OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Way (pel·lícula)

The Way és una road movie dramàtica de 2010 dirigida per Emilio Estevez i protagonitzada pel seu pare, l'actor Martin Sheen. Està doblada al català.
La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto d'aquell any i va arribar a les cartelleres catalanes dos mesos més tard.

## Argument

Tom Avery és un reconegut oftalmòleg de Califòrnia que un dia rep una trucada que l'informa de la mort del seu fill, Daniel, als Pirineus. Destrossat per la notícia de la mort del seu únic fill, Tom viatja a Donibane Garazi per expatriar el seu cos. Durant la seva estada a França, però, descobreix que Daniel estava seguint el Camí de Sant Jaume. Amb la intenció de veure aquesta última voluntat del seu fill complerta, Tom reprèn el camí en lloc seu. Durant el llarg trajecte fins a Santiago de Compostel·la, Tom anirà deixant petits pilonets de les cendres del seu fill als llocs més emblemàtics del paisatge cantàbric. A més, malgrat que el seu esperit buscarà la solitud, pel camí també coneixerà altres pelegrins que tindran els seus propis motius per viatjar.

## Repartiment

| Intèrpret | Personatge | Veu en català |
| Martin Sheen | Tom Avery | Jaume Comas |
| Deborah Kara Unger | Sarah Sinclair | Mercè Montalà |
| James Nesbitt | Jack Stanton | Carles di Blasi |
| Yorick Van Wageningen | Joost Duvit | Ramon Canals |
| Ángela Molina | Angélica | Lourdes López |
| Emilio Estévez | Daniel Avery | Sergi Zamora |

## Referències

* ↑ Títol en català a Eldoblatge.com

## Enllaços externs

* The Way a Fotogramas (castellà)
# Premis Alba

Els Premis Alba són uns premis literaris que s'atorguen als millors llibres de literatura fantàstica per a joves de l'any anterior, tant en versió original com en traducció en llengua catalana. Són una iniciativa de l'associació cultural El Biblionauta, i compten amb el suport de la Societat Catalana de Ciència-Ficció i Fantasia (SCCFF) i el Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil (Clijcat). Es començaren a atorgar l'any 2020.
S'estructuren en tres rondes: en la primera (febrer-març), les editorials proposen els candidats; en la segona (març-setembre) un jurat d'expert escull els finalistes entre la llista de candidats; en la tercera (setembre-octubre) els subscriptors del web elegeixen la millor obra d'entre les finalistes. Els guanyadors s'anuncien durant la gala d'entrega dels Premis Ictineu de la SCCFF, en el marc de la CatCON, a finals de novembre.

## Llista de guanyadors

| Any | Millor llibre fantàstic per a joves en català | Millor llibre fantàstic per a joves traduït al català |
| 2020 | L'impostor de Viena, Pol Castellanos | La veu de les ombres, Frances Hardinge |
| 2021 | Misteris de la boira, Selena Soro | Igualtat de Ritus, Terry Pratchett |

## Referències

* ↑ «Premis», 27-07-2020. [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «Escritores Víctor Nubla y Elisenda Solsona, ganadores de los premios Ictineu» (en castellà), 26-11-2020. [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «Marc Pastor i Roser Cabré-Verdiell, Premis Ictineu 2021», 20-10-2021. [Consulta: 20 octubre 2021].
# Illes Alhucemas

Les illes Alhucemas constitueixen un conjunt de tres illots situats en la badia d'Alhucemas, enfront de la costa mediterrània del Marroc. Es tracta del penyal d'Alhucemas i els illots de Tierra i Mar. Estan situades a uns 155 km a l'est de Ceuta i a uns 100 km a l'oest de Melilla. Les illes de Mar i Tierra estan situades al sud-oest del penyal i a una distància de 800 i 900 metres, respectivament. La superfície total de les illes és d'uns 0,06 km².
Les tres illes són de grandària similar; el Penyal no arriba a les 2 hectàrees. La major altura del conjunt l'arriba també al Penyal, amb una cota de 27 metres sobre el nivell del mar. L'illa de Mar no supera els 4 metres d'altura mentre que l'illa de Tierra arriba als 11 metres. Les illes van ser ocupades temporalment per Espanya en 1560, sense consolidar-se. Foren ocupades definitivament el 28 d'agost de 1673 per una esquadra dirigida pel príncep de Montesacro amb la finalitat d'actuar contra els corsaris berberiscs. Els tres illots es consideren sota sobirania espanyola. Les illes de Mar i Tierra es troben deshabitades (la primera era el cementiri del penyal). Al penyal hi ha una guarnició espanyola.
# The Web

The Web és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Michael Gordon, estrenada el 1947.

