OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les boires del record

Les boires del record (originalment en francès, Les Brumes du souvenir) és un telefilm francès dirigit per Sylvie Ayme, emès per primera vegada a Suïssa el 21 d'abril de 2017 a RTS Un i l'endemà a França, al canal France 3. S'ha doblat al valencià per À Punt, que va emetre'l per primer cop el 15 d'octubre de 2022.
El rodatge va tenir lloc a partir des del 16 de novembre al 14 de desembre de 2016 a Verdun, Bezonvaux i a l'ossari de Douaumont.
L'emissió del telefilm a France 3 va reunir 3.758.000 espectadors a França, cosa que va representar el 16,5% de quota de pantalla.

## Sinopsi

Jean Mercier, alcalde de la ciutat fantasma de Bezonvaux, apareix assassinat. La investigació va a càrrec de Clara Merisi, capitana de la policia criminal del Servei Regional de Policia Judicial de Nancy. In situ, compta amb el suport de la gendarmeria de Verdun, però també de François Gilbert, antropòleg forense i historiador destinat a l'ossera de Douaumont. És ell qui, pocs dies després, desenterra, prop de l'escena del crim, el cadàver d'una dona la mort de la qual, certament, no es remuntava a la Gran Guerra, sinó als anys vuitanta. Enmig d'aquesta zona poblada pels fantasmes del camp de batalla, aquest crim després del descobriment d'aquesta dona morta, trenta anys després de la seva desaparició, ve a explicar una història senzilla, al costat de la gran història, la d'una família.

## Repartiment

* Gaëlle Bona: capitana de policia Clara Merisi
* David Kammenos: François Gilbert
* Mhamed Arezki: Guillaume Barot
* Didier Flamand: Bertrand Gilbert
* Pascal Elso: coronel de policia Mirande
* Robert Plagnol: Fred, marit de la Clara
* Marie-Christine Barrault: Alice Blondel, la propietària del castell
* Jean-Marie Frin: Jean Mercier, l'alcalde de Bezonvaux
* Catherine Davenier: Andréa, l'hostaler
* Olivier Saladin: Alban Prevost

## Referències

* ↑ «Records | Col·lecció Records 1 - Les boires del record». À Punt, 16-10-2022. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Tourné à Verdun, le film « Les brumes du souvenir » sera diffusé samedi 22 avril sur France 3». L'Est républicain, 20-04-2017. [Consulta: 20 maig 2017].
* ↑ Pascal. «Tournage pour France 3 de "Chasseur de Fantômes".». Le Blog TV News, 16-11-2016.
* ↑ «Audiences : The Voice sur TF1 domine France 2 et France 3». Le Figaro.fr, 23-04-2017. [Consulta: 20 maig 2017].

## Enllaços externs

* Col·lecció Records a À Punt
# Le italiane e l'amore

Le italiane e l'amore és una pel·lícula d'antologia franco-italiana sobre el tema de la condició femenina estrenada el 1961. Està formafs per onze segments (el dotzè fou tallat durant el muntatge) d'onze directors italians diferents: Gian Vittorio Baldi, Marco Ferreri, Giulio Macchi, Francesco Maselli, Lorenza Mazzetti, Gianfranco Mingozzi, Carlo Musso, Piero Nelli, Giulio Questi, Nelo Risi i Florestano Vancini.
Els arguments dels diferents episodis estan inspirats en testimonis recollits a través de cartes de lectors de diaris italians i recopilats per la periodista Gabriella Parca a la seva obra Le italiane si confessano publicat el 1959 a Itàlia i el 1966 a França per Gonthier a partir d'una traducció d'Henriette Valot. L'elecció dels testimonis adaptats a la pel·lícula va ser feta per Cesare Zavattini.

