement no com volen, sinó com poden, a la xarxa d'aquest espai embruixat.

## Repartiment

* Lazar Ristovski - Bobby
* Dragan Jovanović - Toni
* Nebojša Glogovac - Mickey
* Milena Dravić - Senyora Jeftic
* Petar Božović - Inspector Trtović
* Nikola Simić - Aprcović
* Maja Sabljić - Stanislava
* Nikola Đuričko - Allau
* Paulina Manov - Olga
* Vojin Ćetković - Un criminal
* Zoran Cvijanović - L'home que perd el rellotge, el germà de l'Olga
* Danica Ristovski - Dona gitana
* Jovan Ristovski - Un borratxo

## Recompenses

* Vrnjačka Banja: Premi especial al guió
* P remi a la millor banda sonora a la XXIII edició de la Mostra de València

## Referències

* 1 2 «Бумеранг». МојТв.нет. [Consulta: 22. 1. 2021].
* ↑ «Бумеранг (2001)». Мојтв.хр. [Consulta: 22. 1. 2021].
* 1 2 «Бумеранг». Филмски центар Србије. Arxivat de l'original el 11. 11. 2018. [Consulta: 30. 1. 2021].
* ↑ «-{zilionfilm.com}-». Arxivat de l'original el 19. 06. 2009. [Consulta: 19. 09. 2009].
* ↑ -{filmovi.com}-
* ↑ «Бумеранг». МојТв.Хр. [Consulta: 22. 1. 2021].
* ↑ «26. Фестивал филмског сценарија - Награде и признања». Screenfest. [Consulta: 22. 1. 2021].
* ↑ La película francesa "La chatte à deux têtes" gana la Palmera de Oro de la Mostra de Valencia, Europa Press, 4 de desembre de 2002

## Enllaços externs

* Bumerang a Dailymotion
# Bus ISA

ISA (de l'anglès Industry Standard Architecture, Arquitectura Estàndard Industrial), va ser un estàndard de bus creat per IBM el 1981 per a ordinadors compatibles, actualment obsolet.

## Història

El bus ISA va ser desenvolupat per un equip conduït per Mark Dean a IBM com a part del projecte del PC l'any 1981. Compaq va crear el terme "Industry Standard Architecture" (ISA) per tal de substituir l'anterior "PC compatible". ISA es va originar com un sistema de 8 bits i el bus IBM AT era una versió de 16 bits que va ser introduït amb l'IBM PC/AT de 1984. El 1988, va ser proposat un estàndard de 32 bits anomenat Extended Industry Standard Architecture (EISA) per la "Banda del nou", un grup de fabricants de PC compatibles on estava Compaq i que, retroactivament, van reanomenar el bus AT com a ISA per evitar infringir el copyright d'IBM en els ordinadors PC/AT.
Companyies com Dell van millorar el rendiment del bus AT però, el 1987, IBM va substituir al bus AT amb la seva arquitectura propietària Micro Channel Architecture (MCA), la qual superava moltes de les limitacions del bus ISA, i també va suposar un esforç d'IBM per tal de tornar a prendre el control del mercat i les arquitectures del PC. Moltes de les funcionalitats del MCA estarien presents posteriorment en l'arquitectura Peripheral Component Interconnect (PCI). Tanmateix MCI era un estàndard tancat, el que va fer que els fabricants de PC's responguèssin a la sortida del MCA, desenvolupant l'EISA i, posteriorment el VESA Local Bus (VLB), ambdós expansions compatibles amb el bus ISA.

## Característiques

El bus ISA va ser el primer bus d'expansió incorporat als ordinadors personals i contenia un bus d'adreces de 20 bits i un bus de dades de 8 bits., amb una velocitat de funcionament de 4,77 Mhz i una amplada de banda màxima de 2 Mb/seg. Posteriorment, amb l'aparició dels ordinadors AT es va modificar lleugerament el bus, denominant-se AT-ISA. El bus de dades va passar a tenir 16 bits i el d'adreces 24 bits, amb el que la velocitat de transferència de dades va passar a ser de 8 Mb/seg.

