OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Empresa de treball temporal

Una empresa de treball temporal (ETT) és aquella ofereix temporalment empleats seus a disposició d'una altra empresa.
La regulació legal de les empreses de treball temporal sorgeix arran de la normativa establerta al conveni 96 de l'Organització Internacional del Treball (OIT) aprovat el 1933 i modificat el 1949, a mesura que els diferents països l'han anat adoptant s'han creat les legislacions nacionals corresponents. El concepte d'empresa de treball temporal, denominades en principi, «agència retribuïda de col·locació», establert al conveni 96 de l'OIT és la següent:
| « | Article 1 1. Als efectes del present Conveni, l'expressió «agència retribuïda de col·locació» significa: a) les agències de col·locació amb finalitats lucratives, és a dir, tota persona, societat, institució, oficina o una altra organització que serveixi de mitjancer per procurar una ocupació a un treballador o un treballador a un ocupador, per tal d'obtenir d'un o un altre un benefici material directe o indirecte; aquesta definició no s'aplica als diaris o altres publicacions, tret que tingui per objecte exclusiu o principal el d'actuar com a mitjancers entre ocupadors i treballadors; b) les agències de col·locació sense finals lucratius, és a dir, els serveis de col·locació de les societats, institucions, agències o altres organitzacions que, sense buscar un benefici material, percebin de l'ocupador o del treballador, pels esmentats serveis, un dret d'entrada, una cotització o una remuneració qualssevol. 2. El present Conveni no s'aplica a la col·locació de la gent de mar. | » |
| — Conveni 96 de l'OIT (castellà) |||

## Normativa reguladora de les ETT

* LLEI 14/1994, d'1 de juny, de normes reguladores de les empreses de treball temporal. (BOE)
* REIAL DECRET 4/1995, de 13 de gener, que desenvolupa la Llei 14/1994, de l'1 de juny de 1994, de normes reguladores de les empreses de treball temporal. (BOE)
* REIAL DECRET 216/1999, de 5 de febrer, disposicions mínimes de seguretat i salut en el treball en l'àmbit de les empreses de treball temporal. (BOE)
* REIAL DECRET 5/2001 Capítol III Modificacions que s'introdueixen a la Llei 14/1994, d'1 de juny, per la qual es regulen les empreses de treball temporal. (BOE)

## Vegeu també

* Condicions de treball

## Enllaços externs

* Empreses de treball temporal Arxivat 2010-02-06 a Wayback Machine. al web de la Generalitat de Catalunya
* "Agencias de Trabajo Temporal" - Notícies del sector Arxivat 2018-11-15 a Wayback Machine. (castellà)
# Eleccions territorials de 2017 a Còrsega

Les eleccions territorials de 2017 a Còrsega són el procés electoral a dues voltes, el 3 i el 10 de desembre, per elegir els 63 membres de l'Assemblea de la nova entitat territorial única de Còrsega, dotada de més pes polític i econòmic, resultat de la fusió, a partir de l'1 de gener del 2018, entre l'administració regional i els dos departaments preexistents.

## Primera volta

En la primera volta, la llista de la coalició Pè a Corsica (Per Còrsega) liderada per Gilles Simeoni va aconseguir el 45,36% dels vots, deu punts per sobre dels resultats que els van donar la victòria en les anteriors eleccions territorials de desembre del 2015. En el seu programa figuren com a elements essencials: negociar en tres anys un verdader estatut d'autonomia aplicable en deu, aconseguir una llei d'amnistia per als que consideren presos polítics, així com la cooficialitat de la llengua corsa.
Les altres sis candidatures van quedar molt per darrere de la coalició governant. En superar la barrera del 7% també van passar a la segona volta tant la dreta regionalista, que va obtenir el 14,97%, com l'altra llista conservadora, recolzada pels Republicans, que es va quedar en el 12,77%, i La República en Marxa, el partit de Macron, que es va emportar un 12,26%.