## Episodis (per ordre)

* Ragazze madri de Nelo Risi
* I bambini (o: L'educazione sessuale dei figli) de Lorenza Mazzetti
* Lo sfregio (o: La sfregiata) de Piero Nelli
* Le adolescenti (o: Le adolescenti e l'amore) de Francesco Maselli
* Viaggio di nozze (o: La prima notte) de Giulio Questi
* Le tarantate (o: La vedova bianca; La tarantolata) de Gianfranco Mingozzi
* Gli adulteri (o: L'infedeltà coniugale) de Marco Ferreri
* La separazione legale de Florestano Vancini
* Un matrimonio (o: Il matrimonio assurdo) de Carlo Musso
* Il successo (o: La frenesia del successo) de Giulio Macchi
* La prova d'amore de Gian Vittorio Baldi
* Il prezzo dell'amore de Piero Nelli (tallat al muntatge)

## Repartiment

Segment Ragazze madri :
* Lucia Gabrioli : La filla-mare
* Gaddo Treves : La psicòloga
Segment I bambini :
* Anna Brignole :
Segment Lo sfregio :
* Maria Di Giuseppe : Maria
* Michele Stasino : Michele
Segment Le adolescenti :
* Efi Kamper : Silvia
* Inger Milton : La mare de Silvia
* Consalvo Dell'Arti :El pare de Silvia
* Andrea Giordana : Mario
Segment Viaggio di nozze :
* Antonietta Caiazzo : La dona
* Mario Colli : Ninì, el marit
Segment Le tarantate :
* Assuntina del Salento : La tatuada
Segment Gli adulteri :
* Renza Volpi : La dona
* Silvio Lillo : El marit
* Riccardo Fellini : Riccardo Rossini, l'amant de la dona
* Rosalba Neri : La secretària
Segment La separazione legale :
* Graziella Galvani : Luciana De Marchi
* Giuseppe Fina : Giorgio Carucci
* Pino Ferrara : Andrea, l'advocat
* Leonardo Severini : El jutge
Segment Un matrimonio :
* José Greci : La dona
* Roberto Miali : El marit
Segment Il successo :
* Tania Raggi : ella mateixa
* Fernanda Ricciardi : ella mateixa
* Laura Forest : Una aspirant actriu
* Elisabetta Velinski : Una aspirant actriu
* Adriana Giuffrè :
Segment La prova d'amore :
* Mariella Zanetti : La noia
* Michele Francis : Nicola, el noi
* Iva Zanicchi : L'artista de maraques
Segment (tallat al muntatge) Il prezzo dell'amore :
* Ida Galli (sota el nom d' « Evelyn Stewart »)
* Willi Colombini

## Referències

* 1 2 Gabriella Trujillo. Marco Ferreri. Le cinéma ne sert à rien. Capricci, 2021, p. 168. ISBN 979-1023904208.
* ↑ «Les Italiennes se confessent». bnf.fr. [Consulta: 12 maig 2021].

## Enllaços externs

* Le italiane e l'amore a YouTube
# Liparis owstoni

Liparis owstoni és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Descripció

* Fa 43 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 0-10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Scopoli J. A., 1777. Introductio ad historiam naturalem, sistens genera lapidum, plantarum et animalium hactenus detecta, caracteribus essentialibus donata, in tribus divisa, subinde ad leges naturae. Praga. Introd. Hist. Nat. . i-x + 1-506.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Snyder, J. O., 1904. On a collection of fishes made by Mr. Alan Owston in the deep waters of Japan. Smithsonian Miscellaneous Collections v. 45: 230-240, Pls. 58-63.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* ↑ Chernova, N.V., D.L. Stein i A.P. Andriàixev, 2004. Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes. Calif. Acad. Sci. Annotated Checklists of Fishes (31):72.
* ↑ Sokolovskaya, T.G., A.S. Sokolovskii i E.I. Sobolevskii, 1998. A list of fishes of Peter the Great Bay (the Sea of Japan). J. Ichthyol. 38(1):1-11.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Llau de la Solana de Palles

La llau de la Solana de Palles és una llau del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Es forma a migdia de l'extrem oriental de la Solana de Palles quan s'ajunten diverses llaus de muntanya, entre elles la llau de l'Obaga de Sacoberta, prop de la Font de l'Aviador. Des d'aquell lloc davalla cap a ponent resseguint pel sud tota la Solana de Palles i pel nord l'Obaga de Sacoberta, travessa el Pletiu de la Solana de Palles, passa per sota de l'extrem sud-occidental del Serrat dels Trossos dels Arrendadors, passa a ponent del Pletiu dels Racons i pel nord de la Solana del Comelleró, deixa al nord l'Espluga de l'Oli d'Ermini i arriba als Rocs del Comeller, on salta la cinglera i va a trobar la llau de la Font Freda, a llevant de les Baürtes, per formar la llau de Perauba.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Librator

