OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campionat de Suècia de trial

El Campionat de Suècia de trial, regulat per la federació sueca de motociclisme, SVEMO (Svenska Motorcykel- och Snöskoterförbundet), és la màxima competició de trial que es disputa a Suècia.

## Llista de guanyadors

    A 10 de desembre de 2023
| Temporada | Campió | Motocicleta |
| 1959 | Gösta Andersson | Triumph |
| 1960 | Lars Sellman | Husqvarna |
| 1961 | Erland Andersson | Husqvarna |
| 1962 | Erland Andersson | Husqvarna |
| 1963 | Gösta Andersson | Husqvarna |
| 1964 | Gösta Andersson | Husqvarna |
| 1965 | Lars Sellman | Husqvarna |
| 1966 | Roland Björk | Bultaco |
| 1967 | Roland Björk | Bultaco |
| 1968 | Erland Andersson | Husqvarna |
| 1969 | Hans Bengtsson | Bultaco |
| 1970 | Benny Sellman | Montesa |
| 1971 | Benny Sellman | Montesa |
| 1972 | Thore Evertsson | OSSA |
| 1973 | Benny Sellman | Montesa |
| 1974 | Benny Sellman | Montesa |
| 1975 | Benny Sellman | Montesa |
| 1976 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1977 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1978 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1979 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1980 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1981 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1982 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1983 | Ulf Karlson | Montesa |
| 1984 | Martin Karlsson | Montesa |
| 1985 | Jonny Andersson | Yamaha |
| 1986 | Urban Lindholm | Yamaha |
| 1987 | Ulf Peter Lundqvist | Beta |
| 1988 | Marko Nordbäck | Fantic |
| 1989 | Marko Nordbäck | Fantic |
| 1990 | Marko Nordbäck | Beta |
| 1991 | Ulf Peter Lundqvist | Gas Gas |
| 1992 | Ulf Peter Lundqvist | Gas Gas |
| 1993 | Ulf Peter Lundqvist | Gas Gas |
| 1994 | Ulf Peter Lundqvist | Gas Gas |
| 1995 | Ulf Peter Lundqvist | Gas Gas |
| 1996 | Johan Fredriksson | Gas Gas |
| 1997 | Stefan Riedel | Beta |
| 1998 | Anders Nilsson | Gas Gas |
| 2000 | Jonas Riedel | Beta |
| 2001 | Anders Nilsson | Gas Gas |
| 2002 | Jonas Riedel | Gas Gas |
| 2003 | Jonas Riedel | Gas Gas |
| 2004 | Fredrik Johansson | Gas Gas |
| 2005 | Adam Thiger | Gas Gas |
| 2006 | Anders Nilsson | Scorpa |
| 2007 | Adam Thiger | Gas Gas |
| 2008 | Fredrik Johansson | Beta |
| 2009 | Emil Gyllenhammar | Gas Gas |
| 2010 | Emil Gyllenhammar | Gas Gas |
| 2011 | Eddie Karlsson | Gas Gas |
| 2012 | Eddie Karlsson | Gas Gas |
| 2013 | Eddie Karlsson | JTG |
| 2014 | Eddie Karlsson | Montesa |
| 2015 | Eddie Karlsson | Montesa |
| 2016 | Eddie Karlsson | Montesa |
| 2017 | Eddie Karlsson | Montesa |
| 2018 | Eddie Karlsson | Sherco |
| 2019 | Eddie Karlsson | Sherco |
| 2020 | No disputat | No disputat |
| 2021 | Linus Almthén | Beta |
| 2022 | Linus Almthén | Beta |
| 2023 | Linus Almthén | Beta |

## Estadístiques
### Campions amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2023
| Pilot | Títols |
| Eddie Karlsson | 9 |
| Ulf Karlson | 8 |
| Ulf Peter Lundqvist | 6 |
| Benny Sellman | 5 |

## Referències

* «Sweden» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 30 octubre 2021].
# Pa, amor i gelosia

Pa, amor i gelosia (títol original en italià: Pane, amore e gelosia) és una pel·lícula italiana dirigida per Luigi Comencini i estrenada el 1954. La pel·lícula és continuació de Pane, amore e fantasia estrenada anteriorment. Ha estat doblada al català.