## Argument

Leopold Kroner, un empleat d'Empreses Colby, empresonat per malversació de fons, és posat en llibertat cinc anys després. Andrew Colby, al·legant amenaces per part de Kroner, contracta com a guardaespatlles a l'advocat Bob Regan, que té un embolic amb la secretària de Colby. Un dia, Kroner es presenta armat davant de Colby, i Regan el mata. Però a partir d'aquell moment, Regan, comença a sospitar que ha estat utilitzat.

## Repartiment

| Actor | Paper |
| Ella Raines | Noel Faraday |
| Edmond O'Brien | Bob Regan |
| William Bendix | Tinent Damico |
| Vincent Price | Andrew Colby |
| John Abbott | Charles Murdock |
# Eleccions al Parlament Europeu de 1996 (Finlàndia)

En les eleccions al Parlament Europeu de 1996 en Finlàndia, celebrades al juny, es va escollir als 16 representants d'aquest país per a la quarta legislatura del Parlament Europeu. Després de la seua recent incorporació a la Unió Europea, és la primera participació de Finlàndia en uns comicis europeus, celebrats de forma intercalada enmig d'una legislatura.

## Resultats

Dades de participació :
| Cens electoral | 4.108.703 | 100% |
| Votants | 2.366.504 | 57,6 |
| Abstenció | 1.742.199 | 42,4 |
| A candidatura | 2.249.411 | |
← Eleccions al Parlament Europeu de 1996 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| Partit del Centre (KESK) | 548.041 | 24,36 | 4 |
| Partit Socialdemòcrata de Finlàndia (SDP) | 482.577 | 21,45 | 4 |
| Coalició Nacional (KOK) | 453.729 | 20,17 | 4 |
| Lliga de l'Esquerra (VAS) | 236.490 | 10,51 | 2 |
| Lliga Verda (VIHR) | 170.670 | 7,59 | 1 |
| Partit Popular Suec (SFP) | 129.425 | 5,75 | 1 |
| Nuorsuomalaiset (NUORS) | 68.134 | 3,03 | 0 |
| Lliga Cristiana de Finlàndia (SKL) | 63.279 | 2,81 | 0 |
| Altres | 97.066 | 4,3 | 0 |

## Referències

* Arxiu electoral de la Generalitat Valenciana Arxivat 2002-06-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Hyacinthe (actor)

Louis Hyacinthe Duflost, dit Hyacinthe, va ser un actor i cantant d'opereta francès nascut a Amiens, el 15 d'abril de 1814 i mort a París el 8 de maig de 1887.
Comença molt aviat l'ofici d'actor passant per diversos teatres de París: l'Ambigu, el Vaudeville, el Variétés. El 1847 entra al Palais-Royal on hi romandrà fins a la seva mort. Una part de la seva reputació com a actor es fonamentava amb l'aspecte monumental del seu nas. Interpretava sovint personatges de caràcter "idiota". Va viure a Montmartre amb la seva dona i els seus fills.
Consta en el repartiment de nombroses obres d'Eugène Labiche.

## Referències

* ↑ «Hyacinthe» (en francès). Les Archives du spectacle. [Consulta: 22 desembre 2020].
# La casa de la palmera

La casa de la palmera és una pintura de Joan Miró i Ferrà. Es tracta d'un oli sobre tela que actualment forma part de la col·lecció del Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia de Madrid.

## Descripció

Aquesta és una obra característica del període detallista de la pintura de Joan Miró (entre 1918 i 1922), una època durant la qual l'artista passà els estius a Mont-roig del Camp treballant en una pintura on tots els elements tenien la mateixa dosi de protagonisme en el conjunt de l'obra, resolta amb gran minuciositat, de tal manera que sembla que el pintor hagi elaborat un registre d'objectes sobre la tela. L'absència dels efectes propis de la pintural a plein air i la intensitat descriptiva de l'obra li donen un aire oníric i gairebé irreal, proper a la pintura naïf que en aquella època estava despuntant a París.
| « | El que m'interessa per sobre de tot és la cal·ligrafia d'un arbre o de les teules d'un teulat, fulla per fulla, branca per branca, bri d'herba per bri d'herba. | » |
| — Joan Miró |||
L'obra mostra una vista del Mas d'en Romeu, un edifici proper al Mas Miró que s'erigeix com a arquetip d'allò que envoltava els estius de joventut de l'artista. Aquesta pintura, tot i ser un pas previ a la gran obra del període detallista de Joan Miró, La Masia, és considerada la primera gran fita creativa de l'artista, que va començar a decantar-se més clarament vers una estètica surrealista a partir de 1923.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa tècnica de l'obra». Col·lecció del MNCARS. [Consulta: 20 abril 2015].
* 1 2 3 4 Grans genis de l'art a Catalunya. Miró. Ciro, 2007, p. 46. ISBN 8428292019227 [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Muñoz Molina, Antonio «La huerta de Miró». El País, 09-08-2008 [Consulta: 20 abril 2015].
# Casa el Galló

