OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sayaji Rao II Gaikwar

Shrimant Maharaja Sayaji Rao II Gaikwar, Sena Khas Khel Shamsher Bahadur fou regent i maharajà de Baroda. Era el tercer fill de Govind Rao Gaikwar, i va succeir en la regència al seu germà Fateh Singh Rao Gaikwar (II), governant pel germà gran Anand Rao Gaikwar.
Va néixer a Baroda el 3 de maig de 1800 i va assolir la regència a la mort del seu germà el 23 de juny de 1818, sent investit com a hereu presumpte amb títol de Yuvaraj el 19 d'agost de 1818 i proclamat regent oficialment a la dewankhana de Baroda el 23 d'agost de 1818. A la mort del seu germà Anand Rao Gaikwar el 2 d'octubre de 1819 va ser proclamar maharajà a la dewankhana de Baroda del 5 d'octubre de 1818.
El 1820 la comissió que tenia al resident britànic al front i havia regit el principat durant la vida d'Anand Rao, fou abolida i el Gaikwar va nomenar dos ministres però com que no se'n refiava va posar a Mir Sarfaraz Ali per vigilar-los. L'estat va entrar en problemes financers, ja que el príncep refusava seguir els consells del resident; finalment el Gaikwar va accedir a fer cessions septennals de mahals a persones respectables, en lloc de cessions anyals i a persones dubtoses; van seguir algunes intrigues i un dels ministres va dimitir i es van nomenar dos diwans adjunts.
El 1828 Sir John Malcom, governador de Bombai va llençar una proclama anunciant el segrest temporal de les terres de Petlad, Dabhoi, Kadi, Amreli, i altres per un valor anual estimat de 10 lakhs; el 1830 la mesura es va renovar i amb els ingressos es va poder organitzar el contingent de 3000 cavalls; aquest segon segrest fou anul·lat per la Cort de Directors el 1832 i el territori fou restaurat al maharajà; el 1831 Malcom fou substituït per Lord Clare que va intentar mesures conciliatòries per fer oblidar les decisions anteriors, i es van prendre mesures per satisfer els creditors de l'estat mentre el Gaikwar comprometia personalment el manteniment del contingent militar en adequades condicions.
Però aviat el mal govern va retornar. El 1838 es va considerar la decisió de deposar Sayaji Rao, però el 1839 aquest va fer completa submissió i va expressar el desig de satisfer les indicacions dels conseller britànics. Es va introduir un nou i millor sistema d'administració al Kathiawar i es van pagar compensacions pels robatoris del ciutadans de Baroda. Tot i així encara van restar algunes pràctiques corruptes.
Va morir a Baroda el 28 de desembre de 1847 i fou succeït pel seu fill gran Ganpat Rao Gaikwar. Es va casar dues vegades; la primera va tenir cinc fills i quatre filles; la segona un fill i sis filles; va tenir a més a més altres quatre fills i dues filles.
# Serrat de Sant Pere (Llanars)

* Aquest article tracta sobre la Serrat de Sant Pere del Ripollès. Vegeu-ne altres significats a «Serrat de Sant Pere (Navàs)».
El Serrat de Sant Pere és una serra situada als municipis de Llanars i Vilallonga de Ter (Ripollès), amb una elevació màxima de 1.133,2 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sebastião Alba

Dinis Albano Carneiro Gonçalves, amb el pseudònim Sebastião Alba (Braga, 11 de març de 1940 - 14 d'octubre de 2000) fou un escriptor naturalitzat moçambiquès. Pertany a la jove onada d'autors de la literatura moçambiquesa.

## Biografia

Va néixer a Braga, on viure durant uns anys. Cap el 1950 es traslladà amb la seva família a Moçambic, on hi va viure fins al 1984. Aquell any va tornar a Portugal i es tornà a establir a Braga. A Moçambic es va formar en periodisme, va donar classes en diverses escoles, i es casà amb una nativa.
El 1965 va publicar Poesias, inspirat en la seva pròpia biografia. Un dels seus primers poemes fou Eu, a canção. Els seus tres llibres ocuparen una posició destacada en l'àmbit cultural de Braga.
Va morir als 60 anys, atropellat en una carretera. Deixà una nota dirigida al seu germà: "'Si alguna vegada troben el teu germà Dinis, la identificació serà fàcil de comprovar: dues sabates, la roba i uns papers que la policia no entendrà".

