OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ittimardukbalatu

Ittimardukbalatu o Itti-Marduk-balāṭu va ser el segon rei de la dinastia d'Isin a Babilònia, successor del seu pare Marduk-Kabitahheixu cap a l'any 1138 aC.
El 1135 aC es va apoderar de Babilònia on va traslladar la seva capital. Per negociacions o per les armes es va poder sostenir enfront del rei d'Elam Shilkhak-Inshushinak. A partir del regnat del seu pare, Isin havia reforçat la seva influència al territori de Sumer, i podia intervenir sobre els territoris propers, com Assíria, afavorint a un dels pretendents al tron d'aquell país, Ninurtatukulti-Aixur. El breu regnat d'aquest rei assiri va afavorir segurament la influència de Babilònia sobre aquell país. Del seu regnat consta per fonts assíries que va fer un atac a la regió d'Arbela.
Va morir potser el 1130 aC i el va succeir el seu fill Ninurtanadinxumi.

## Referències

* ↑ Cassin, Elena (et al.) (ed.). Los imperios del antiguo oriente II: el fin del segundo milenio. Madrid: Siglo XXI, 1979, p. 29-30. ISBN 8432301183.
# Jaume Perarnau i Llorens

Jaume Perarnau Llorens (Manresa, 1963) i veí de Calders (Moianès) des del 1992. És l'actual director del Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.

## Biografia

És llicenciat en Història per la UAB, doctor en Història de la Tècnica per l'École des Hautes Études en Sciences Sociales (EHESS) de París i Diplomat en Estudis Avançats i Museologie des Techniques al Conservatoire National des Arts et Métiers també de París.
Actualment és director del mNACTEC (per concurs públic des del juliol de 2014 i, provisionalment, des del febrer de 2013). Anteriorment, (1994-2013) ha exercit en el mateix Museu el càrrec de cap de l'Àrea de Conservació, Documentació i Estudis actuant com a representant del Museu en congressos, reunions científiques i acadèmiques, programes europeus i transfronterers i programes de recerca. Ha treballat, també, com a documentalista dels Fons d'Empreses de l'Arxiu Nacional de Catalunya (1991-1993), professor d'Història Econòmica a l'Escola Camps i Fabrés (1990-1991) i com a professor convidat a la Universidad Internacional Menéndez Pelayo (2001) i a la Universidad Complutense de Madrid (2002).
Ha comissariat varis projectes museològics com ara el del Museu Colònia Sedó o l'Ecomuseu del Moianès i exposicions temporals. Així mateix, ha participat en la redacció de múltiples projectes d'exposicions permanents, temporals i itinerants, totes elles de temàtica industrial i del Pla Estratègic de la Xarxa del Sistema Territorial del mNACTEC.
És membre de diferents comitès científics nacionals i internacionals (Crok, industrial heritage and Museology, Plan Nacional del Patrimonio Industrial, Iron and Man, etc.) relatives al patrimoni de la societat industrial i de la història de la ciència i de la tècnica. Ha impartit diferents cursos de formació, conferències, seminaris, etc. És autor de 21 llibres i capítols de llibres i de gairebé una cinquantena d'articles relacionats amb el seu àmbit professional.
Ha estat, també, un dels cinc membres fundadors de la revista DOVELLA (Manresa, 1984), redactor a El Correo Catalán-El Correu Tres i col·laborador a diferents mitjans de comunicació i publicacions periòdiques i especialitzades. Membre, en diferents etapes, de les juntes directives del Centre d'Estudis del Bages, Amics de l'Art Romànic del Bages, Amics de la Unesco, AMCTAIC, etc. Premi Lacetània 1985 (Òmnium Cultural del Bages) i Premi de Recerca a l'Europa Comunitària 1991 (Caixa d'Estalvis de Manresa).
Endemés ha assumit els càrrecs d'alcalde de Calders (2003-2011), Vicepresident 1er del Consorci del Moianès (2003-2007) i Vicepresident 1r del Consell Comarcal del Bages (2007-2009) per ERC.