## Segona volta

El resultats de la segona volta, celebrada el 10 de desembre, amb una participació del 52,63%, van donar la majoria absoluta a la llista nacionalista Pè a Corsica de Gilles Simeoni que va obtenir el 56,46% dels vots, corresponent-li dos terços dels 63 escons de la nova cambra. Aparentment van contribuir al seu resultat les butlletes de l'altra llista d'independentistes que no va passar de la primera volta en no arribar, aleshores, al 7% mínim exigit.
La resta d'escons van quedar per a la dreta regionalista, que va obtenir el 18,29% dels vots, la República en Marxa, amb un 12,67%, i els Republicans, amb el 12,57%.

## Referències

* 1 2 3 Cantón, Eva «Els nacionalistes corsos arrasen en la primera volta de les regionals». el Periódico, 04-12-2017 [Consulta: 4 desembre 2017].
* 1 2 Sans, Alicia «Els nacionalistes aconsegueixen la majoria a Còrsega». ara.cat, 11-12-2017 [Consulta: 11 desembre 2017].
# Eleccions territorials de Nova Caledònia de 1979

Les eleccions territorials de Nova Caledònia de 1979 es van dur a terme l'1 de juliol de 1979 per a renovar l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia. Es van veure polaritzades per la formació de tres llistes:
* Els independentistes (UC, Palika, UPM i Partit Socialista Caledonià) es presentaren sota la coalició Front Independentista (FI), formada el 1978 encapçalada per Jean-Marie Tjibaou, que proposava la independència canac socialista (IKS). Els del Front Unit d'Alliberament Canac (FULK) refusaren unir-se
* Els anti-independentistes formaren el Reagrupament per Caledònia en la República (RPCR), creat el 1977 i dirigit per Jacques Lafleur
* la Federació per una Nova Societat Caledoniana (FSNC), de caràcter autonomista, formada pel Partit Republicà Caledonià (PRC), Unió Democràtica, Moviment Wallisià i Futunià i Unió Nova Caledònia (UNC), dirigida per Jean Pierre Aïfa

## Resultats

Resum dels resultats electorals de 1979 a l'Assemblea Territorial de Nova Caledònia
| Partits | % | Escons |
| Reagrupament per Caledònia en la República (RPCR) | 40,30 | 15 |
| Front Independentista (FI) | 34,5 | 14 |
| Federació per una Nova Societat Caledoniana (FSNC) | 18,0 | 7 |
| Total | 100.0 | 36 |
Aquests resultats van provocar una polarització entre les postures. Inicialment es formà un govern local RPCR-FSNC mentre es negociava a París un nou estatut per al territori. El juny de 1982 es va trencar la coalició a causa del desacord en la reforma fiscal i el FSNC va pactar amb el Front Independentista, amb qui va governar fins que es convocaren noves eleccions territorials el 1984. Quatre membres del FI formaren part del govern en set (Jean-Marie Tjibaou, Henri Bailly, André Gopea, Yvonne Hnada, Henri Wetta). Però l'assassinat de Pierre Declercq, secretari general de la Unió Caledoniana, el 19 de setembre de 1981 i el poc significatiu avanç de l'independentisme empentà als independentistes a considerar que era impossible assolir la sobirania a través del Consell de Govern i promogueren l'adopció d'una línia més dura en el seu discurs i la ruptura total amb les institucions existents.

## Referències

* Inventer la Nouvelle Caledonia per Sylvie Jacquemart
* Chronologie de Nouvelle Caledonie
# Elizabeth Shove

Elizabeth Shove és una sociòloga que ha escrit sobre teoria de pràctica social, consumi demanda d'energia. És la Directora del Centre en la Dinàmica d'Energia, Mobilitat i Demanda (DEMAND, per les seves sigles en anglès) a la Universitat de Lancaster. El Centre DEMAND és un dels sis centres de demanda d'ús d'energia.
Shove ha fet recerca sobre energia durant 25 anys, durant els quals ha guanyat premis de recerca de diverses organitzacions. És autora o coautora de 9 llibres, incloent Sustainable Practices (2013: Routledge), The Dynamics of Social Practice (2012: Sage), i Comfort, Cleanliness i Convenience (2003: Berg). A més, durant la seva carrera ha explorat la relació entre mètodes de disseny i teories sociològiques.
El 15 de setembre Shove va donar evidència a la Casa dels Lords a una Comissió del Disseny sobre disseny i comportament en l'entorn construït. Va ser convidada dins resposta a una submissió oficial a la investigació.
Shove és una col·laboradora regular a The Conversation i una col·laboradora del Fòrum Econòmic Mundial i The Guardian.