## Obres publicades

* Poesias, Quelimane, Edição do Autor, 1965.
* O Ritmo do Presságio, Maputo, Livraria Académica, 1974.
* O Ritmo do Presságio, Lisboa, Edições 70, 1981.
* A Noite Dividida, Lisboa, Edições 70, 1982.
* A Noite Dividida,(O Ritmo do Presságio / A Noite Dividida / O Limite Diáfano), Lisboa, Assírio e Alvim, 1996.
* Uma Pedra Ao Lado Da Evidência, (Antologia: O Ritmo do Presságio / A Noite Dividida / O Limite Diáfano + inédito), Porto, Campo das Letras, 2000.
* Albas, Quasi Edições, 2003

## Referències

* ↑ Sebastião Alba a www.antoniomiranda.com.br

## Enllaços externs

* Biografia, citações e entrevistas de Sebastião Alba
# Sempervivum armenum

Sempervivum armenum és una espècie de planta amb flors de la família de les crassulàcies (Crassulaceae) del gènere Sempervivum.

## Descripció

Sempervivum armenum creix com una roseta força solta amb un diàmetre de 2 a 6 cm i només produeix uns quants estolons. Les fulles són nues, ovades-lanceolades a espatulades, són verdes i tenen una punta de color porpra fosc. Les fulles joves estan cobertes d'uns quants tricomes dispersos que són fortament ciliats com una pinta. El limbe foliar fa de 10 a 30 mm de llarg.
Les tiges florals fan una llargada de 6 a 8 cm. Té fulles glandulars i borroses. Tenen entre 12 a 14 flors d'un diàmetre d'1,5 a 2 cm. Els seus sèpals són punxeguts. Els pètals de color groc clar a verdós són lleugerament porpra a prop de la seva base. Els nectaris són grocs, l'estil és en part pelut i les escates de nèctar verticals són gairebé quadrades. Els fol·licles del fruit són completament pubescents.
L'època de floració és el juliol.
El nombre de cromosomes és de $2n=34$.

## Distribució i hàbitat

Sempervivum armenum és natiu al nord i nord-est de Turquia fins a l'oest del Transcaucas. És una planta perenne suculenta i creix principalment al bioma temperat.

## Taxonomia

Sempervivum armenum va ser descrita per Pierre Edmond Boissier i Alfred Huet du Pavillon i publicat a Diagnoses Plantarum Orientalium novarum, ser. 2, 2: 60, a l'any 1856.

### Etimologia

Sempervivum: nom compost per a dues paraules llatines Semper ("sempre") i vivus ("vivent"). Són Sempervivum a causa de ser plantes perennes que mantenen les fulles a l'hivern, i ser força resistents a condicions dificultoses de creixement.
armenum: epítet llatí geogràfic que fa referència a Armènia.

### varietats

* Sempervivum armenum var. insigne Muirhead.

## Referències

* ↑ Erhardt, Walter. Der große Zander. Enzyklopädie der Pflanzennamen (en alemany). 2. Stuttgart: Eugen Ulmer, 2008, pàg. 1737. ISBN 978-3-8001-5406-7.
* 1 2 «Sempervivum armenum» (en anglès). Royal Botanic Garden Kew - Plants of the World Online. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Sempervivum armenum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets | secundiflorus - sensibilis», 2019. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets | argentaceus - arrectus», 2019. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «Sempervivum armenum var. insigne». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 1r octubre 2023].

## Bibliografia

* Hart, Henk ’t; Bleij, Bert; Zonneveld, Ben. Urs Eggli. Sempervivum altum (en alemany). Stuttgart: Eugen Ulmer, 2003, p. 350. ISBN 3-8001-3998-7.