## Referències

* ↑ «Josep Manuel Rueda, Jaume Perarnau i Carme Clusellas seran els directors del Museu d'Arqueologia de Catalunya, el mNACTEC i el Museu d'Art de Girona». Web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 14 de juliol 2014. [Consulta: 2 juliol 2014].
# Alamosaure

Alamosaurus ("llangardaix d'Àlam") és un gènere de dinosaure sauròpode titanosàurid que visqué al sud-oest del que actualment correspon als EUA a finals del període Cretaci, fa entre 70 i 65 milions d'anys. Aquest dinosaure fou descobert a Montana, Nou Mèxic, Texas i Utah. Feia 21 m de longitud i 10 m d'alçada, pesava unes 27 tones.
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Grup Alba

El grup Alba fou un grup d'havaneres nascut a la Bisbal d'Empordà a finals dels anys 1960 principis dels 70. El grup estava format per Dídac Faix, Josep Mont, Quim Figueras, Josep Xicoira, Josep Carreras, Jesús Santamaria, Josep Geli, Alfons Ferriol, Artur Brasas, Ernest Nonell, Josep Rovira, Carles Mir, Joan Cortés, Ramon Mercader i Ramon Carreras. i Perich El seu acompanyament era de F. Orteu, guitarra; Ll Borrull, acordió i Albert Moraleda, contrabaix. Va ser un dels més veterans dins la cantada d'havaneres de Calella de Palafrugell. Finalment es va dissoldre a mitjans dels anys 1980. D'aquest grup se'n desprengueren dues formacions l'any 1974: el grup Rems, on el mestre Ramon Carreras se'n anar a viure a Barcelona; i a mitjans dels 80 concretament l'any 85 neix el grup Gavarres, que desapareix l'octubre de l'any 1989 i en neix el grup Voramar, encara en actiu.

## Discografia

El grup Alba enregistrà un total de quatre discos, que en aquella època eren de vinil:
* 1973 Havaneres catalanes, editat amb la casa Edigsa de Barcelona.
* 1977 Havaneres Grup Alba, editat amb la casa Apolo Records.
* 1979 Havaneres catalanes Grup Alba, editat amb la casa Edigsa de Barcelona.
* 1979 Havaneras Grup Alba, editat també la casa Edigsa de Barcelona.

## Repertori

El repertori del grup Alba combinava amb havaneres, valsets, masurques i sardanes. Algunes de les cançons són: «Lejos de ti», «La ciutat cremada», «Mar endins», «La colombiana», «El vell dansaire», «Dins la barqueta», «La coloma», «Cala Montgó», «Llop de Mar», «Salió de Jamaica», «Mi Península», «A la orilla de un palmar», «La gàbia», «Masurca i un llarg», etc.

## Referències

* ↑ Molinas i Falgueras, Lluís «Grup Alba de la Bisbal, els veterans». Revista del Baix Empordà, 01-11-2004, pp. 53 – 54.
# Campillo de Llerena

Campillo de Llerena és un municipi d'Extremadura, província de Badajoz, a 128 km de la capital provincial.

## Geografia

Està situat al nord de Llerena, aïllat al centre d'un ample territori escàs d'assentaments. Exceptuant Retamal de Llerena, a quinze quilòmetres, les restants localitats de l'entorn es troben molt més allunyades.
El seu terme municipal és de 236,86 km², i limita al nord amb els termes de Retamal i Zalamea de la Serena, al sud amb Azuaga i Maguilla, a l'est amb els de Zalamea i Peraleda del Zaucejo i a l'oest amb els d'Hornachos i Valencia de las Torres. En extensió, el poble fa el número 27 entre els 162 que té la província.
El nucli urbà està situat a les coordenades, 38° 30′ 05″, latitud nord i 5° 48′ 35″ longitud oest.

## Economia

L'estructura productiva de Campillo es caracteritza per l'elevat pes del petit comerç, i una destacable importància de la construcció i de les empreses auxiliars, que són els motors fonamentals per a la creació de llocs de treball durant els últims anys.

### Agricultura

Campillo de Llerena, està situat en una comarca principalment agrícola i ramadera, característica que corresponen també amb l'economia local.
La major part de la superfície agrària es dedica a pastures (29,6%). Entre els cultius destaca la civada (17,6%) a les terres de secà i al regadiu destaquen la colza (46,2%) i el gira-sol (40%).
El principal sistema d'explotació agrícola és el minifundi (46,7% de les explotacions són menors de 5 Ha.).