Librator (en llatí plural libratores) era en general la persona que examinava les coses amb una balança (libra) a l'antiga Roma.
Aquest nom s'aplicava a l'ofici que feien dues classes de persones:
* Librator aquae, persona que tenia els coneixements necessaris per construir aqüeductes, clavegueres i altres estructures similars per conduir aigua, i disposava d'una balança hidroestàtica (libra aquaria) per mesurar les diferents altures que garantien la bona conducció de l'aigua. Algunes persones a Roma van fer d'aquesta ocupació el seu negoci i es dedicaven l'ofici de curatores aquarum. Els arquitectes també tenien prous coneixements com per fer de libratores.
* Libratores eren soldats que acompanyaven als foners i es creu que eren un cos militar que atacava l'enemic amb llances o altres objectes que es llençaven. Es creu que atacaven amb fones carregades amb pedres d'una lliura de pes, i d'aquí el seu nom.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «librator». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 7 maig 2022].
# Llibre d'Ester

El llibre d'Ester (hebreu: מגילת אסתר, Meguilat Esther‎) és un llibre que pertany a l'Antic Testament, i que fou escrit cap al segle iv aC. La història està ambientada en l'exili jueu a Babilònia. El rei persa Assuer busca una nova esposa després de repudiar la seva esposa Vashti per un escàndol amb uns ambaixadors. Ester és presentada camuflada i sedueix el monarca. Un cortesà envejós, (Haman), planeja matar els jueus, el rei hi accedeix sense saber que la seva pròpia muller pertany a aquesta raça. Avisada pel seu cosí Mardoqueu, Ester intercedeix davant el rei arriscant la vida i aconsegueix que s'anul·li el decret. Els jueus celebren aquest fet en la festa de Purim, on es llegeix el Llibre d'Ester dues vegades.
Hi ha discrepàncies sobre la historicitat del relat. Alguns estudiosos diuen que el rei persa podria haver estat Artaxerxes i, tot i les deformacions pròpies de la narrativa, la història quadraria amb els annals antics. Altres veuen el conte com una història didàctica: malgrat l'antisemitisme, els jueus poden salvar-se ells mateixos. Alguns experts del cristianisme diuen que és una nova al·legoria, on l'Església és l'esposa de Déu, que salva així el seu poble.
Sobta les escasses mencions directes a Déu, com passa al Càntic dels Càntics (amb la mateixa al·legoria sobre l'Església). El llibre no apareix mencionat als Manuscrits de la mar Morta. Successives addicions del poble grec van relacionar la història d'Ester amb l'auge del seu poble. Hi ha qui ho considera una reedició del mite d'Astarte, deessa fenícia, però adaptat al judaisme.

## Bibliografia

* Walker Vadillo, Mónica Ann «El ciclo de Ester». Revista Digital de Iconografía Medieval, vol. III, nº 6, 2011, pp. 19-27. ISSN: 2254-853X [Consulta: 2 desembre 2015].
# Lliga espanyola de futbol indoor

El Campionat Nacional de Lliga de Futbol Indoor és una competició jugada per diversos clubs de la Lliga espanyola de futbol. Els jugadors dels equips són veterans, exprofessionals de la lliga espanyola de futbol 11. A part del trofeu de guanyador, la classificació en aquesta competició dona dret a participar en la Copa d'Espanya.
El torneig està organitzat per les diferents associacions de veterans dels equips participants, sent destinats els ingressos dels partits a ajudar els futbolistes retirats. Alfredo Di Stéfano presideix de forma honorífica el campionat.

## Equips

La Lliga de Futbol Indoor va començar a jugar-se en la temporada 2007-08, prenent part en aquesta els 9 clubs que han guanyat en almenys en una ocasió la Lliga de futbol, és a dir: FC Barcelona, Reial Madrid, Atlètic de Madrid, Athletic Club, València CF, Reial Societat, Deportivo de la Coruña, Sevilla FC i Reial Betis.

