OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alventosa

Alventosa (en xurro, Arventosa; en castellà i oficialment, Albentosa) és un municipi aragonès de la comarca de Gúdar-Javalambre. Forma part de la Província de Terol en la comunitat d'Aragó. Al segle xiii fou repoblat per catalans, tot portant-hi la llengua catalana. Al segle xiv i XV fou repoblat novament per navarresos i aragonesos, la qual cosa en comportà la castellanització a partir d'aquell moment.
El 1810, durant la guerra del francès, després de reconquerir Terol, el general Józef Chlopicki hi capturà una columna d'artilleria comandada per José María de Carvajal que fugia de Terol.
En la localitat destaquen l'església d'estil gòtic tardà i renacentista de "Nuestra Señora de Los Ángeles" del segle xvi, restes del castell (actual cementeri), l'ajuntament, del segle xviii i el pont medieval dels segles XV i XVI.
Les seues festes patronals són per Sant Roc, al mes d'agost.
Alventosa és també el nom d'un afluent del riu Millars.

## Referències

* ↑ Gascón y Guimbao, Domingo. La Provincia de Teruel en la Guerra de la Independencia (en castellà). Minuesa de los Rios, 1908, p.247.
* ↑ Victoires, conquêtes, déssastres, revers et guerres civiles des Français depuis 1792 (en francès). Didot, 1858, p. vol.10, p.552.

## Enllaços externs

* http://www.albentosa.com
* Festes d'Alventosa 2010 Arxivat 2010-08-17 a Wayback Machine.
* Fitxa de la població
# Al Hamra

Al Hamra (àrab: الحمراء, al-Ḥamrāʿ; amazic estàndard marroquí: ⵍⵃⵎⵕⴰ) és una comuna rural de la província de Tetuan, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.118 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Aigua de superfície

L'aigua de superfície o l'’aigua superficial és l'aigua continental, excepte les aigües subterrànies; les aigües de transició i les aigües costaneres, i, en el que es refereix a l'estat químic, també les aigües territorials, segons al definició a la Directiva marc de l'aigua de la Unió Europea.
L'aigua superficial es produeix pel vessament generat a partir de les precipitacions o per l'aflorament d'aigües subterrànies. Es poden presentar en forma correntosa, com en el cas de corrents, rius i rierols, o quietes si es tracta de llacs, reservoris, embassaments, llacunes, aiguamolls, estuaris, oceans i mars.
Per propòsits regulatoris, sol definir l'aigua superficial com tota aigua oberta a l'atmosfera i subjecta a escorrentia superficial. Un cop produïda, l'aigua superficial segueix el camí que li ofereix menor resistència. Una sèrie de rierols, rierols, corrents i rius porten l'aigua des d'àrees amb pendent descendent cap a un curs d'aigua principal. El 2000, la Unió Europea va decretar la Directiva marc de l'aigua, que imposa als estats membres de redigir un pla hidrològic per a cada conca, que inventaria l'estat actual i les mesures per tal de millorar la qualitat de l'aigua de manera durable.
Una àrea de drenatge sol denominar com conca de drenatge o conca hidrogràfica.
La qualitat de l'aigua està fortament influenciada pel punt de la conca en què es desvia per al seu ús. La qualitat de corrents, rius i rierols, varia d'acord amb els cabals estacionals i pot canviar significativament a causa de les precipitacions i vessaments accidentals. Els llacs, reservoris, embassaments i llacunes presenten en general, menor quantitat de sediments que els rius, però estan subjectes a majors impactes des del punt de vista d'activitat microbiològica. Les masses d'aigua quietes, com ara estanys i reservoris, envelleixen en un període relativament gran com a resultat de processos naturals. Aquest procés d'envelliment està influenciat per l'activitat microbiològica que es troba relacionada directament amb els nivells de nutrients en la massa d'aigua i es pot veure accelerada per l'activitat humana.