### Indústria

El sector secundari és de tipologia molt diversa al municipi. Trobem una forta dedicació als embotits, encara que també hi ha indústria tèxtil i ceràmica.

### Serveis

La major part d'empreses dedicades al sector serveis (terciari) es dediquen al petit comerç i a la restauració.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Campillo de Llerena Arxivat 2007-01-26 a Wayback Machine.
# Grünewald (Luxemburg)

El bosc de Grünewald (en luxemburguès: Gréngewald) és un bosc localitzat al centre de Luxemburg, la major part del qual és propietat del govern del país. El Grünewald es troba a les comunes de Niederanven, Steinsel, i Walferdange; el centre del bosc està situat a 6 km al nord-est de la ciutat de Luxemburg. Com a conseqüència de la seva proximitat amb la capital, el bosc és una important destinació per al turisme. Dintre del bosc de Grünewald s'hi troben les fonts dels rius Ernz Blanc i Ernz Negre.

## Història

El bosc de Grünewald és molt etimat per la gent del país. L'any 1846, el govern va proposar vendre 6,69 quilòmetres quadrats de bosc per a obtenir ingressos. El tros de bosc venut va ser comprat pel baró Ziegesar per 530.000 floríns neerlandesos i el va regalar al Gran Duc de Luxemburg Guillem II dels Països Baixos.
L'any 1890, després de la fi de la unió entre els Països Baixos i Luxemburg, el bosc va passar a ser propietat de la reina Guillemina I dels Països Baixos. L'any següent, el Gran Duc Adolf de Luxemburg, va comprar el bosc a la corona holandesa per 2.788.798 francs luxemburguesos. Over the following 35 years, the territory was augmented further by a series of separate purchases; during the same period, some areas of the Grünewald was sold off.
Degut als problemes de finançament de la corona sorgits en el context de la gran depressió de l'any 1934, Carlota I de Luxemburg va vendre gran part del bosc, junt amb el Castell de Berg al govern de Luxemburg; la venda va ser d'uns 7.76 km² de bosc, deixant-ne només 10 en mans de la duquessa.
Des de l'any 1934, l'extensió del bosc ha anat disminuint a conseqüència de l'expansió de la Ciutat de Luxemburg i la construcció de diverses autopistes i carreteres al voltant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Juncker, Jean-Claude. «Réponse à la question parlementaire no.1220 du 4 août 2006 de Messieurs les Députés Gast Gibéryen et Roby Mehlen» (PDF) (en francès). Investigateur, 15-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 27 juny 2007].
# Houlton

Houlton és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000 tenia 6.476 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Houlton tenia 6.476 habitants, 2.677 habitatges, i 1.654 famílies. La densitat de població era de 68 habitants/km².
Dels 2.677 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,4% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.212 $ i la renda mediana per família de 34.812 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.623 $ mentre que les dones 20.991 $. La renda per capita de la població era de 14.007 $. Entorn del 13,5% de les famílies i el 17,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Habitants destacats

* Samantha Smith (1972-1985) - Activista per la pau

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Houlton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 14 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Houlton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Guillem de Monells