Casa el Galló és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases de pagès i edificacions annexes, en un replà de prats i antics camps de conreu enlairats per sobre la vall. Prop del nou poble que ara ocupa una part de l'antiga finca. Actualment sotmès a expectatives d'urbanització.

## Referències

* ↑ «Casa el Galló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Transbordadores de Cervera

Les Transbordadores de Cervera, o transbordadores de taronges, van ser les dones que, a finals del segle xix i a principis del segle xx, van ser contractades per a carregar mercaderies dels trens que venien del sud en trens francesos a l'estació de Cervera de la Marenda, a la Catalunya del Nord.
Aquesta feina era necessària, atès que els amples de les vies franceses eren diferents del de les vies espanyoles, que eren d'ample ibèric, i els trens espanyols carregats de fruita no hi podien circular. Les transbordadores de Cervera són conegudes en particular per haver organitzat la primera vaga femenina de França.

## Bibliografia
### Articles i obres especialitzades

* «Cerbère : quand les femmes en lutte se couchaient sur les voies». L'Indépendant, 14-08-2014.
* Thomas, Albert «Transbordeuses d'oranges». L'Humanité, 15-04-1907.
* «La grève des transbordeuses d'oranges de Cerbère en 1906». Bulletin du CREPF.
* Becat, Berenguer. ICRECS, Institut català de recerca en ciències socials. Cervera l'any 1906 - Lluita de classes en un poble fronterer a principis del segle XX, p. 112 (Études transfrontalières).

### Obres generals

* Guilbert, Madeleine. Éditions du centre nationale de la recherche scientifique. Les femmes et l'organisation syndicale avant 1914, 1966.

### Novel·les inspirades en les transbordadores

* Presses de la Cité. La Transbordeuse d'oranges, 2005. ISBN 978-2258064294.
* Zimmermann, Nicole. Privat. Quai des oranges, 2005. ISBN 978-2708958333.
# Eddy Peelman

Eddy Peelman (Baasrode, Dendermonde, 8 d'agost de 1947) és un ciclista belga que fou professional entre 1968 i 1978. En el seu palmarès destaquen nou victòries d'etapa a la Volta a Espanya, així com nombroses etapes en curses d'una setmana com la París-Niça, la Volta a Catalunya o la Setmana Catalana.

## Palmarès

* 1966
** 1r a la Brussel·les-Opwijk
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1969
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Oise
* 1970
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
* 1971
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Tour d'Indre-et-Loire
* 1972
** 1r al Circuit de Brabant central
** 1r a la Gullegem Koerse
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1973
** 1r al Circuit de Flandes Central
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Llevant
** Vencedor de 2 etapes de la Setmana Catalana
* 1974
** 1r al Gran Premi de València
** 1r al Circuit Escaut-Durme
** Vencedor de 3 etapes de la Volta a Llevant
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Aude
* 1975
** 1r al Gran Premi de València
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Rioja
* 1976
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó

### Resultats al Tour de França

* 1970. Abandona (13a etapa)
* 1971. 88è de la classificació general
* 1975. Abandona (13a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. Abandona (9a etapa). Vencedor de 2 etapes
* 1971. Abandona (14a etapa). Vencedor de 3 etapes
* 1973. 61è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1974. 55è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1975. No surt (5a etapa)

## Referències

* ↑ «PEELMAN Eddy». [Consulta: 8 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Eddy PEELMAN» (en italià). [Consulta: 8 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Pozuelo de Calatrava

Pozuelo de Calatrava és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita al nord amb Miguelturra, a l'est i sud amb Almagro, al nord-oest amb Ciudad Real i al sud-oest amb Ballesteros de Calatrava.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 2.343 | 2.515 | 2.576 | 2.691 |
# Eleccions legislatives búlgares de 1997