## Referències

* ↑ Directiva marc de l'aigua de la Unió Europea, Arxivat 2013-12-05 a Wayback Machine. Barcelona, Generalitat de Catalunya, 2005, pàgina 18, ISBN 84-393-7019-9

## Vegeu també

* Cicle hidrològic
* Mantell freàtic
# Amalasuntha (cràter)

Amalasuntha és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 15,4 km de diàmetre. Porta el nom d'Amalasunta (c. 498-535), reina ostrogoda (canviat per Amalasthuna), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Amalasuntha». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Vorada

Una vorada és una filera de blocs de pedra o de formigó que forma la vora d'una vorera i que defineix el límit entre aquesta i la calçada, en un carrer o una carretera. És com un esglaó entre ambdues superfícies que evita que tant l'aigua com els vehicles envaeixin la vorera.
També es col·loquen vorades en les línies de contacte amb altres superfícies: gespa, sorra, interior i exterior de recintes, etc.
# Ossipkino

Ossipkino (en rus: Осипкино) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 31 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Chan Koonchung

Chan Koonchung (en xinès tradicional: 陳冠中; en xinès simplificat: 陈冠中; en pinyin: Chénguānzhōng) (Xangai, 1952) és un escriptor i cineasta xinès.
Educat a Hong Kong, on es trasllada als quatre anys quan la seva família fuig de la revolució comunista, ha estudiat a les universitats de Hong Kong i Boston.
El 1976 va fundar la revista cultural Hao Wai (City Magazine), una publicació mensual. Preocupat pels temes del medi ambient va crear el grup Green Power i va ser directiu de Greenpeace.
És fundador i president de l'ONG Minjian International, que relaciona els intel·lectuals de la Xina amb els de la resta de l'Àsia i l'Àfrica. Va fundar la revista mensual City i ha produït pel·lícules a Hong Kong i als Estats Units, entre altres la pel·lícula Hong Kong 1941.

## Obres
### En anglès

* The Fat Years (2009)
* Bohemian China (assaig, Oxford 2003)
* Hong Kong's Unfinished Experiment (assaig, Compass Books, 2001)
* Notes on a Hybrid City (assaig, Youth Literary Book Store, 2000)
* Nothing Happened (novel·la, Youth Literary Book Store, 1999)
* Story of a President (novel·la, Crown, 1996)
* The Tanning of Hong Kong (assaig, Publication Holding, 1986)
* Marxism and Literary Criticism (tractat, autopublicació 1982)

### En català

* Anys de prosperitat (la Campana) ISBN 978-84-96735-63-7

## Referències

* 1 2 «Els ecos de 'Matrix' ressonen en Mandarí». La Vanguardia. [Consulta: 7 juny 2012].
* ↑ «Chan Koonchung» (en anglès). The Huffington Post, 12-06-2002. [Consulta: 7 juny 2012].
* ↑ «Anys de prosperitat». Edicions la Campana, 2011. Arxivat de l'original el 2012-05-11. [Consulta: 7 juny 2012].
* ↑ «Koon-Chung Chan» (en angès). IMDB. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ «People: Chen Guanzhong (aka Chan Koonchung)» (en anglès). Danwei, 11-06-2004. [Consulta: 7 juny 2012].

## Enllaços externs

* Vilaweb, Chan Koonchung: 'A la Xina ser dissident no depèn de tu, depèn de l'estat'
# Tro de Festa

El Tro de Festa és la distinció que atorga l'Ajuntament de Reus a proposta de la Comissió de Protocol per reconèixer la tasca de persones i entitats que treballen per la dinamització de la Festa Major de Sant Pere a Reus. Sovint ho han fet de manera discreta, i el guardonat o guardonada de l'any no sap, o gairebé no sap, que ha obtingut el Tro. Normalment no se'ls avisa, ja que acostumen a seguir sempre els actes de la Festa Major.

## Guardonats

* 1995, Peter Rius May
* 1996, Jordi Guarque Sugrañes
* 1997, Joan Francesch Bofarull
* 1998, Joan-Baptista Bové Veciana i Francesc Salas Borrell
* 1999, Josep Bargalló Badia
* 2000, Montserrat Huguet Llauradó
* 2001, Xavier Orriols Sendra
* 2002, Francesc Xavier Colom Soronellas i Lluís Padrell Caixés
* 2003, Encarnación López Segura
* 2004, Manel Roig Mestrich
* 2005, Ramon Ferran
* 2006, Daniel Carbonell Sugranyes
* 2007, Josep Maria Casas Rué
* 2008, Padre Alqueza
* 2009, Agustí Curto
* 2010, Salvador Palomar Abadia
* 2011, Antoni Veciana Ribes
* 2012, Josep M. Vallès José
* 2013, Jaume Amenós Masdéu
* 2014, Manel Llauradó Fortuny
* 2015, Ezequiel Gort Juanpere
* 2016, Albert Galcerà Oliver
* 2017, Pere Bonet Anguera
* 2018, Josep Baiges Gispert
* 2019, Carme Latorre Vallès
* 2020, Joan Ciurana Moya
* 2021, Helena Sardà Basora
* 2022, Jaume Ciurana Mir
* 2023, Quim Vilafranca Pijoan
* 2024, Carles Busquets Boladeras 'Niepce'.