Guillem de Monells fou bisbe de Girona entre 1168 i 1178. Signà com a ardiaca la donació que feu Guillem de Peratallada al monestir de Ripoll el 1167. Fou escollit bisbe el 32é any del rei Lluís que anà d'agost de 1168 fins a agost del 1169. Hi ha constància que consagrà, juntament amb Ponç bisbe de Tortosa, l'església de Sant Pere de Camprodon feta el 32é any del regnat de Lluís VII de França i el 1169 de l'encarnació.
L'any 1171 recuperà el bisbat les esglésies de Corsavell, Llorona, Santa Maria de Palerà de Cute i Sant Esteve de Joanes, segons consta en el llibre verd. Instituí el 1173 que dels béns de la canònica es donessin un auri de bon or, a qualsevol canonge de l'església de Girona, que sortís a estudiar. Manà igualment que els prebosts de la Canònica paguessin igualment dotze auris a qualsevol canonge que viatges per estudiar i que es fes això anualment per tant de temps com seguissin estudiant fora de Girona. Amb aquesta ordenança s'engrandí molt les llibreries gironines de l'arxiu episcopal, l'arxiu capitular i el de l'església de Sant Feliu de Girona, amb còdexs eclesiàstics, però també profans entre ells poesia, medicina, ciències naturals o matemàtiques.
Morí Guillem el 2 de maig de 1176 segons Flórez, segons altres el 1178 data assignada per l'autor de l'episcopologi de les Constitutiones Synodales i el pare Roig i Jalpí, Sulpici Pontich la fixa el 1179. Flórez admet no trobar notícies d'aquest bisbe més enllà de l'any 1175.

## Bibliografia

Merino, Antolín; de la Canal, José. «Cap. VI. Obispos de Gerona». A: Enrique Flórez. España sagrada: Tratado LXXXI de la Santa Iglesia de Gerona en su estado antiguo. Madrid: Imprenta de Collado, 1819, p. 213-216 [Consulta: 27 març 2014].
# Guillem de Malmesbury

Guillem de Malmesbury (ca. 1080/1095 - ca. 1143), historiador medieval anglès del segle xii, que va néixer cap al 1080/1095 a Wiltshire. El seu pare era normand i la seva mare anglesa. Va passar tota la seva vida a Anglaterra, com monjo a l'abadia de Malmesbury.
Va escriure una història que està dividida en dues parts: La Gesta regum anglorum (Fets dels reis anglesos (449-1127)) escrita cap 1120, i la Historia Novella (Nova història (1128-1142)), escrita cap al 1141. Aquesta segona part, relativa a fets contemporanis i la guerra civil entre Esteve I i la reina Matilde, és bastant imparcial, tot i haver estat escrita sota els auspicis interessats de Robert de Gloucester, que va ser un participant directe en els esdeveniments.
Després va escriure la Gesta Pontificum anglorum (Fets dels bisbes anglesos) el 1125. També va escriure sobre diverses matèries teològiques.

## Referències

* ↑ William (of Malmesbury). Chronicle of the Kings of England: From the earliest period to the reign of King Stephen. H. G. Bohn, 1847, p. 175– [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ monachus Malmesburiensis Guilielmus. Gesta regum Anglorum atque historia novella. Recensuit Thomas Duffus Hardy. Sumptibus Societatis, 1840, p. 276–.

## Vegeu també

* Gerbert d'Orlhac

## Enllaços externs

* Cronistes llatins del segle xi al segle xiii: William of Malmesbury procedent de The Cambridge History of English and American Literature , Vol I, 1907-1921, (en anglès).
* Fets dels reis anglesos Arxivat 2014-08-14 a Wayback Machine., extractes (en anglès).
* Batalla d'Hastings, 1066 Arxivat 2014-12-03 a Wayback Machine., extractes (en anglès).
* Relat de la batalla de Lincoln en 1142, extractes (en anglès).
* sk36711/WWW/engl443/malmesbury.html Història Novella, extractes (en anglès).
# Groundswell