Les eleccions legislatives búlgares de 1997 se celebraren el 23 d'abril de 1997 per a renovar els 240 membres de l'Assemblea Nacional de Bulgària. El vencedor per majoria absoluta fou la coalició Forces Democràtiques Unides i el seu cap de llista Ivan Kostov, fou nomenat primer ministre de Bulgària.
Resultats de les eleccions de 23 d'abril de 1997 per a renovar l'Assemblea Nacional de Bulgària
| Coalicions i partits | Coalicions i partits | Vots | % | Escons |
| | Forces Democràtiques Unides (Obedineni demokratični sili) Unió de Forces Democràtiques (Săjuz na Demokratičnite Sili) Partit Democràtic (Demokratičeska Partija) Unió Popular Agrària Búlgara-Units (Bălgarski Zemedelski Naroden Săjuz-Obedinen) Moviment per a un Model Públic Igual (Dviženie za ravnopraven model DROM) | 2.223.714 | 49,15 | 137 |
| | Esquerra Democràtica (Demokratichna levitsa ) Partit Socialista Búlgar (Bălgarska Socialističeska Partija) Club Polític Ecoglasnost (BK Ekoglasnost) | 939.308 | 22,44 | 58 |
| | Aliança de Salvació Nacional (Obedinenie za Natsionalno Spasenie) Moviment pels Drets i les Llibertats (Dviženie za Prava i Svobodi) Partit Verd de Bulgària (Zelena Partiya na Balgariya ) Unió Nacional Agrària Búlgara – Nikola Petkov (Balgarski Zemedelski Naroden Sayuz – Nikola Petkov ) Partit del Centre Democràtic (Demokratična Partija Tsenter ) | 323.429 | 7,40 | 19 |
| | Euroesquerra Búlgara (Balgarska Evrolevitsa) | 234.058 | 5,57 | 14 |
| | Bloc d'Empresaris Búlgars (Bulgarska biznes blok) | 209.796 | 5,27 | 12 |
| | Partit Comunista Búlgar - (Bulgarska Komunisticeska Partija) | 50.864 | 1,3 | - |
| | Aliança pel Rei - (Obedinenie za tsarya) | 46.765 | 1,12 | - |
| | Coalició Cristiana Búlgara - (Bulgarska khristiyanska koalitsiya) | 46.765 | 1,12 | - |
| | Total (participació 58,87%) | 4.291.258 | 100.0 | 240 |
| Vots nuls | Vots nuls | 34.300 | | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 4.256.958 | | |
| Vots registrats | Vots registrats | 7.289.956 | | |
| Font: Centralna Izbiratelna Komisija i Arxiu Electoral d'Adam Carr |||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions búlgares Arxivat 2012-03-17 a Wayback Machine.
* Political parties of Eastern Europe per Janusz Bugajski.
# Hyacinthe Yvia Croce

Hyacinthe Yvia Croce fou el nom artístic de Jean-Pierre Croce (Muro (Còrsega), 1893 - Ajaccio, 1981) fou un periodista, historiador i escriptor cors. Va lluitar en l'exèrcit francès a la Primera Guerra Mundial. Quan tornà es va fer amic de Petru Rocca, col·laborà a la revista A Muvra i milità al Partit Cors d'Acció. Fou redactor també de La Nouvelle Corse (1931-1935) i La Dépêche Corse (1935-1943), així com membre de l'associació La Pensée Corse. Després de la Segona Guerra Mundial fou acusat per les autoritats franceses de col·laboracionisme amb els ocupants italians i el 1946 fou condemnat a 5 anys de presó. Tot i que en francès, ha publicat el principal recull sobre literatura corsa.

## Obres

* Rimes de guerre (1915)
* Anthologie des Ecrivains corses (1919, 1929, 1931 i 1987)
* Panorama de la presse corse (1762-1852) (1966)
* Grammaire corse (1972)
* Vingt années de Corsisme, 1920-1939 (1979)
* Quarante ans de gloire et de misère. La Révolution corse (1996)

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-12-11 a Wayback Machine.
# Casa de la Festa