## Referències

* ↑ Jordi Agràs. «El Pregó de la Festa Major». A: Festa Major de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2009, p. 125-126. ISBN 9788489688179
* ↑ «Tro de Festa». Reus.cat. Ajuntament de Reus. [Consulta: 8 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Tro de Festa a Helena Sardà
* https://www.reus.cat/noticia/eva-miranda-galceran-reivindica-la-importancia-de-la-ciencia-la-societat-en-el-prego-de-la
* https://www.elpuntavui.cat/article/428110-la-primera-tronada.html
# Vassílevo

Vassílevo (en rus: Василево) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Trogon cap-roig

El trogon cap-roig (Harpactes erythrocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels trogònids (Trogonidae) que habita boscos de les muntanyes del nord-est de l'Índia, Myanmar, sud-est de la Xina, Hainan, Indoxina i Sumatra.
# Unayza

Unayza o Unaizah, també transcrit Onaizah, Onizah, Unayzah, etc. (àrab: عنيزة, ʿUnayza), és una ciutat de l'Aràbia Saudita, a l'emirat o província d'al-Qassim, a 35 km al sud de Burayda, la capital provincial, i uns 350 km al nord de Al-Riyad, a la regió nord-central del Najd i al sud de la vall de Wadi al-Rumma, la vall més llarga de la península d'Aràbia. És la segona ciutat de la província amb una població al cens del 2010 de 163.729 habitants. Fou una estació per pelegrins que anaven de l'Iraq a la Meca. El seu clima és desèrtic amb fred a l'hivern i calor a l'estiu i sempre baixa humitat. La sabkha d'al-Aushaziyah (un llac salat sec) es troba al nord de la ciutat. L'agricultura fou tradicionalment la seca activitat principal, amb el cultiu de dàtils i cereals (blat), i també la cria d'aus.

## Història

El nom d'Unayza ja s'esmenta a la poesia preislàmica i a la dels inicis de l'islam; llavors pertanyia als Banu Amir ibn Kurayz. De manera general els geògrafs medievals esmenten Unayza com un lloc amb aigua entre Bàssora i la Meca.
La ciutat fou governada per la família Al Sulaim des de 1822. El 1818 fou ocupada pels egipcis que hi van designar un governador en nom de l'imperi otomà de nom Abd Allah al-Khamei, però el príncep Yahya al-Sulaim el va matar el 1822 i va ocupar el poder local. La dinastia encara avui dia manté el poder d'acord amb un tractat escrit entre els Al Sulaim i els saudites signat el 1849. Des del 2007 el príncep local és Musaad Al Sulaim.

## Galeria

* Carrer de l'Ambaixador
* Palmeres
* granja
* Festival Internacional dels dàtils a Unayza, any 2008
* Amfiteatre durant un festival el 2005
* Festival del desert d'al-Ghadha
* Casa Al Bassam, construïda el 1955, una atracció turística
* la gran mesquita d'al-Gadhi
* príncep governador Musaad Al-Sulaim
* Mesquita Bin Uthaimeen
* Mesquita al-Gadhi
* Mesquita al-Gadhi i edifici de la Municipalitat
* Hotel d'Unayza
* Vista aèria del festival del desert d'al-Ghadha del 2007

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 935 i 936
* Wikipèdia en anglès

## Enllaços externs

* Unayza - Lloc web oficial
# Venus de Jōmon

La Venus de Jōmon (縄文のビーナス, Jōmon no Bīnasu) és una estatueta dogū d'argila que representa una figura femenina; està datada de mitjan període Jōmon (3000-2000 abans de la nostra era). La trobaren a la ciutat de Chino, en la prefectura de Nagano (Japó). El 1995, es va convertir en el primer objecte de la seua època designat Tresor Nacional del Japó.