## Argument

La història comença allà on s'acaba la de Pa, amor i fantasia. L'endemà de la festa de Sant Antoni, l'oficial dels carabiners Carotenuto vol dimitir, ja que la situació familiar de la seva envejada companya, Anna, és prohibida pel reglament. Anna el dissuadeix tanmateix: el pare del seu fill ha manifestat de nou la intenció de casar-se amb ella. Més tard, aquesta porta de Roma el seu fill, Ottavio, un noi turbulent i agressiu, que Carotenuto no aconsegueix disciplinar. Pel que fa a Maria, la Bersagliera, està de moment, separada del seu promès Stelluti, com lexigeix un costum regional. Mentre Carotenuto balla en un banquet familiar amb la Bersagliera, Anna i Stelluti arriben junts al poble. Les xafarderies van a bon tren provocant la ruptura de les futures parelles respectives. Tanmateix, la Bersagliera s'acaba reconciliant amb Stelluti que li promet tenir una casa i un treball. Pel seu costat, Carotenuto ha de renunciar a casar-se amb Anna que acaba de trobar el pare del seu fill. Però a l'autocar que el condueix cap a Sagliena, troba la nova llevadora, substituta d'Anna, meravellosament bonica i que no té ni marit, ni fills.

## Repartiment

* Gina Lollobrigida: Maria, la Bersagliera
* Vittorio De Sica: El mariscal Carotenuto
* Roberto Risso: Pietro Stelluti
* Marisa Merlini: Anna, la llevadora
* Virgilio Riento: Don Emidio
* Maria Pia Casilio: Paoleta, la neboda de Don Emidio
* Tina Pica: Caramella
* Yvonne Sanson: la nova llevadora

## Comentaris

* Les pel·lícules Pa, amor i fantasia i Pa, amor i gelosia constitueixen, segons Jacques Lourcelles, un conjunt inseparable.
| « | Tant que la visió d'un sol episodi (sobretot si es tracta del primer) do una impressió d'inacabat (...) | » |
L'excepcional èxit comercial d'aquestes dues realitzacions
| « | Revela el gust naixent del públic per a la comèdia després d'anys d'austeritat neorealista. | » |
| — J. Lourcelles |||
* La construcció de les dues pel·lícules, feta de curts relats hàbilment embolicats, evoca l'ambient propi a la commedia dell'arte i prefigura el renaixement del cinema d'esquetxos italià dels anys 1960.
* Històricament, les pel·lícules de Luigi Comencini assumeixen la transició entre el neorealisme i la comèdia italiana, tot conservant la seva pròpia originalitat.
* Menystinguda per la crítica i els cinèfils, els Pa, amor... són, per a Jacques Lourcelles,
| « | Obres alegres, rodones i perfectes (...), diferents de qualsevol escola | » |
i, per tant, a punt per satisfer la comprensió i els gustos del gran públic.
* Altres dos episodis de la sèrie van ser dirigits per Dino Risi amb Pa, amor, així sigui (1955) i Pa, amor i Andalusia , pel·lícula hispano-italiana de Javier Seto (1959).