El Groundswell és un moviment espontani dels usuaris de la xarxa internet que sorgeix amb l'adveniment de la Web 2.0. L'origen del terme prové del llibre Groundswell. Winning in a world transformed by social technologies., publicat per la Universitat Harvard el 2008 dels autors Josh Bernoff i Charlene Li. Els autors destaquen per ser dels millors investigadors del grup Forrester de noves tecnologies aplicades a l'empresa. L'obra és una anàlisi del fenomen 2.0 i es refereix al Groundswell des del punt de vista empresarial. El llibre explica com una entitat pot aprofitar les xarxes socials i els moviments espontanis dels usuaris per al seu benefici empresarial. Bernoff i Li defineixen el terme com ...els moviments espontanis de persones que utilitzen internet per comunicar-se, experimentar per si mateixes i obtenir el que necessiten d'altres.
Hugo Pardo, en el seu llibre Geekonomia afegeix: ...les persones utilitzen les aplicacions en línia per connectar-se segons els seus interessos, tot agafant dels altres les coses que necessitin i ignorant a les corporacions tradicionals. Mertxe Pasamontes parla de la segona part del llibre: "Trobem tot un repertori d'interessants estratègies de com introduir-se en el món 2.0 [...] sobretot en el fet bàsic d'escoltar i parlar amb els teus clients, d'entendre que els mercats són conversacions. L'obra emfatitza la idea de transparència de l'empresa". Explica aspectes interessants com el plantejament d'estratègies i objectius a plantejar en la web 2.0, la necessitat d'implicar a alts càrrecs de l'organització per no fracassar, les diferents aproximacions segons el perfil del client, etc.
La web social ha fet possible la interacció i el moviment no controlat dels usuaris. Respecte a la web social Hugo Pardo afirma que aquesta es construirà sota una arquitectura de plataformes distribuïdes, de Codi lliure, generalistes i gratuïtes i pensades per dispositius mòbils. L'acceptació d'una nova tecnologia per part dels usuaris, ve determinada per tres punts, segons Li i Berboff:
* afavorir la comunicació entre persones d'una manera senzilla i productiva
* transferir el poder social des de les institucions cap als ciutadans amb l'eix de la validació social;
* creació de sinergia positiva entre emprenedors i grups d'interès mitjançant les plataformes obertes o open source.

## Vegeu també

* Web social
* Codi obert

## Referències

* ↑ «Groundswell: Winning in a World Transformed by Social Technologies - Charlene Li, Josh Bernoff - Google Libros».
* ↑ Harvard Business Press
* ↑ Geekonomia
* ↑ http://www.mertxepasamontes.com/?s=groundswell&x=0&y=0
# Gøtu Ítróttarfelag

El Gøtu Ítróttarfelag (GÍ Gøta) va ser un club feroès de futbol de la ciutat de Gøta.

## Història

El club va ser fundat l'any 1926. En el seu palmarès destaquen 6 lligues i 6 copes nacionals. També participà en competicions europees. El gener de l'any 2008 s'uní al club Leirvík ÍF per formar un nou club, el Víkingur.

## Palmarès

* Lliga feroesa de futbol:
** 1983, 1986, 1993, 1994, 1995, 1996
* Copa feroesa de futbol:
** 1983, 1985, 1996, 1997, 2000, 2005

## Referències

* ↑ (anglès) Faroe Islands - List of Champions, RSSSF
* ↑ (anglès) Faroe Islands - List of Cup Finals, RSSSF
* ↑ Bert Kassies. «Search UEFA European Cup Matches». kassiesa.nl. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 23 agost 2014].

## Vegeu també

* Futbol a les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web oficial (feroès) Arxivat 2006-04-24 a Wayback Machine.
# Grup de la dolomita

El grup de la dolomita és un grup de minerals de la classe dels carbonats format per sis espècies: ankerita, dolomita, kutnohorita, minrecordita, norsethita i škachaïta. Totes elles cristal·litzen en el sistema trigonal. Els membres d'aquest grup tenen una estructura cristal·lina semblant a la de la calcita. Existeix un membre sintètic de bari i ferro preparat en condicions d'alta pressió i temperatura (PT; 3 GPa i 700 °C).
| Espècie | Fórmula |
| Ankerita | Ca(Fe²⁺,Mg)(CO₃)₂ |
| Dolomita | CaMg(CO₃)₂ |
| Kutnohorita | Ca(Mn,Mg,Fe)(CO₃)₂ |
| Minrecordita | CaZn(CO₃)₂ |
| Norsethita | BaMg(CO₃)₂ |
| Škachaïta | CaCo(CO₃)₂ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els membres d'aquest grup pertanyen a «05.AB: Carbonats sense anions addicionals, sense H₂O, alcalinoterris (i altres M²⁺)» juntament amb els següents minerals: calcita, gaspeïta, magnesita, otavita, rodocrosita, siderita, smithsonita, esferocobaltita, aragonita, cerussita, estroncianita, witherita, vaterita, huntita, alstonita, olekminskita, paralstonita, baritocalcita, carbocernaïta, benstonita i juangodoyita.
Als territoris de parla catalana han estat descrites les dues espècies principals del grup: l'ankerita en diversos indrets tant de la Catalunya del Nord com de la Catalunya del Sud, i la dolomita també al País Valencià i a les Balears.