## Característiques

El dogū és una estatueta d'argila de color ocre de 27 cm d'alçada i un pes de 2,14 kg. L'argila fou acuradament depurada i conté mica. Es creu que la seua forma representa una dona embarassada, amb els seus malucs amples, l'arc gluti pronunciat, les sines prominents i el ventre engrandit. En contrast amb l'aclaparadora majoria dels 20.000 dogū trobats al Japó, que estaven fragmentats, la Venus de Jōmon és sencera i amb totes les extremitats.(2)

## Història

El 1986 es feren excavacions arqueològiques abans de la construcció d'un parc industrial a la ciutat de Chino, a l'antic llogaret de Tanabatake (棚畑遺跡, Tanabateke Iseki), al peu del vessant sud de la muntanya Kirigamine, a la serralada Yatsugatake, a uns 140 km al nord-oest de Tòquio.(1) Aquest jaciment tragué a la llum vestigis d'un poble de 149 cases, 146 de les quals daten del període Jōmon mitjà. Les peces d'obsidiana descobertes al jaciment indiquen que aquest poble era un pròsper centre comercial. L'estatueta es va trobar entre les fosses funeràries del centre de l'excavació. Primer va ser anomenada Venus Tanabatake abans de donar-li el nom actual.(2) El 1989, la designaren Bé Cultural Important abans d'arribar a ser Tresor Nacional del Japó. S'exhibeix al Museu Rogariishi d'Arqueologia Jomon de Chino.

## Referències

* ↑ «土偶» (en anglés). Agency for Cultural Affairs. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ «National Treasure « Dogu » part 1: « Jomon no Venus » (the Venus of Jomon)». Chino City Board of Education, 2016. Arxivat de l'original el 29 d'octubre de 2016. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ «棚畑遺跡» (en japonés). Chino city, Jōmon project, 2015. Arxivat de l'original el 29 d'octubre de 2016. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ «The « Dogu » (« Jomon no Venus ») [Clay Figurine (the Venus of Jomon) of the Tanabatake site]». Chino City Board of Education, 2015. Arxivat de l'original el 1 de gener de 2017. [Consulta: 7 febrer 2022].
# Vicent Noguera i Climent

Vicent Joaquim Noguera i Climent (València, 1759 — ?, 1836) fou un aristòcrata, polític i jurista valencià, fill del jurista Vicent Noguera i Ramon, baró d'Antella per matrimoni. El 1781 fou nomenat advocat de l'Audiència de València i el 1787 alcalde del crim i el 1800 governador de la sala del crim de l'Audiència de València, càrrec que deixà quan fou nomenat oïdor de la cancelleria de Valladolid. Il·lustrat com el seu pare, va escriure algunes notes a l'edició valenciana de la Historia general de España de Juan de Mariana; el 1795 fou membre de la Reial Acadèmia de la Història i el 1802 de l'Acadèmia de Nobles Arts de València
Quan esclatà la Guerra del Francès (1808) fou nomenat vocal de la Junta Suprema de Govern del Regne de València i comissionat per a organitzar les lleves de voluntaris per a lluitar contra els invasors. El 29 de gener de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis, on formà part de la comissió de treballs i pensions i fou nomenat president de les Corts Espanyoles del 24 de febrer al 23 de març de 1811. Durant aquest període impulsà activament les mesures liberals i la seva casa fou centre de reunió dels liberals valencians com Joaquim Villanueva fins que s'hi va indisposar. Va jurar la Constitució espanyola de 1812. En 1813 va rebre el títol de marquès de Càceres i el 1815 fou nomenat soci honorari de la Societat Econòmica d'Amics del País de València.
Quan fou restaurat l'absolutisme el 1814 fou encarregat de la depuració dels funcionaris de l'Audiència de València, de la que el 1815 en fou nomenat regent. El 1817 fou nomenat visitador reial de l'Audiència de Mallorca i el 1818 regent de l'Audiència de Catalunya, però va dimitir poc temps després per motius de salut. Des del 1820 va educar per a transmetre el seu títol al seu nebot Vicent Noguera i Sotolongo, a qui va fer venir de Cuba amb aquesta finalitat.