## Publicacions seleccionades

* Shove, E., Pantzar, M., Watson, M. (2012). The Dynamics of Social Practice, Sage: London.
* Shove, E. (2010). Beyond the ABC: climate change policy and theories of social change. Environment and planning A 42 (6), 1273-1285.
* Shove, E., Walker, G. (2007). CAUTION! Transitions ahead: politics, practice, and sustainable transition management. Environment and Planning 39 (4), 763-770.
* Shove, E., Pantzar, M. (2005). Consumers, Producers and Practices Understanding the invention and reinvention of Nordic walking. Journal of consumer culture 5 (1), 43-64.
* Cass, N., Shove, E. & Urry, J. Social exclusion, mobility and access (2005). The sociological review 53 (3), 539-555http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1111/j.1467-954X.2005.00565.x/Abstract.

## Referències

* ↑ «Demand - The Demand Centre – Collaborative Research & Engagement».
* ↑ «Sustainable Practices: Social Theory and Climate Change (Hardback) - Routledge».
* ↑ «The Dynamics of Social Practice - SAGE Publications Inc», 24-11-2018.
* ↑ {{{títol}}}, 1 juliol 2003.
* ↑ Julier, Guy Design and Culture, 1, 1, 2009.
* ↑ «Google+».
* ↑ «Elizabeth Shove».
* ↑ «Elizabeth Shove - Agenda Contributor - World Economic Forum».
* ↑ , 16-11-2009.
* ↑ , 2012. ISBN 9780857020437.
* ↑ Shove, Elizabeth Environment and Planning A, 42, 6, 01-06-2010, pàg. 1273–1285. DOI: 10.1068/a42282.
* ↑ Shove, Elizabeth; Walker, Gordon Environment and Planning A: Economy and Space, 39, 4, 2007, pàg. 763–770. DOI: 10.1068/a39310.
* ↑ Shove, Elizabeth; Pantzar, Mika Journal of Consumer Culture, 5, 1, 01-03-2005, pàg. 43–64. DOI: 10.1177/1469540505049846.
* ↑ Cass, Noel; Shove, Elizabeth; Urry, John The Sociological Review, 53, 3, 01-08-2005, pàg. 539–555. DOI: 10.1111/j.1467-954X.2005.00565.x.
# Elizabeth Stephansen

Elizabeth Stephansen (Bergen, 10 de març de 1872 - Espeland, 23 de febrer de 1961) va ser una matemàtica noruega, que va ser la primera dona de Noruega en obtenir un doctorat (en qualsevol especialitat). Cap altra dona noruega es va doctorar en matemàtiques fins al 1971.

## Vida i obra

Stephansen va nàixer i es va educar a Bergen, on el seu pare era propietari de l'empresa tèxtil Stephansen AS al barri d'Espeland. Després d'obtenir el diploma de l'escola catedralícia de Bergen, el 1891, va anar a Zúric per estudiar al Politècnic d'aquesta ciutat, en el qual es va graduar el 1896. En retornar a Bergen, va fer de professora de secundària, mentre treballava en la seva tesi doctoral sobre equacions diferencials parcials. El 1902 va sotmetre la seva tesi a la universitat de Zúric (el Politècnic no atorgava aquest grau encara) i li va ser concedit el grau de doctor en absència. El semestre d'hivern de 1902-03, va fer una ampliació d'estudis a la universitat de Göttingen amb els professors Hilbert, Klein i Zermelo.
El 1906 va ser nomenada professora del Landbrukshoiskole (Escola Superior d'Agricultura) de Noruega a la ciutat de Ås (una mica al sud d'Oslo), càrrec que va mantenir fins a la seva jubilació el 1937. En retirar-se va tornar a viure a Espeland.
Durant la Segona Guerra Mundial, el seu coneixement de l'alemany i el noruec li van permetre ajudar els presoners del camp de concentració nazi d'Espeland, amb risc de la seva pròpia vida. Per aquest motiu, la monarquia de Noruega li va concedir el 1945 la Medalla Reial del Mèrit.