## Referències

* 1 2 «Dolomite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ Liang, Wen; Peters, Christine; Li, Lin; Leupold, Olaf; Li, Heping; Böttcher, Michael E. «BaFe[CO3]2, a new double carbonate: Synthesis, structural characterisation, and geostability implications for high and low PT». Geochemistry, 81, 2, 01-05-2021, pàg. 125740. DOI: DOI:10.1016/j.chemer.2021.125740 [Consulta: 23 maig 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - Alkali-earth (and other M2+) carbonates». Mindat. [Consulta: 23 maig 2024].
# Grup de la dussertita

El grup de la dussertita és un grup de minerals englobat dins del supergrup de l'alunita. En aquest grup s'engloben els arsenats de calci, estronci, bari i plom del supergrup de l'alunita. Els membres del grup són:
Grup de la dussertita :
| Arsenocrandal·lita | CaAl₃(AsO₄)(AsO₃OH)(OH)₆ |
| Arsenoflorencita-(Ce) | CeAl₃(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Arsenoflorencita-(La) | LaAl₃(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Arsenoflorencita-(Nd) | NdAl₃(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Arsenogorceixita | BaAl₃(AsO₄)(AsO₃OH)(OH)₆ |
| Arsenogoyazita | SrAl₃(AsO₄)(AsO₃OH)(OH)₆ |
| Arsenowaylandita | BiAl₃(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Dussertita | BaFe₃$^{3+}$(AsO₄)(AsO₃OH)(OH)₆ |
| Graulichita-(Ce) | CeFe3+ 3(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Graulichita-(La) | LaFe3+ 3(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Karlseifertita | Pb(Ga₂Ge)(AsO₄)₂(OH)₆ |
| Philipsbornita | PbAl₃(AsO₄)₂(OH)₅ · H₂O |
| Segnitita | PbFe₃$^{3+}$(AsO₄)₂(OH,H₂O)₆ |

## Referències

* 1 2 «Dussertite Group: Dussertite Group mineral information and data.». [Consulta: 19 juliol 2017].
# Grup de la dufrenita

El grup de la dufrenita és un grup de minerals de la classe dels fosfats que cristal·litzen en el sistema monoclínic. Aquest grup està integrat per sis espècies: bimbowrieïta, burangaïta, dufrenita, gayita, matioliïta i natrodufrenita. La dufrenita, dufrénite en anglès, és l'espècie que dona el nom al grup, i va rebre el nom l'any 1833 per Alexandre Brongniart en honor de Pierre Armand Petit Dufrenoy (5 de setembre de 1792 - 20 de març de 1857), professor de mineralogia a l'École des Mines de París (França).
| Espècie | Fórmula |
| Bimbowrieïta | NaMgFe3+ 5(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
| Burangaïta | NaFe$^{2+}$Al₅(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
| Dufrenita | Ca$_{0,5}$Fe$^{2+}$Fe₅$^{3+}$(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
| Gayita | NaMn$^{2+}$Fe$^{3+}$₅(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
| Matioliïta | NaMgAl₅(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
| Natrodufrenita | NaFe$^{2+}$Fe₅$^{3+}$(PO₄)₄(OH)₆·2H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals del grup pertanyen a "08.DK - Fosfats, etc, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ > 1:1 i < 2:1» juntament amb els següents minerals: richelsdorfita, bariofarmacosiderita, farmacosiderita, natrofarmacosiderita, hidroniofarmacosiderita, farmacoalumita, natrofarmacoalumita, bariofarmacoalumita, kidwel·lita, bleasdaleïta, matulaïta i krasnovita.
Als territoris de parla catalana només ha estat descrita la dufrenita, a dos indrets: el camp de pegmatites de Cotlliure (Rosselló), i a la mina Elvira (Gavà) (Baix Llobregat).

## Referències

* ↑ «Dufrénite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 març 2022].
* ↑ «Dufrénite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 març 2022].