## Referències

* ↑ Títol en català a ésadir.cat
* ↑ «Pane, amore e gelosia». The New York Times.
# Rau de Grandvoir

El Rau de Grandvoir (en való Ru d'Granvwar) és un riu de Bèlgica que neix al nord de Grandvoir d'una sèrie de rius-font que baixen de l'altiplà meridional de les Ardenes i que desemboca al Vierre, un afluent del Semois, a la frontera dels nuclis de Martilly (municipi de Herbeumont) i Nevraumont (Bertrix) a la província de Luxemburg.
* Uns dels rius-font a Verlaine
* Pont al carrer Les Arcades a Grandvoir
* Pont per a vianants a Grandvoir

## Curiositat

* El safareig a la riba del riu a Grandvoir

## Afluents

* Rau de Lôhièpré
* Rau des Gruserelles
   * Rau du Pré du Fol

## Enllaços i referències

* ↑ Earthtools
* ↑ Pays de la forêt d'Anlier, Taula d'informació al centre de Grandvoir
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Rau de Grandvoir
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Sidi Smail

Sidi Smail (àrab: سيدي سماعيل, Sīdī Smāʿīl; amazic estàndard marroquí: ⵙⵉⴷⵉ ⵙⵎⴰⵄⵉⵍ) és una comuna rural de la província d'El Jadida, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 28.733 persones.

## Demografia

| Any | 1994 | 2004 | 2014 |
| Població | 22.713 | 24.569 | 28.733 |

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Le Jour et l'Heure

Le Jour et l'Heure és una pel·lícula dramàtica de coproducció franco-italiana dirigida per René Clément i estrenada el 1963, protagonitzada per Simone Signoret i Stuart Whitman. Va participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1963.

## Sinopsi

Sota l'Ocupació, la trobada fortuïta entre Allan Morley, un pilot estatunidenc derrocat a França, i Thérèse Dutheil, una burgesa parisenca, mare de dos nens petits i que el seu marit es troba presoner a Alemanya. Malgrat ella, Thérèse l'acompanya en tren a Tolosa de Llenguadoc per tal d'evitar que el faci presoner la Gestapo. Són arrestats i després alliberats per la policia francesa. En el transcurs d'aquesta recerca, neix l'amor entre ells, però són separats per la resistència al Pirineu, cosa que fa que "brutalment" passi Allan a Espanya, de manera que es pot reunir amb la seva unitat a Anglaterra. Després d'una breu acomiadament, es va anunciar la notícia d'un desembarcament a la ràdio. Què els reservarà el futur després d'acabar la guerra?

## Repartiment

* Simone Signoret - Therese Dutheil
* Stuart Whitman - Captain Allan Morley
* Geneviève Page - Agathe Dutheil
* Michel Piccoli - Antoine
* Reggie Nalder - Le gestapiste
* Billy Kearns - Pat Riley
* Marcel Bozzuffi - Inspector Lerat
* Henri Virlogeux - Legendre
* Pierre Dux - Inspector Marboz

## Referències

* ↑ Le jour et l'heure a cinemateque.fr
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1963 al web del Festival
# Campionat de Suècia de trial femení

El Campionat de Suècia de trial femení, regulat per la federació sueca de motociclisme, SVEMO (Svenska Motorcykel- och Snöskoterförbundet), és la màxima competició de trial en categoria femenina que es disputa a Suècia.

## Llista de guanyadores

    A 10 de desembre de 2023
| Temporada | Campiona | Motocicleta |
| 2004 | Martina Hansson | Gas Gas |
| 2005 | Martina Hansson | Gas Gas |
| 2006 | Martina Hansson | Gas Gas |
| 2007 | Malin Johansson | Beta |
| 2008 | Sandra Dalhström | Beta |
| 2009 | Melina Larsson | Gas Gas |
| 2010 | Sofia Henriksson | Gas Gas |
| 2011 | Sofia Henriksson | Gas Gas |
| 2012 | Sofia Henriksson | Gas Gas |
| 2013 | Sofia Henriksson | ? |
| 2014 | Ingveig Håkonsen | Beta |
| 2015 | Linnea Björkdahl | Beta |
| 2016 | Linnea Björkdahl | Beta |
| 2017 | Julia Ross | Beta |
| 2018 - 2021: No disputat |||
| 2022 | Moa Arthursson | TRRS |
| 2023 | Moa Arthursson | TRRS |