## Palmarès

* 2008: Deportivo de la Coruña
* 2009: Futbol Club Barcelona
* 2010: Deportivo de la Coruña
* 2011: Real Sporting de Gijón
* 2012: Reial Madrid
* 2013: Celta de Vigo
* 2014: FC Porto

## Enllaços externs

* Web oficial de la Lliga de Futbol Indoor (castellà)

## Referències

* ↑ http://www.fcbarcelona.cat/web/catala/noticies/futbol/temporada08-09/05/n090530105306.html Arxivat 2009-06-02 a Wayback Machine.
# Lise Klaveness

Lise Klaveness (Meland, 19 d'abril de 1981) és una advocada i exfutbolista noruega que va arribar a jugar 73 partits internacionals amb la selecció de Noruega entre 2002 i 2011. Actualment és la presidenta de la Federació Noruega de Futbol (NFF), convertint-se en la primera dona a liderar l'organització en els seus 120 anys d'història.
Klaveness va anunciar la seva retirada del futbol el març de 2012. A més de la seva carrera com a advocada, també exerceix com a jutge adjunta al tribunal d'Oslo. Des de la seva retirada, Klaveness també ha treballat per a Norsk Rikskringkasting com a comentarista de televisió de la Copa del Món de Futbol de 2014, després del qual va ser objecte de crítiques masclistes per part de trols d'internet.
Des que va assumir el seu paper al capdavant de l'NFF el març del 2022, Klaveness ha defensat un canvi a la FIFA, especialment pel que fa a la designació de Qatar com a seu de la Copa del Món de Futbol de 2022. En resposta als informes sobre les condicions laborals abusives que van provocar la mort de 6.500 d'obrers migrants que treballaven en la construcció dels estadis de futbol, Klaveness va reivindicar condicions segures i un salari just per als treballadors. També es va pronunciar en contra de la decisió de la FIFA de permetre que Qatar acollís el mundial enumerant les violacions dels drets humans del país, com les lleis anti-LGTBI i la discriminació social de les dones.

## Referències

* ↑ Morgan, Tom «Lise Klaveness interview: 'England can be agents of change in Qatar'» (en anglès). The Telegraph, 12-04-2022. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «Fifa scolded in damning speech by Norwegian FA president before World Cup draw» (en anglès). The Independent, 31-03-2022. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «Klaveness elected NFF president in Norway» (en anglès). .
* ↑ «Klaveness gir seg» (en norwegian). Verdens Gang, 15-03-2012 [Consulta: 6 octubre 2014].
* ↑ «Klaveness retiring», 15-03-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-19. [Consulta: 19 octubre 2012].
* ↑ «I vater med Viljar» (en norwegian). , 29-06-2014.
* ↑ «Noves crítiques a Qatar pels atacs als drets humans com a organitzadora del mundial». Esport 3, 13-10-2022. [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ Fotballforbund, Norges. «Calls out for change at the FIFA Congress» (en noruec). fotball.no - Norges Fotballforbund. [Consulta: 7 maig 2022].
* ↑ «Lise Klaveness, the Norwegian who rocked Fifa: 'It's our job to push further'» (en anglès). the Guardian, 01-04-2022. [Consulta: 7 maig 2022].
# Llista de plats típics de la cuina del Perú

Aquesta és una llista de plats típics de la gastronomia del Perú.

## Per regions
### Arequipa

* Adobo arequipeño
* Ají de gallina
* Chaque
* Chupe de camarones
* Cuy chactao
* Ocopa
* Rocoto relleno

### Ayacucho

* Mazamorra llipta
* Sopa de Morón

### Cajamarca

* Caldo verde de papas
* Cecina de chancho
* Cuy con papas
* humitas
* Manjar blanco
* Tamal cajamarquino

### Chiclacayo

* Arroz con pato a la chiclacayana
* Cabrito a la norteña
* Cebiche a la norteña
* Chinguirito
* Espesado

### Cuzco

* Quinua con manzana
* Mazamorra de maiz
* Pepian de cuy

### Huancayo

* Cuy colorado
* Habas tostadas
* Human caldo
* Kamchi
* Pachamanca
* Papa a la huancaína
* Patachi
* Trucha a la parrilla
* Yuyo

### Iquitos

* Budín de palmito
* Estofado de pollo con palmito
* Guiso de cecina con palmito
* Palmito con champiñones
* Pollo con palmito
* Pastel de palmito
* Terrin de paiche con palmito
* Ocopa de Palmito