## Enllaços externs

* Fotos de Sempervivum armenum
# Semyon Gershgorin

Semyon Gershgorin (rus: Семён Аронович Гершгорин) (Prujani, 24 d'agost de 1901 - Sant Petersburg, 30 de maig de 1933) va ser un matemàtic soviètic.
Nascut a Prujani (avui Belarús) el 1901, el 1923 es va graduar a l'Institut Tecnològic de Petrograd. Del 1930 al 1933 va ser professor a l'Institut Politècnic de Leningrad. Va morir sobtadament de malaltia el 1933. Va ser membre de la Societat de Física i Matemàtica de Leningrad i va treballar per l'Institut de Construcció de Maquinària.
En la seva curta vida, Gershgorin va publicar una dotzena d'articles científics, alguns d'ells en alemany. Els seus treballs versen sobre àlgebra, teoria de funcions de variable complexa, mètodes d'aproximació i numèrics i equacions diferencials. En un article de 1925 va proposar un intricat mecanisme per resoldre l'equació de Laplace i el 1926 va descriure els mecanismes d'enllaç de les operacions complexes. El 1929 en va construir un mecanisme de càlcul amb xarxes de components elèctrics que ha estat utilitzat en ordinadors fins a finals del segle xx. També va demostrar el teorema del cercle que porta el seu nom.
El seu cognom ha estat transliterat de molt diverses formes: Geršagorin, Gerschgorin o Gerszgorin: a més, en ser d'avantpassats jueus, també va ser transliterat de l'ídix com Hirshhorn o Hirschhorn.

## Referències

* ↑ Varga, 2004, p. 190.
* ↑ Артоболевский i Боголюбов, 2013, p. 368.
* ↑ Tee, 2004, p. 3-5.
* 1 2 Tee, 2004, p. 2.
* ↑ Одинец, 2013, p. 51.
* 1 2 Губарев, 2011, p. 114.
* ↑ Olver i Shakiban, 2018, p. 420.

## Bibliografia

* Артоболевский, И.И.; Боголюбов, А.Н.. «Теория механизмов я машин». A: Л.И. Седов (ed.). Механика в СССР за 50 лет (en rus). Рипол Классик, 2013, p. 363-399. ISBN 978-5-45850-766-0.
* Fujino, Seiji; Fischer, Joaquim «On Some Contributions of S.A. Gerschgorin» (en anglès). Information, Vol. 2, Num. 2, 1999. ISSN: 1343-4500.
* Губарев, Василий Васильевич. Информатика. Прошлое, настоящее, будущее (en rus). РИЦ Техносфера, 2011. ISBN 978-5-94836-288-5.
* Одинец, В.П.. Зарисовки по истории компьютерных наук (en rus). Сыктывкар : Коми пединститут, 2013. ISBN 978-5-87661-246-5.
* Olver, Peter J.; Shakiban, Chehrzad. Applied Linear Algebra (en anglès). Springer, 2018. ISBN 978-3-319-91040-6.
* Tee, Garry J. «Semyon Aronovich Gershgorin» (en anglès). IMAGE - The Bulletin of the International Linear Algebra Society, Vol. 32, 2004, pàg. 2-6. ISSN: 1533-8991.
* Varga, Richard S. Geršgorin and His Circles (en anglès). Springer, 2004. ISBN 3-540-21100-4.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Semyon Gershgorin» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Боднарчук, Д.В.; Ростовцев, Е.А. «Гершгорин Семён Аронович». Биографика СПбГУ, 2012. [Consulta: 8 maig 2021]. (rus)
* «ГЕРШГОРИН, СЕМЁН АРОНОВИЧ». История ЭВМ. [Consulta: 8 maig 2021]. (rus)
# Semseyita

La semseyita és un mineral sulfosal de la classe dels sulfurs, que pertany al grup plagionita. Va ser descoberta en 1881 en una mina de Baia Sprie al comtat de Maramureş (Romania). Rep el seu nom del mineralogista i col·leccionista hongarès Andor von Semsey (1833-1923), qui va donar nom a l'andorita.