## Estandardització

IEEE va iniciar una estandardització del bus ISA l'any 1985, amb el nom d'especificació P996. De totes maneres, tot i haver arribat a publicar llibres sobre l'especificació P996, mai va superar oficialment l'estat de projecte.

## Referències

* ↑ Reilly, Edwin D. Milestones in computer science and information technology (en anglès). Westport, Connecticut: Greenwood Press, 2003, p. 37. ISBN 9781573565219.
* ↑ LaPlante, Alice; Furger, Roberta «Compaq vying to becom the IBM of the '90s». InfoWorld, 23-01-1989, pàg. 1,8.
* ↑ Lewis, Peter H. «Introducing the First PS/2 Clones». The New York Times, 24-04-1988.
* ↑ Valdivia Miranda, Carlos. Arquitectura de Equipos y Sistemas Informáticos (en castellà). 3ª ed.. Madrid: Paraninfo, S.A., 2004, p. 208. ISBN 9788497321624.
* ↑ Graves, Michael W. A+ Guide to PC Hardware Maintenance and Repair (en anglès). Delmar Cengage Learning, 2005, p. 191. ISBN 9781401852306.
# Campionat Mundial de Ral·lis del 2007

El Campionat Mundial de Ral·lis del 2007 va començar el 18 de gener amb la 75a edició del Ral·li Monte-Carlo. Va haver canvis en el calendari amb la incorporació del ral·li de Noruega i Irlanda, així com el retorn al campionat del ral·li de Portugal; en aquesta edició van ser baixa el ral·li de Xipre, Turquia i Austràlia. El pilot Sébastien Loeb va guanyar el seu quart campionat. Mentre Ford va repetir el títol de marques guanyat a l'edició del 2006.

## Referències

* ↑ Jonkka's. «Resum del Mundial de Ral·lis 2007» (en anglès). unofficial World Rally Archive, 2013. [Consulta: 26 desembre 2013].
# Cal·ligrafia japonesa

El shodō (書道|しょどう|el "camí de l'escriptura") és la cal·ligrafia japonesa. Es considera un art i una disciplina molt difícil de perfeccionar.
S'ensenya com una matèria més als nens japonesos durant la seva educació elemental. Prové de la cal·ligrafia xinesa i es practica de manera tradicional: amb un pinzell, un tinter on es prepara la tinta xinesa i paper d'arròs.
S'utilitzen els caràcters japonesos hiragana i katakana, així com els caràcters kanji derivats de l'escriptura xinesa. Els mestres de shodō són contractats per a la redacció de documents importants.
A més de requerir una gran precisió i sentit artístic per part de l'escriba, cada caràcter kanji ha de ser escrit segons un ordre dels trets específic, el que augmenta la disciplina requerida per als qui practiquen aquest art.

## Vegeu també

* Seiseki Abe
# Cal·ligrafia cúfica

L'escriptura o cal·ligrafia cúfica (àrab: الخط الكوفي, al-ẖaṭṭ al-kūfī) és un estil de cal·ligrafia àrab, considerat el tipus d'escriptura més antic en aquest idioma i consistent en una forma modificada de l'antiga escriptura dels Nabateus. El seu nom prové de la ciutat de Kufa (Iraq, per bé que aquesta cal·ligrafia ja es coneixia a Mesopotàmia almenys 100 anys abans de la fundació d'aquesta ciutat. En l'època del naixement de l'islam, aquesta escriptura ja s'emprava en diversos indrets de la Península Aràbiga. Les primeres còpies de l'Alcorà s'elaboraren emprant aquesta cal·ligrafia.
La cal·ligrafia cúfica consta de línies rectes i angulars, sovint allargades horitzontalment i vertical, i fou la principal tipologia d'escriptura emprada en manuscrits entre els segles VIII i X. Habitualment s'observen mostres d'aquesta cal·ligrafia a les monedes i monuments seljúcides, així com en monedes de l'Imperi Otomà primerenc. El seu caràcter decoratiu va portar que fos emprada com un element decoratiu en diversos edificis públics i domèstics, emprant una tècnica anomenada bannaí. Fins i tot l'actual bandera de l'Iraq empra l'escriptura cúfica per escriure el takbir: ألله أكبر, Allāh$^u$ akbar.
Tot i que encara és emprada en diversos països islàmics, ha patit diverses modificacions i alteracions, i es troben marcades diferències regionals entre l'escriptura utilitzada en els països del nord d'Àfrica i la de la península Aràbiga.