## Estadístiques
### Campiones amb més de 3 títols

    A 10 de desembre de 2023
| Pilot | Títols |
| Sofia Henriksson | 4 |

## Referències

* «Sweden» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 15 octubre 2021].
# Pachypanchax playfairii

Pachypanchax playfairii és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Seychelles.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Sogno di una notte d'estate

Sogno di una notte d'estate és una pel·lícula musical italiana del 1983 escrita i dirigida per Gabriele Salvatores, al seu debut com a director. Basat en un musical de rock dirigit pel mateix Salvatores, és una adaptació musical d' El somni d'una nit d'estiu de William Shakespeare. Es va projectar a la secció "De Sica" a la 40a edició del Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Argument

El dia del casament de Teseu i Hipòlita, dos joves hereus de la burgesia milanesa, és a prop. Tot està arranjat: la festa tindrà lloc a l'esplèndida vila familiar de la plana llombarda. Entre els convidats hi ha Lisandre, Demetri, Ermínia i Helena, inseparables i implicats en una estranya relació feta d'impulsos, tendresa i capritxos. Mentrestant, en una masia propera, uns nois estan provant l'espectacle que faran durant la festa. El bosc veí, però, està poblat per elfs, fades i altres estranyes criatures, governades pel rei Oberó i la seva dona Titània, reina de la nit. Al llarg de la nit, el rei i els seus súbdits gaudeixen espiant els quatre joves i empenyent-los els uns als altres sense cap motiu, gràcies als poderosos elixirs que els va donar l'elf Puck. Només el dia del casament, mentre l'espectacle puja a l'escenari de la sala gran, Lisandre, Demetri, Ermínia i Helena podran donar llum als seus veritables sentiments.

## Repartiment

* Alberto Lionello com a Teseu
* Erika Blanc com a Hipòlita
* Luca Barbareschi com a Lisandre
* Ferdinando Bruni com a Puck
* Flavio Bucci com a Oberó
* Alexander Haber com a Egeus
* Giuseppe Cederna com a Demetri
* Sabina Vannucchi com a Helena
* Gianna Nannini com a Titània
* Augusta Gori com Hermia
* Renato Sarti com a Codony
* Elio De Capitani com Bottom
* Cristina Crippa com a Shout
* Luca Toracca com a flauta
* Doris von Thury com a Mort de fam
* Claudio Bisio com a Puça
* Ida Marinelli com a Eugenia

## Referències

* ↑ Paolo Mereghetti. Il Mereghetti - Dizionario dei film. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
* ↑ Variety Film Reviews. Volume 18. ISBN 9780824052188.
* ↑ «Anche Shakespeare fa giovane il film». La Stampa, 06-09-1983.
* ↑ «Sogno di una notte d'estate».

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Lo Puiol

Lo Puiol és una muntanya situada en el terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà. És a la part sud-oest del terme, a la part sud-oest de la Serra de Montllobar. A lo Puiol és on el Serrat del Pui es desprèn de la Serra de Montllobar, cap al sud-est.
# Gerhard Kerschbaumer

Gerhard Kerschbaumer (Bresanona, 19 de juliol de 1991) és un esportista italià que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de cross-country olímpic. Va guanyar 5 medalles en el Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya entre els anys 2008 i 2018, i 5 medalles en el Campionat Europeu de Ciclisme de Muntanya entre els anys 2008 i 2017.