### Junín

* Asado de zamaño
* Bisteck de venado
* Ceviche de doncella
* Chilcano de carachama
* Chupadora frita
* Sudado de carachama
* Tacacho con cecina

### Puno

* Achogcha rellena con tarwi
* Pastel de quinua al horno
* Bocaditos de quinua con ocas
* Ensalada de olluco
* Salsa huancaina de tarwi
* Bocaditos de amaranto
* Postre de quinua con fruta
* Tomate de árbol en almíbar
* Galletas de quinua
* Torta de cañihuaco

## Menjar ràpid i entrants

* Anticucho
* Cancha serrana
* Papa rellena
* Salchipapas

## Influència asiàtica

* Arroz chaufa
* Sopa wantán

## Dolços

* Mazamorra
* Mazamorra morada
* Picarones
* Suspiro de limeña

## Fonts

* Beaumont, Hervé. Pérou et Bolivie (en francès). París: Editions Marcus, 1999. ISBN 2713101751.
* «Perú con mucho gusto» (en castellà). Perú: Comisión de Promoción del Perú para la Exportación y el Turismo (Ministerio de Comercio Exterior y Turismo del Perú).
* «Platos típicos (gastronomies de Cajamarca, Cusco, Huancayo, Ayacucho, Junín, Iquitos i Puno» (en castellà). Boletín Electrónico InfoINIEA. Perú: Instituto Nacional de Innovación Agraria (Ministerio de Agricultura del Perú), 2006.
* «Recetas arequipeñas» (en castellà). Boletín Electrónico InfoINIEA. Perú: Instituto Nacional de Innovación Agraria (Ministerio de Agricultura del Perú), 2005.
* «Recetas chiclayanas» (en castellà). Boletín Electrónico InfoINIEA. Perú: Instituto Nacional de Innovación Agraria (Ministerio de Agricultura del Perú), 2005.

## Referències

* ↑ «Día del Anticucho: ¿cuál es su origen y cuándo se celebra esta fecha? Tdex Revtli | RESPUESTAS» (en castellà), 14-10-2022.
* ↑ «Papa rellena: aprende a preparar este clásico plato de forma saludable» (en castellà). El Comercio Perú, 21-10-2022.
* ↑ «Mazamorra morada: receta paso a paso» (en castellà). [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «PICARONES | Receta Fácil» (en castellà). [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Esta es la historia del tradicional postre Suspiro a la Limeña -» (en castellà), 13-03-2022. [Consulta: 31 octubre 2022].
# Lluís Gàsser i Laguna

Lluís Gàsser i Laguna (Barcelona 1951) és un compositor i guitarrista català.
Format com a enginyer tècnic agrícola, decidí canviar l'orientació dels seus estudis vers la música. El 1973 obtingué el títol superior de guitarra al Conservatori de Música de Barcelona i el mateix any entrà com a professor d'aquest instrument al mateix centre. Estudià llaüt i baix continu amb Hopkinson Smith a la Schola Cantorum Basiliensis el 1983 i es doctorà en musicologia a la Universitat Stanford (Califòrnia) el 1991. Amplià els seus coneixements de composició amb Cristóbal Halffter, J. Soler i J.M. Mestres Quadreny, de qui és un admirador i sobre el qual ha escrit el llibre La música contemporánea a través de la obra de J. Mª Mestres-Quadreny.
Entre el 1983 i el 1988 impartí els primers cursos regulars de llaüt que es feren en un conservatori de l'Estat espanyol. Ha impartit classes d'història de la música al Conservatori de Música de Barcelona (1998-2006) i cursos de doctorat de musicologia a la Universitat de Barcelona (1992-99). En la seva faceta de concertista, s'ha dedicat especialment a la música antiga com a llaütista i intèrpret de viola de mà. Ha format part d'alguns grups de cambra, i fundà el conjunt Dulcis Harmonia, dedicat a la música del Renaixement.
El seu catàleg, dominat per les composicions de música de cambra, no és gaire ampli; en destaquen Pater Noster (1975), per a soprano, flauta i guitarra, la peça orquestral Columbrión, estrenada per l'Orquestra Ciutat de Barcelona el 1979, i Homenaje (1992), per a guitarra.