## Referències

* ↑ Hag i Lindqvist, 1997, p. 101.
* ↑ Hag i Lindqvist, 1997, p. 103.
* ↑ Haines i Stevens, 2001, p. 295.
* ↑ Riedtmann, 2010, p. 406.
* ↑ Hag i Lindqvist, 1997, p. 107.
* ↑ Hag i Lindqvist, 1997, p. 109.
* ↑ Haines i Stevens, 2001, p. 296.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics .

## Bibliografia

* Hag, Kari; Lindqvist, Peter «Elizabeth Stephansen: a pioneer» (en anglès). Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs Skrifter, Num. 2, 1997, pàg. 101-122. Arxivat de l'original el 2011-05-25. ISSN: 0368-6310 [Consulta: 7 setembre 2019].
* Haines, Catharine M.C.; Stevens, Helen M. International Women in Science (en anglès). ABC-CLIO, 2001. ISBN 1-57607-090-5.
* Riedtmann, Christine. «Wege von Frauen: Mathematikerinnen in der Schweiz». A: Bruno Colbois, Christine Riedtmann, Viktor Schroeder (eds.). Math.ch/100: Schweizerische Mathematische Gesellschaft 1910-2010 (en alemany). European Mathematical Society, 2010, p. 403-422. ISBN 978-3-03719-089-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Elizabeth Stephansen» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Riddle, Larry. «Elizabeth Stephansen». Agnes Scott College, 2017. [Consulta: 7 setembre 2019]. (anglès)
* «Elizabeth Stephansen». Universitat de Vic. [Consulta: 7 setembre 2019]. (anglès)
# Enneapterygius nigricauda

Enneapterygius nigricauda és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,9 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 11 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan, les Filipines, Vanuatu, Tonga, la Samoa Nord-americana, les Illes de la Societat, les Illes Marshall, Guam i les Illes Boni (Japó).

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S., 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. (1835:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.) Fische Rothen Meeres 1835-38
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ensor (cràter)

Ensor és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 24,92 km de diàmetre. Porta el nom del pintor belga James Ensor (1860-1949), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «Ensor». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 16-12-2013. [Consulta: 4 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Ernesto Brown

Ernesto Brown (Argentina, 7 de gener de 1885 - 12 de juliol de 1935) fou un futbolista argentí de la dècada de 1900.
La seva família era d'origen escocès. Quatre germans seus – Alfredo, Carlos, Eliseo i Jorge – així com un cosí, Juan Domingo, també foren futbolistes internacionals.
Fou 12 cops internacional amb la selecció argentina. Pel que fa a clubs, defensà els colors d'Alumni.

## Referències

* 1 2 3 Dan Brennan. «Argentine football returns to roots of its Scottish founder». The Scotsman, 15-11-2008. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «The dynasty of Argentina's Brown brothers». IFFHS. [Consulta: 4 juliol 2009].
# Ernst Ahl

Christoph Gustav Ernst Ahl fou un zoòleg alemany, nascut a Berlín l'1 de setembre de 1898 i mort el 14 de febrer de 1945 a Iugoslàvia.
Fou el director del departament d'ictiologia i herpetologia del Museu d'Història Natural de Berlín de Berlín de 1921 a 1941. Va descriure moltes espècies animals.
A més va ser l'editor cap de la revista Das Aquarium des de 1927 a 1934.
Va ser partidari actiu del partit nazi. Va descriure moltes noves espècies, però la major part ha passat a sinonímia. Va participar del Programa per a la presa de l'Alemanya nazi del nombre més gran d'espècies. Les causes de la seva mort no estan esclarides.

## Referències i notes

* ↑ La seva data de mort és dubtosa, el certíficat de defunció és del 14 de febrer de 1945, encara que sembla que va morir entre 1943 i 1944 en el front iugoslau.
* Paepke, Hans-Joachim. 1995. "Über das Leben und Werk von Ernst Ahl" (Sobre la vida i obra d'Ernst Ahl) Mitteilungen aus dem Zoologischen Museum in Berlin 71, no. 1: 79-101.