## Palmarès internacional

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2008 | Val vaig donar Sole ( Itàlia) | 3 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2009 | Canberra ( Austràlia) | 1 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2011 | Champéry ( Suïssa) | 2 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2013 | Pietermaritzburg ( Sud-àfrica) | 1 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2018 | Lenzerheide ( Suïssa) | 2 | Cross-country Olímpic (XCO) |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2008 | St. Wendel ( Alemanya) | 2 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2010 | Haifa ( Israel) | 2 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2011 | Dohňany ( Eslovàquia) | 3 | Cross-country Relay (XCR) |
| 2013 | Berna ( Suïssa) | 1 | Cross-country Olímpic (XCO) |
| 2017 | Darfo Boario ( Itàlia) | 3 | Cross-country Relay (XCR) |

## Referències

* ↑ «Kerschbaumer anuncia que deja Torpado» (en castellà). [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ ESMTB.com. «Confirmación oficiosa, Gerhard Kerschbaumer con Specialized Factory Racing» (en castellà), 07-01-2021. [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ ESMTB.com. «Gerhard Kerschbaumer y Sina Frei completan el equipo Specialized Factory Racing» (en castellà), 08-01-2021. [Consulta: 9 maig 2021].
# Pachypodium lealii

Pachypodium lealii, conegut també com a arbre ampolla (tot hi que hi ha altres espècies de plantes que també s'anomenen arbre ampolla), és una espècie de planta suculenta, en aquest cas la suculència està en la seva tija.
El gènere va ser descrit per Friedrich Welwitsch i publicat a la revista Transactions of the Linnean Society of London el 1869. El nom prové prové del grec antic: παχύς, (pachus), «gruixut» i πoυ, πoδoς (pou, podos), «peu», el que significa doncs «peus gruixuts». L'epítet específic lealii és en honor del botànic portuguès Fernando da Costa Leal.

## Descripció

Arbust o arbret que fa fins a sis metres d'alt, de tronc abombat característic amb forma d'ampolla, gairebé sense branques fins a l'extrem. Té poques branques i amb poques espines de fins a 30 cm de llargada. Les fulles són oblongues i cobertes de pèls curts. Les flors són blanques. Floreix a la primavera quan l'arbre encara roman sense fulles.
El seu làtex és verinós i serveix per enmetznar sagetes. En contacte amb els ulls pot provocar ceguesa. Els efectes de s'assemblen als de la digitalina.
* Flors
* Tiges i espines
És una espècie endèmica de Namíbia i el sud d'Angola on viu en zones semiàrides de turons rocosos. Sovinteja a l'altiplà Etendeka de Namíbia en zones de basalt.

## Sinònims

* Pachypodium giganteum Engl.

## Referències

* ↑ «Pachypodium lealii». Tropicos.org. Jardí Botànic de Misuri. [Consulta: 28 gener 2013].
* ↑ «Pachypodium Lindl.» (en alemany). Botanischer Garten München-Nymphenburg. Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 4 juliol 2020].
* ↑ «Pachypodium lealii». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 1r agost 2013].

## Bibliografia

* Rapanarivo, SHJV; Lavranos, JJ; Leeuwenberg, AJM. Pachypodium (Apocynaceae) : taxonomy, habitats and cultivation. Rotterdam: Balkema, 1999. ISBN 90-5410-485-6.
# René Leclère

René Leclère (Pétange, 6 de març de 1891 - Ciutat de Luxemburg, 11 de desembre de 1955) fou un productor, guionista i director de cinema luxemburguès.

## Filmografia

* Un clown dans la rue (1930)
* Il est un petit pays (1937)
* Ardoises (1938)
* Garçon ... un Bock (1938)
* Circulez (1939)
* Luxembourg, le film du centenaire (1940)
* La chanson de l'eau (1940)
* Visages du Luxembourg (1950)
* Au pays des châteaux (1950)
* Le mariage de la Princesse Josephine-Charlotte et du Prince Jean (1953)

## Vegeu també

* Cinema de Luxemburg

## Bibliografia

* Paul Lesch: René Leclère, pionnier du cinéma luxembourgeois, CNA, Dudelange 1999
# Suspensió de ballesta

* No s'ha de confondre amb Balista (arma) o Ballesta.
La suspensió de ballesta és una tecnologia simple de suspensió de l'automòbil que implica l'ús d'un conjunt de fulles de metall per esmorteir qualsevol acció de l'energia transferida a les rodes en energia de deformació elàstica que es porta a terme mitjançant la conversió en deformació al fer flexar les fulles que componen la suspensió.
* Ballestes amb extrems rectes
* Ballestes trapezoïdals
* Ballestes amb extrems parabòlics
* Ballestes muntades en un vagó de ferrocarril

## Referències

* ↑ «Verificació de les ballestes de suspensió». mecanicavirtual.org. [Consulta: 6 juny 2010].