## Obres destacades

* La música contemporánea a través de la obra de Josep Mª. Mestres Quadreny
* Lluís: Luis Milan on Sixteenth-Century performance practice (1996)

## Referències

* 1 2 «Lluís Gàsser i Laguna». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lluís Gàsser Laguna». Associació Catalana de Compositors. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ Taverna-Bech, Francesc. Gásser Laguna, Luís (en anglès). volum 1. Oxford University Press, 2001. DOI 10.1093/gmo/9781561592630.article.48553.
* ↑ La música contemporánea a través de la obra de Josep Ma. Mestres-Quadreny. [Oviedo]: Universidad de Oviedo, Servicio de Publicaciones, 1983. ISBN 84-7468-093-X.
* ↑ Luis Milán on sixteenth-century performance practice (en anglès). Bloomington, Ind.: Indiana University Press, 1996. ISBN 0-253-21018-6.
# Lluís Oliva i Vázquez de Novoa

Lluís Oliva i Vázquez de Novoa (Barcelona, 19 de juliol de 1955 - 5 d'abril de 2018) va ser un periodista català, que va ser director de Televisió de Catalunya i de Catalunya Ràdio.
Va iniciar la seva carrera a Califòrnia, treballant en diversos mitjans de comunicació i va ser cap d'operacions de l'emissora de radio KALI. Entre 1982 i 1986 va treballar a Antena 3 Radio a Catalunya, arribant a ser-ne director. El 1988 va ser nomenat director de Catalunya Ràdio i el 1995 va esdevenir director de Televisió de Catalunya, càrrec que ostentà fins al 2001. Sota el seu lideratge es va crear la Fundació La Marató de TV3 i TV3 va obtenir per primer cop el lideratge històric d'audiència.
Entre 1993 i 1995 va ser professor de comunicació a la Universitat Autònoma de Barcelona. Des de l'any 2000 va ser director de la productora audiovisual Imagic Telecom.
Va morir als 62 anys a causa d'una malaltia respiratòria.

## Referències

* ↑ Redacció «Mor Lluís Oliva, exdirector de Catalunya Ràdio i TV3». Nació Digital, 05-04-2018.
* ↑ «Mor Lluís Oliva, exdirector de Catalunya Ràdio i TV3». Diari Ara, 05-04-2018.
* 1 2 «Lluís Oliva i Vázquez de Novoa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 CCMA «Ha mort Lluís Oliva, que va ser director de Catalunya Ràdio, Televisió de Catalunya i la CCRTV». http://www.ccma.cat.
# Lodè

Lodè (en sard, Lodè) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 2.164 habitants. És a la regió de Baronia. Limita amb els municipis de Bitti, Lula, Onani, Padru (OT), Siniscola i Torpè.
Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Graziano Spanu | Centreesquerra |
# Los Hinojosos

Los Hinojosos és un municipi de la província de Conca situat a la comunitat autònoma de Castella la Manxa, a la zona oest de la província a 96 km de Conca. En el cens de 2006 tenia 1044 habitants en un territori de 113,95 km².

## Demografia

Evolució demogràfica de Los Hinojosos entre 1991 i 2004 :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1207 | 1129 | 1060 | 1084 |
# Los Hermanos

Los Hermanos va ser una formació de rock formada a l'estat de Rio de Janeiro el 1997. Tots els membres de la formació van néixer a la ciutat de Rio de Janeiro i havien estudiat a la PUC-RJ.

## Membres

* Marcelo Camelo - vocalista, guitarra
* Rodrigo Amarante - vocalista, guitarra
* Bruno Medina - teclat
* Rodrigo Barba - bateria
* Patrick Laplan - baix, exmembre

### Membres secundaris

* Gabriel Bubu - guitarra, baix
* Marcelo Costa - saxòfon, clarinet
* Bubu Trompete - trompeta
* Mauro Zacharias - trombó

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* (1999) Los Hermanos
* (2001) Bloco do Eu Sozinho
* (2003) Ventura
* (2005) 4

### DVD

* (2004) Los Hermanos no Cine Íris - 28 de Junho de 2004
* (2008) Los Hermanos na Fundição Progresso - 09 de Junho de 2007

## Enllaços externs

* Los Hermanos - Lloc web oficial