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* «Vicent Noguera i Climent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Biografia Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. a cadiz2012.es
* Diputats valencians a les Corts de Cadis Arxivat 2013-07-13 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Vescomtat de Mesoarga

El vescomtat de Mesoarga fou una jurisdicció feudal de Provença.
Quan el rei Conrad III de Borgonya va prendre possessió de Provença el 949 hi va nomenar tres comtes als qui va associar alguns vescomtes per ajudar-los i limitar el seu poder. Entre aquests hi va haver el d'Avinyó dels quals el primer conegut fou Aufant avançat el segle ix. Només un vescomte s'esmenta a Mesoarga ja al segle xii, de nom Aufant, que seria una branca de la família de vescomtes d'Avinyó. S'esmenta en un carta datada a Ais de Provença el 22 de maig de 1150 junt al seu germà Guillem de Bulbó.

## Referències

* Genealogia
# Vescomtat de Maremne

El vescomtat de Maremne fou una jurisdicció feudal de Gascunya a França, la capital del qual fou Tòssa. Va sorgir per divisió del Ducat de Gascunya. A la mort de Sanç IV un suposat fill seu, Esi, va rebre territoris, que va traspassar al seu fill Aner I. Aquest els va repartir entre els seus fills Llop I (que el 1009 apareix com a vescomte de Marsan) i Sanç, que va rebre Maremne i encara era viu el 1025. El següent vescomte fou el seu fill Rabí, que fou abat de La Reule, mort vers el 1030 deixant l'herència al seu fill Sanç II, mort passat el 1040, succeint-lo el seu fill Bornem I. Aquest va morir vers el 1082 sense deixar fills i l'herència va recaure en el seu oncle Guillem I, que no se sap quant va morir però no va tenir fills, i el 1090 ja era vescomtessa sa germana Ricsenda, casada amb un senyor de nom Llop Fort, del que va néixer el successor Guillem II que no se sap quan va morir; el fill de Guillem, Llop I, fou el següent vescomte, però no va deixar més que una filla i hereva, Comtessa, el marit de la qual no se sap qui va ser; van tenir un fill de nom Navar I, mort després del 1168, que inicia una nova dinastia vescomtal continuada amb el seu fill Robert I, mort després de 1185, que es va perllongar fins al 1263 quan el vescomtat fou confiscat pel rei i donat a Amanieu d'Albret, quedant unit a aquesta casa.

## Llista de vescomtes

* Esi I 977-993
* Aner I c. 993-1009
* Sanç I (primer vescomte de Maremne) c. 1009-1030
* Sanç II c. 1030-1040
* Bornem I c. 1040-1082
* Guillem I 1082-?
* Ricsenda ?-1090
* Guillem II 1090-?
* Llop I ?-1122
* Comtessa 1122-1167/1168
* Navar I 1167/1168-?
* Robert I 1168-1185
* Altres vescomtes 1185-1263
* confiscat pel rei 1263
* Amanieu I (VII d'Albret) 1263-1270
* Bernat Esi I (III d'Albret) 1270-1281
* Mata d'Albret, vescomtessa 1281-1295
* Isabel d'Albret, vescomtessa 1295-1298
* Amanieu II (VIII d'Albret) 1298-1324
* Bernat Esi II (IV d'Albret) 1324-1358
* Arnau Amanieu I 1358-1401
* Carles I d'Albret 1401-1415
* Carles II d'Albret 1415-1471
* Joan I d'Albret (associat, mort abans de 1471) també conegut com a Joan I vescomte de Tartas
* Alan I d'Albret el gran 1471-1522
* Joan II d'Albret (associat, + 1512)
* Enric I d'Albret 1522-1555 (Rei de Navarra com Enric II)
* Joana I d'Albret 1555-1572 (Reina de Navarra com Joana III)
* Enric II de França 1572 (net de Joana I d'Albret i rei III de Navarra, rei de França)
* 1589 a la corona francesa

## Referències

* ↑ «Vescomtat de Maremne». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Els senyors d'Albret

## Bibliografia

* PDF LOS VIZCONDES DE TARTAS. PESO Y SIGNIFICACIÓN DE UNO DE LOS PODERES REGIONALES ENTRE LA GASCUÑA INGLESA Y EL REINO DE NAVARRA (SIGLO XI-1312) per Susana Aparicio Rosillo
* Francis Hirigoyen Histoire de la baronnie de Labenne-Capbreton & de la vicomté de Maremne Princi néguer, 2001 - 333 pàgines, ISBN 9782846180344
# Villahermosa (desambiguació)