## Característiques

La semseyita és un mineral sulfur i antimonur de plom. A més dels elements de la seva fórmula, Pb$_9$Sb₈S$_{21}$, sol portar com impureses plata, coure i ferro. Cristal·litza en el sistema monoclínic, formant cristalls prismàtics allargats o tabulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 2,5 i la seva exfoliació és bona en {112}.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la semseyita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita

## Formació i jaciments

Apareix en filons hidrotermals formats a temperatura moderada. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sorbyita, jamesonita, bournonita, zinkenita, guettardita, jordanita, diaforita, esfalerita, galena, pirita, calcopirita, tetraedrita, arsenopirita o siderita.

## Referències

* ↑ «Semseyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2015].
# Scolecomorphus vittatus

Scolecomorphus vittatus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És endèmica de Tanzània. Va ser descrit com Bdellophis vittatus per George Albert Boulenger el 1895.
Habita el sòl als boscos de muntanya i de terra baixa. També sobreviu en hàbitats secundaris, com ara les parcel·les i les plantacions agrícoles. Probablement és vivípar. No depèn de masses d'aigua per a la reproducció.

## Distribució

Muntanyes Usambara Est i Oest, Nguu, Nguru, Ukaguru, Uluguru i Pare nord i sud de Tanzània, de 200 a 1500 m d'altitud; Shimba Hillis al sud-est de Kenya. És una espècie que sap adaptar-se a canvis i no s'ha identificat cap risc particular.

## Referències

* ↑ Boulenger, George Albert. «A synopsis of the genera and species of apodal batrachians, with description of a new genus and species (Bdellophis vittatus).». A: Proceedings of the Zoological Society of London (en anglès). Londres: Academic Press, 1895, p. 401-414.
* ↑ Loader, Simon P.; Wilkinson, Mark; Gower, David J.; Msuya, Charles A. «A remarkable young Scolecomorphus vittatus (Amphibia: Gymnophiona: Scolecomorphidae) from the North Pare Mountains, Tanzania» (en anglès). Journal of Zoology, 259, 1, 01-01-2003, pàg. 93–101. DOI: 10.1017/S0952836902003060. ISSN: 0952-8369.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Banded Caecilian Scolecomorphus vittatus» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-1.RLTS.T59653A16944684.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Scolecomorphus vittatus (Boulenger, 1895)» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Scolecomorphus uluguruensis

Scolecomorphus uluguruensis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És endèmica de Tanzània. Va ser descrit per Barbour i Loveridge el 1928.
Habita el sòl al bosc de muntanya. Probablement també sobreviu en hàbitats secundaris com ara les parcel·les agrícoles de petits propietaris. És vivípar i no depèn de masses d'aigua per a la reproducció.

## Distribució

Viu a les muntanyes Uluguru de Tanzània, de 600 a 2000 m d'altitud. Es considera en perill per la desforestació i l'agricultura intensiva.

## Referències

* ↑ Barbour, Thomas; Loveridge, Arthur. A comparative study of the herpetological faunae of the Uluguru and Usambara mountains, Tanganyika territory with descriptions of new species (en anglès). Cambridge, U.S.A: Printed for the Museum, 1928, p. 180.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Nyingwa Caecilian Scolecomorphus uluguruensis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-1.RLTS.T59652A16944643.en.
* ↑ Parker, H. W.; Dunn, E. R. «Dentitional Metamorphosis in the Amphibia». Copeia, 1964, 1, 26-03-1964, pàg. 75. DOI: 10.2307/1440834.
* ↑ Frost, Darrel R. «Scolecomorphus uluguruensis Barbour and Loveridge, 1928» (en anglès). Amphibian Species of the World, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Serinhan (Erau)

Serinhan (en francès: Sérignan) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània. L'any 2020 tenia 7.809 habitants.
El 1286 fou atacat per les tropes de Roger de Llúria, que hi van desembarcar com a represàlia a la invasió francesa durant la Croada contra la Corona d'Aragó.
# Sergi Arola

Sergi Arola (Barcelona, 1968) és un cuiner català. No va acabar els estudis d'hostaleria però va començar a cuinar a casa, per al seu avi, quan era adolescent. Junt amb altres col·legues va crear l'equip de treball Joves amants de la cuina. Ha treballat amb Ferran Adrià a El Bulli i amb el francès Pierre Gagnaire. Ha estat el xef del restaurant madrileny La Broche de l'hotel Miguel Ángel des de 1997.
Actualment és xef de La Broche, del restaurant de l'Hotel Arts de Barcelona i des de 2008 té un restaurant propi a Madrid que es diu Gastro i que conté un espai de cocteleria. El restaurant Gastro el porta juntament amb la seva segona dona, Sara Fort.