## Bibliografia

* Hans-Joachim Paepke. Über das Leben und Werk von Ernst Ahl. in: Mitteilungen des Zoologischen Museums Berlin, 1995, pp. 79–101
# Ernst Bachrich

Ernst Bachrich (Viena, 30 de maig de 1892 - camp d'extermini, 11 de juliol de 1942) va ser un compositor, director i pianista austríac.
Va compondre música per a piano, música de cambra i Lieder.

## Biografia

Nascut el 1892 o 1893 a Viena, va estudiar dret a la Universitat de Viena. Va estudiar música amb Carl Prohaska i Carl Lafite. Va estudiar en privat amb Arnold Schönberg des de juny de 1916 fins a setembre de 1917. El 1917 i el 1918 va participar al seminari de composició de Schönberg.
Va ser director d'orquestra a la Volksoper de Viena del 1920 al 1925. El 1928 va esdevenir Kapellmeister al teatre de la ciutat de Düsseldorf i el 1931 va ocupar el mateix càrrec a Duisburg. El 1936 col·laborà amb Marcel Rubin i Friedrich Wildgans per organitzar una sèrie de concerts a Viena, titulats "Música del present".
El 15 de maig de 1942 va ser deportat pels nazis a Izbica. Va ser assassinat el 10 o 11 de juliol de 1942 al camp de concentració de Majdanek / Lublin.

## Referències

* http://www.doblinger-musikverlag.at/Komp/index.php?cmp_detail.php~mainFrame&sp=1 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ernst Bader

* Per a altres significats, vegeu «Bader».
Ernst Bader (Stettin, el 7 de juny 1914 i mort a Norderstedt el 10 d'agost de 1999) era un actor, cantautor i compositor alemany.
Durant els seus estudis a una escola de teatre a Berlín va treballar com a pianista, feia teatre, tocava cabaret i escriví també la lletra de les seves primeres cançons. L'any 1936 s'entrava a la Wehrmacht, l'exèrcit alemany. Després d'una ferida a la Segona Guerra Mundial va treballar en algunes pel·lícules que servien a la propaganda nazi, dels quals va distanciar-se més tard.
Després de la Segona Guerra Mundial va anar a Hamburg on treballava com a lector de l'editorial de música Internationale Musikverlage Hans Sikorski. En la postguerra era una feina principalment nocturna, com que llavors calia visitar els cabarets i recomanar a les capelles de ball noves cançons. A aquesta època era l'única manera de llançar novetats musicals. Tret de vendre l'obra d'altres, Bader va començar a escriure la lletra i les melodies ell mateix. De 1950 a 1980 va escriure unes 900 cançons populars. Molts intèrprets famosos van cantar la seva obra, entre altres : Marlene Dietrich, Freddy Quinn, Rudi Schuricke, Édith Piaf, Hildegard Knef, Mireille Mathieu, Lale Andersen, Nana Mouskouri, Charles Aznavour i Gilbert Bécaud.
L'any 1994, a l'ocasió del seu vuitantè aniversari, la ciutat d'Hamburg va atorgar-li la medalla Biermann-Ratjen en reconeixement de la seva contribució a la cultura popular. Políticament, va evolucionar vers l'esquerra: tres vegades fa afiliar-se i demetre del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya, a la fi de sa vida va donar suport al Partei des demokratischen Sozialismus (PDS) més a l'esquerra i el precursor del partit die Linke.
Va morir al 10 d'agost de 1999 a Norderstedt i va ser sebollit al cementiri de Garstedt.

## Uns títols més coneguts

* Am Tag als der Regen kam (El dia que començava a ploure)
* Tulpen aus Amsterdam (Tulipes d'Amsterdam): el seu èxit major
* 100 Mann und ein Befehl (100 homes i un ordre)
* Heimweh, brennend heißer Wüstensand (Enyorança, la sorra del desert crema)
* Die Welt ist schön Milord (El món és bonic, Milord)
* Mein Ideal (El meu ideal)
* Tiritomba

## Bibliografia

* Keiner lebt für sich allein. - novel·la, Editorial Atelier im Bauernhaus, Fischerhude (1983)
* Die Welt ist schön, Milord. - Episoden und Begegnungen, Editorial Atelier im Bauernhaus, Fischerhude (1984)
* Das Gasthaus in Nordenbroda. - novel·la, Editorial Atelier im Bauernhaus, Fischerhude (1988)