## Referències

* ↑ Jonathan M. Bloom; Sheila Blair. The Grove encyclopedia of Islamic art and architecture. Oxford University Press, 2009, p. 101, 131, 246. ISBN 978-0-19-530991-1 [Consulta: 4 gener 2012].

## Bibliografia

* Wolfgang Kosack: Islamische Schriftkunst des Kufischen. Geometrisches Kufi in 593 Schriftbeispielen. Deutsch – Kufi – Arabisch. Christoph Brunner, Basel 2014, ISBN 978-3-906206-10-3.

## Vegeu també

* Història de l'alfabet llatí
* Cal·ligrafia

## Enllaços externs

* L'art de l'Islam: L'escriptura cúfica com a recurs ornamental
* On The Origins Of The Kufic Script (anglès)
* La cal·ligrafia àrab
# Can Nadal (Maçanet de la Selva)

Can Nadal és una masia de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i golfes amb coberta de dues aigües a laterals. Té la planta quadrangular i la part dreta del primer pis està reconstruïda amb rajol vist, zona dins la qual se situa un rellotge de sol circular. Els elements més destacables són el dintell horitzontal de la porta principal i l'arc conopial trilobulat i format en dues peces de la finestra central del primer pis, tots ells emmarcats de pedra. Les altres obertures són emmarcades de rajol i fusta. Al lateral esquerra de la casa sobresurt una estructura circular a la planta baixa que correspon a un antic forn. A l'entorn proper de la casa hi ha un hort i una cotxera.

## Història

Les primeres notícies són de principis del segle xiv, encara que bona part de l'edifici correspon a reformes del segle xix, que es van fer usant sobretot rajols com a material de construcció.
Era lloc de residència de masovers i no pas dels propietaris, la família Pons. Des que fou deshabitada per l'últim masover, el 1975, s'utilitza com a segona residència

## Referències

* 1 2 3 «Can Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Ca n'Alemany (Santa Margarida de Montbui)

Ca n'Alemany és una obra de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici en forma d'"L", de planta baixa i pis. El cos principal està cobert a dues aigües. S'ha de destacar la porta d'entrada adovellada i la galeria amb arcades de mig punt del primer pis en el cos annexa. Tot i les darreres modificacions, no molt adequades, l'edifici conserva moltes de les seves característiques originals, sobretot a l'interior: menjador amb volta apuntada de pedra, celler, capella, mobles de diferents èpoques i escala d'accés al primer pis.

## Història

Està documentada en el amillaramiento de l'any 1851.
En la dovella central de la porta d'entrada hi ha la data inscrita del 1788.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Alemany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2018].
# Can Sanahuja (Pira)

Can Sanahuja és una obra eclèctica de Pira (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Sanahuja, davant de l'església, és un habitatge de planta i dos pisos. A la llinda de la portal d'entrada hi ha la data 1888. La façana està arrebossada amb decoracions pròpies de les cases del segle xix, però en un estil auster i senzill. L'aspecte actual, amb el portal d'arc rebaixat d'obra vista correspon a una reforma posterior a la seva construcció.

## Història

Per les seves característiques constructives, l'any i l'emplaçament, Can Sanahuja reprodueix la típica construcció de la burgesia de finals del segle xix. La consolidació de la burgesia en les terres de l'interior es deu a l'expansió del sector agrícola i especialment al conreu de la vinya.

## Referències

* 1 2 «Can Sanahuja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Can Sanahuja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.