## Cuiner mediàtic

Arola és un cuiner molt conegut a Espanya tant per la seva feina com a cuiner com per les seves aparicions a la televisió. En concret va protagonitzar en una cadena estatal un concurs de telerealitat que es deia Esta cocina es un infierno, al qual dos equips integrats per personatges populars -com Bárbara Rey o Bienvenida Pérez- competien per a cuinar millor. Una faceta seva menys coneguda és la de músic.

### Problemes amb Hisenda

A finals de juny de 2013, uns funcionaris del ministeri d'Hisenda es van presentar a l'hora del dinar del migdia i, davant els clients, van precintar el celler del restaurant Gastro a Madrid, que portava cinc anys obert, després haver estat guardonat amb dues estrelles Michelin. La causa del tancament del celler va ser l'impagament de certs deutes contrets, que pujaven a 148.000 euros, amb organismes públics. El cuiner es va mostrar molest per aquesta decisió, que considera arbitrària, perquè així li paguen els anys que ha estat representant i donant prestigi a Espanya.

## Vegeu també

* Alta cuina catalana

## Enllaços externs

* Bloc de Sergi Arola Arxivat 2010-03-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Restaurant La Broche (castellà) (anglès)
* Restaurant Sergi Arola Gastro (castellà) (anglès)
# Sergi Galanó Muñoz

Sergi Galanó Muñoz (Barcelona, 14 d'abril de 1974) és un surfista i excursionista català.
Durant la dècada de 1980 s'inicià en l'esport aquàtic del bodyboard i el 1994 organitzà el primer campionat d'aquesta especialitat del Mediterrani. També estigué vinculat al món del muntanyisme. Dissenyador gràfic de professió, el 2001 decidí canviar la trajectòria de la seva vida i obrir un refugi de muntanya a la Vall Fosca, el 'refugi Tacita', a la Central de Capdella. Des d'aleshores, ha estat membre actiu en la lluita a favor d'un canvi de model de desenvolupament a la Vall Fosca, i sent membre fundador del grup d'electors 'Alternativa per la Vall Fosca'. Dirigeix la primera empresa d'Espanya que fabrica planxes de surf de fusta totalment orgàniques. El 2008 publicà "Itineraris a peu per la Vall Fosca", un llibre amb la descripció de quinze itineraris a peu per la VallFosca.

## Referències

* ↑ «Sergi Galanó Muñoz». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ «Sergi Galanó presenta a Vic un llibre amb 15 itineraris a peu per la VallFosca». Nació Digital, 27-08-2008 [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ Tolosana, Montse L. «Tranquilas excursiones por el Pallars Jussà». El Periódico, 18-08-2008 [Consulta: 4 juliol 2021].
# Serrat Llarg (Torroella de Montgrí)

El Serrat Llarg és un serrat al municipi del Torroella de Montgrí. És proper i al nord de la Torre Vella. De forma allargassada en sentit nord-oest/sud-est hi té tres cims delimitats essent el Puig de la Reina (de 130,3 msnm) el de major altitud. Deixa al nord les conques del Còrrec de Coma Llobera i la del Còrrec del Mustinyà; i al sud el Còrrec del Mas Reguinell un cop ha davallat del Montplà, que acaben confluint al nord del Serrat. Cap al sud davalla el Torrent de la Torre Gran que desaigua a la conca del Ter.
Geològicament es tracta d'un aflorament de roques calcàries amb orbitolines i prealveolines de l'Albià-Cenomanià a l'extrem sud-est hi ha dolines reomplertes amb argiles ("terra rossa") del Plistocè que han estat utilitzades com a camps de conreu (Camp d'en Bosqueta).