## Enllaços externs

* «Die Tulpen aus Amsterdam sind rot! (Les tulipes d'Amsterdam són rojos) Intervista a Ernst Bader». Bund der Religiösen Sozialistinnen und Sozialisten Deutschlands (Associació dels socialistes religiosos alemanys), 1997. Arxivat de l'original el 2010-10-07. [Consulta: 29 setembre 2010].
* «Bei ihm reimt sich Herz noch auf Schmerz (Per a ell, cor sempre rima amb dolor». Hamburger Abendblatt, 07-05-1998.
* ↑ The Internet Movie Data Base
* ↑ Llista de les cançons d'Ernst Bader
* ↑ Lafrenz, Caroline «Das Tulpenlied war sein schönster Erfolg (La cançó de les tulipes era el seu èxit major) In memoriam]». Hamburger Abendblatt, 11-08-1999.
# Cineclub de les Valls

El Cineclub de les Valls és una associació cultural sense ànim de lucre que s'encarrega de fer difusió de la cultura cinematogràfica, concretament, projectant films en versió original al Teatre Comunal d'Andorra la Vella, Andorra.
És una associació andorrana que va ser fundada l'any 1997. En l'actualitat, és l'única associació d'aquest tipus del Principat i l'únic espai de projecció de pel·lícules, juntament amb els Cinemes Illa Carlemany.
Abans d'aquest cineclub, a Andorra n'havia existit un altre. No hi ha relació entre les dues entitats, tot i així, a part de complir la mateixa funció cultural. Aquest cineclub s'anomenava Cineclub d'Andorra i va sorgir de la iniciativa d'en Jordi Sasplugas i en Josep Farràs per cobrir una demanda cultural a Andorra sense entrar en competència amb el circuit comercial del Principat, que en aquell moment, durant els anys 60 i 70, comptava amb cinc sales de projecció de cinema: el Cinema Cristall d'Escaldes, els cinemes Principat, Modern i De les Valls a Andorra la Vella, el Cinema Concòrdia del Pas de la Casa i el Royal d'Encamp.
Des de llavors hi han hagut moments de crisi participativa que han posat en risc la subsistència del cineclub, com va ocórrer l'any 2011, superant aquest obstacle gràcies a l'esforç de l'actual i quasi vitalici (per falta de candidats) President, Pere Sementé, i de la vicepresidenta Inés Sánchez.
El Cineclub de les Valls va començar amb més d'un centenar de socis que aportaven la seva quota anual. Actualment però, no arriba al centenar
Durant la temporada 2016/17, i pel fet que aquell any Andorra la Vella va ser la Capital Iberoamericana de la Cultura i Educació, es va dur a terme un Cicle de cine Iberoamericà, d'entrada gratuita. En aquella iniciativa van participar las següents entitats: Comú de Andorra la Vella, Govern d ́Andorra, ambaixada d'Espanya a Andorra, ambaixada de Colombia a Espanya, Direcció general de Cine de la República Dominicana, ambaixada de Bolívia a Espanya, ambaixada de Brasil a Espanya.
Els membres de la Junta, i especialment, el President (Pere Sementé) i la Vicepresidenta (Inés Sanchez), han participat en programes de radio i televisió per divulgar les activitats del Cineclub de les Valls. La premsa ha publicat les notícies de la programació trimestral i ressenyes sobre les pel·lícules de cada sessió. En particular, han participat cada setmana al programa “A Caraocreu” i a “Becaris”, ambdós de Ràdio Nacional d'Andorra, donant els dimecres informació del film de la setmana.

## Referències

* ↑ «La setmana Pirineu - El cineclub de les Valls d'Andorra la Vella». [Consulta: 7 novembre 2019].
* 1 2 3 4 Pirineos n°12 Revista de la Consejería de Educación en Andorra, 2016, pàg. 135.
* ↑ RTVA, Andorra Difusió. «Secció de L'entrevista del programa Becaris d'Andorra difusió». [Consulta: 7 novembre 2019].