## Enllaços externs

* Disseny de ballestes de suspensió per camió Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine.
* Manual de Manteniment de la suspensió mecànica Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine.
# Ligosullo

Ligosullo (friülà Liussûl) és un municipi italià, dins de la província d'Udine, a la regió de Cjargne. L'any 2007 tenia 196 habitants. Limita amb els municipis de Paluzza, Paularo i Treppo Carnico.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Armando Bulliani | Llista cívica |
# Pachypanchax sparksorum

Pachypanchax sparksorum és una espècie de peix de la família dels aploquèilids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Madagascar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Loiselle, P.V. 2006. A review of the Malagasy Pachypanchax (Teleostei: Cyprinodontiformes, Aplocheilidae), with descriptions of four new species. Zootaxa, 1366: 1–44.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Macrobi (prevere)

Macrobi (en llatí: Macrobius) fou un prevere catòlic de l'església africana del segle iv esmentat per Optat i Gennadi de Marsella en els seus escrits.
Va esdevenir partidari dels donatistes, que el van enviar a Roma, on clandestinament va oficiar com a bisbe de la seva secta (suposadament fou el quart bisbe donatista a Roma). Va escriure Ad Confessores et Virgines, alabant la castedat (escrita abans de ser donatista), i més tard Epistola de Passione Maximiani et Isaaci Donatistarum.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Macrobius». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.
# Spaniblennius clandestinus

Spaniblennius clandestinus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Cap Verd fins a Moçamedes (Angola).

## Referències

* ↑ Bath H. & Wirtz P., 1989. Spaniblennius clandestinus n. g., n. sp. der Tribus Blenniini van W-Afrika und ihre Beziehungen zur Gattung Blennius Linnaeus, 1758 (Pisces: Blenniidae). Senckenb. Biol. v. 69 (núms. 4/6). 277-291.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Almada, V.C., R.F. Oliveira, E.J. Gonçalves, A.J. Almeida, R.S. Santos i P. Wirtz, 2001. Patterns of diversity of the north-eastern Atlantic blenniid fish fauna (Pisces: Blenniidae). Global Ecol. Biogeogr. 10:411-422.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Leigh Richmond Roose

Leigh Richmond "Dick" Roose, MM, (27 de novembre de 1877 - 7 d'octubre de 1916) fou un futbolista gal·lès de la dècada de 1900.
Fou internacional amb la selecció de Gal·les. Pel que fa a clubs, defensà els colors, entre d'altres, de Aberystwyth Town, Stoke, Everton, Sunderland, Celtic, Port Vale, Huddersfield Town, Aston Villa i Woolwich Arsenal.

## Referències

* ↑ «Roose,Leigh». FitbaStats. [Consulta: 31 desembre 2014].
* ↑ «Players». Penmon Welsh Amateur Internationals. Arxivat de l'original el 2018-07-03. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Aston Villa Player Database». www.astonvillaplayerdatabase.com [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ Matthews, Tony. The Encyclopaedia of Stoke City. Lion Press, 1994. ISBN 0-9524151-0-0.
* ↑ The Welsh Academy Encyclopaedia of Wales. Cardiff: University of Wales Press, 2008, p. 294. ISBN 978-0-7083-1953-6.
* ↑ Vignes, Spencer. «Leigh Richmond Roose - The Story of Football's First Playboy». [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Leigh Richmond Roose - the original goalkeeping eccentric?». Arxivat de l'original el 28 d’agost 2014. [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ Roose, Leigh a National-Football-Teams.com (anglès)