«Villahermosa» té aquests significats:
* Villahermosa, ciutat de l'estat mexicà de Tabasco.
* Villahermosa (Ciudad Real), municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.
* Villahermosa del Campo, un municipi de la província de Terol a la comunitat autònoma d'Aragó.
* Villahermosa del Río, municipi de la província de Castelló a la comunitat autònoma de Comunitat Valenciana.
* Riu de Villahermosa, riu que neix a Valdelinares, Aragó i que desamboca a Vallat, País Valencià.
Vegeu també Vilafermosa (desambiguació).
# Villagrufe

Villagrufe, o Viḷḷagrufe en asturià, és una parròquia i un llogaret del conceyu asturià d'Allande. Té una superfície d'11,81 km² i una població de 129 habitants (INE Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 2011) repartides en els 6 nuclis que la formen.
El nucli de Villagrufe se situa a 640 msnm, a la vora del rierol de Molino, en el vessant del pic Carrichos. Es troba a uns 5 km de Pola de Allande.
La primera menció de l'existència d'aquesta aldea és de l'any 975 quan Cromacio Mellínez i la seva família donaren a la Catedral d'Oviedo el monestir de San Jorge que hi havien fundat.
El seu codi postal és el 33889.

## Entitats de població

* Carballedo
* Prada
* Pradiella
* Santullano
* Tamuño
* Villagrufe
# Villagómez la Nueva

Villagómez la Nueva és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 115 | 109 | 86 | 87 |
# Unai Medina Pérez

Unai Medina Pérez (Basauri, 16 de febrer de 1990) és un futbolista professional basc que juga a la UE Eivissa com a lateral dret.

## Trajectòria

Nascut a Bilbao, Biscaia, Medina es va formar a les files de l'Athletic Club local, però només va poder aparèixer com a sènior per als seus equips de formació i B. El 2012 va deixar el club i es va incorporar als veïns del Barakaldo CF, sent la titular en la seva primera i única temporada.
El juliol de 2013, Medina va fitxar pel Deportivo Alavés, recentment ascendit a segona divisió. Va debutar com a professional el 16 d'agost, en una derrota a domicili per 0-1 contra el Girona FC.
El 17 de juny de 2015, el Medina va passar al CD Numància de la Liga després de signar-hi un contracte de tres anys. Va continuar competint a la segona categoria els anys següents, amb l'Sporting de Gijón i la UD Logroñés.
Després que el Logroñés descendís a tercera divisió un any més tard, Medina va fitxar pel Racing de Santander amb un contracte de dos anys.

## Referències

* ↑ El Barakaldo se refuerza con Unai Medina e Imanol Aguiar (Barakaldo strengthen with Unai Medina and Imanol Aguiar); El Correo, 7 juliol 2012 (en castellà)
* ↑ El Alavés refuerza su plantilla con Goitia y Unai Medina (Alavés bolster squad with Goitia and Unai Medina); Marca, 3 juliol 2013 (en castellà)
* ↑ Felipe da la primera victoria de la temporada (Felipe provides first victory of the season); Marca, 16 agost 2013 (en castellà)
* ↑ Unai Medina, nuevo fichaje del C. D. Numancia (Unai Medina, new signing of C.D. Numancia); CD Numancia, 17 juny 2015 (en castellà)
* ↑ «Unai Medina, nuevo futbolista del Real Sporting» (en castellà). Sporting Gijón, 01-07-2019. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2021. [Consulta: 1r juliol 2019].
* ↑ «Unai Medina se desvincula del Real Sporting» (en castellà). Sporting Gijón, 14-09-2020. Arxivat de l'original el 1 d'octubre 2020. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Unai Medina, nuevo refuerzo para la banda derecha» (en castellà). UD Logroñés, 15-09-2020. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Unai Medina, novena incorporación a la plantilla del Racing 2021/22» (en castellà). Racing Santander, 26-07-2021. [Consulta: 14 agost 2022].

## Enllaços externs

* Unai Medina Pérez a BDFutbol
* Unai Medina Pérez, Fitxa a Soccerway