## Referències

* 1 2 3 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Vingrau

La Serra de Vingrau és una serra orientada de nord a sud que assoleix els 559 m alt, situada entre les comunes d'Òpol i Perellós i de Vingrau, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya del Nord. La serra fa de termenal entre aquestes dues comunes. Els vessants septentrionals de la serra entren dins dels termes occitans de Tuissan i Embres e Castelmaur.
És al sector nord-est del terme comunal de Vingrau, i al nord-oest del d'Òpol i Perellós. L'extrem sud-oest de la serra arriba fins a prop, a llevant, del poble de Vingrau.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC. És una de les serres recorregudes pels itineraris excursionistes de les Corberes catalanes.

## Referències

* ↑ La Serra de Vingrau en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Una ruta de Wikiloc
* ↑ Una altra ruta de Wikiloc

## Bibliografia

* Becat, Joan. «105 - Òpol i Perillós i 196 - Vingrau». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Òpol i Perillós i Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
# Serra de Vilobí

La Serra de Vilobí és una serra als municipis de l'Espluga de Francolí i Vimbodí i Poblet a la comarca de la Conca de Barberà i als de Fulleda i Tarrés de les Garrigues. El seu cim més elevat es troba als Morellons (728 msnm). Altres cims destacables són el Cap de la Serra (702), la Punta de la Coma d'en Bom (634), la Punta del Puig (682) i Vilobí (683).
Segons Alcover i Moll, el nom ve del llatí vīlla Albīni, 'vila d'Albí' (nom personal).
A finals de l'any 2007 va entrar en funcionament el parc eòlic Vilobí I, situat al vessant nord-oest de la serra, als municipis de Fulleda i Tarrés. Aquest parc consta de 27 aerogeneradors que produeixen 40,5 MW d'energia elèctrica.

## Referències

* ↑ «Serra de Vilobí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El primer parque eólico de la Serra del Vilobí ya produce energía eléctrica» (en castellà). La Mañana, 29-12-2007. Arxivat de l'original el 2007-12-30. [Consulta: 24 maig 2021].
# Spironema

«Spironema» té aquests significats:
Animals:
Plantes:
* Spironema Raf. [1838] – de vegades considerat un sinònimde Cassytha L. (Lauraceae)
* Spironema Lindl. [1840] nom. illeg. hom. – un sinònim de Callisia Loefl. (Commelinaceae)
* Spironema Hochst. [1842] nom. illeg. hom. – un sinònim de Clerodendrum L. (Lamiaceae)
Protists:
Spirochaetes:
Microsporidia:

## Referències

* Paul C. Silva «Remarks on algal nomenclature. IV» (PDF). Taxon, 19, 6, 1970, pàg. 941–945. Arxivat de l'original el 2012-10-17. DOI: 10.2307/1218317. JSTOR: 1218317 [Consulta: 5 novembre 2014].
* United States Department of Agriculture. «Genus: Spironema Hochst.». Germplasm Resources Information Network. Agricultural Research Service. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2012. [Consulta: 8 agost 2011].
* «* Spironema Lindl.». Tropicos. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 8 agost 2011].
# Slàvgorod

Slàvgorod - Славгород (rus) - és una ciutat del krai de l'Altai, a Rússia.

## Geografia

Slàvgorod es troba a l'estepa de Kulundà, entre els llacs Sekatxi i Bolxoi Iàrovoie, a 344 km a l'oest de Barnaül i a 2.639 km a l'est de Moscou.

## Història

Slàvgorod nasqué el 1910 en el marc de la reinstal·lació dels camperols sobre terres agrícoles fins aleshores poc utilitzades a la part occidental de l'estepa de Kulundà. El 1914 la vila quedà unida a la línia ferroviària, al Transsiberià i unida també a la ciutat de Tatarsk. Durant la Segona Guerra Mundial Slàvgorod cresqué gràcies a la instal·lació de premses de forja evacuades de Sérpukhov (Moscou) i d'instal·lacions químiques evacuades de Krasnoperekopsk (Ucraïna)

## Referències

* ↑ Distàncies a vol d'ocell o distàncies ortodròmiques.