Una Casa de la Festa és un espai de cultura popular i tradicional que existeix en arreu de Catalunya. Els carrers i les places són el lloc on s'expressa la cultura popular i tradicional. Les entitats organitzadores necessiten, però, un racó on trobar-se, on preparar les actuacions properes i fer balanç de les que ja han fet, on conversar, descansar i desar el material i l'arxiu, on exposar fotografies i, en alguns casos, elements d'imatgeria festiva. Aquestes són les funcions essencials de les Cases de la Festa, equipaments que també tenen la missió de promoure la cultura popular i tradicional, formar sobre ella i fer-ne recerca. A més, són productores i dinamitzadores al territori d'activitats de cultura popular i tradicional.
A Barcelona estan repartits pels diferents barris, que acullen entitats d'àmbits tan diversos com els castells i els falcons, la dansa -la sardana, el ball de bastons...-, la imatgeria festiva -els gegants, els capgrossos, el bestiari...-, el món del foc -les bèsties, els diables...-, la música -les gralles, els tabals...-..., bona part dels quals coincideixen en força manifestacions festives.

## Algunes cases de la Festa

* Casa de la Festa Major de Vilafranca del Penedès
* Casa de la Festa de Tarragona
* Centre Cultural Albareda
* Centre de Cultura Popular de Sant Andreu
* Casa dels Entremesos
* Centre d'Imatgeria Festiva de Sant Martí

## Referències

* 1 2 «Casa de la Festa». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Tossal de Felip

El Tossal de Felip és una muntanya de 207 metres que es troba al municipi d'Aitona, a la comarca catalana del Segrià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ki (divinitat)

* Per a altres significats, vegeu «Ki (kana)».
Ki va ser la deessa Terra a la mitologia sumèria. Era la consort d'An, el déu del cel. Ki va donar a llum als Anunnaki i als Sebitti.
Segons una llegenda, era filla d'An, i no la seva esposa, i de la deessa Nammu. Altres textos expliquen que el cel i la terra estaven unides fins que va emergir una muntanya que els va separar. Al cel hi havia An, i a la terra Ki. D'entre els anunnaki que van néixer d'ells, el més important era Enlil. Enlil va separar el cel i la terra en dos parts. Ki, en companyia d'Enlil, ocupava la terra.
Alguns es qüestionen si Ki era considerada una divinitat, ja que no hi ha proves d'un culte a aquesta deessa i el nom apareix només en un nombre limitat de textos sobre la creació sumèria. Samuel Noah Kramer identifica Ki amb la deessa mare sumèria Ninhursag i afirma que van ser originalment la mateixa divinitat.
Més tard es va convertir en la deessa babilònica i accàdia Antu, consort del déu An.

## Referències

* ↑ Black, Jeremy; Anthony Green. Gods, demons, and symbols of ancient Mesopotamia. Austin: University of Texas Press, 1999, p. 30. ISBN 9780292707948.

## Bibliografia

* Michael Jordan, Encyclopedia of gods. Londres: Kyle Cathie, 2002. ISBN 9781856266369
Viccionari
# Eixam

Un eixam és una multitud d'animals petits, particularment insectes. Deriva del llatí, exāmen, -ĭnis, i fa referència a un conjunt d'insectes similars, principalment d'abelles. Gramaticalment, també fa referència al nombre gramatical o col·lectiu d'aquestes.
En un sentit genèric, es fa servir el terme com a sinònim de multitud, i així es parla d'un:
* eixam meteorític o de meteoroides, quan és una agrupació de meteoroides que tenen òrbites al voltant del Sol molt properes i que, generalment, s'ha originat com a deixant de pols i gas d'un cometa periòdic.
* eixam de llavors, que és l'estesa o escampada de llavor que fa el sembrador en tirar-la a terra.
La paraula eixamenadora deriva del mateix mot, i s'anomena així el recipient de terrissa destinat a cremar-hi excrements de bou per fumigar les abelles d'un eixam.

## Eixam d'abelles

Normalment a la primavera quan les colònies d'abelles són grans i no tenen més espai per continuar amb la reproducció o la recollida d'aliments (mel), tendeixen espontàniament a dividir-se per un procés natural que s'anomena eixam. La meitat de les abelles d'una colònia, acompanyada per la seva reina vella, deixa el seu rusc per posar-se en la branca d'algun arbre fins que les abelles exploradores troben un lloc on prosseguir el desenvolupament d'una nova colònia. Aquest és el mecanisme natural pel qual es produeix la divisió de la colònia.
Previ a l'eixam les obreres crien noves cel·les reals, per reemplaçar la reina vella, i sempre és la reina nova acabada de néixer la que ocupa el lloc al rusc original. La nova reina és fecundada prèviament, en els vols de fecundació. El comportament anterior a la producció dels eixams sol denominar-se febre de l'eixam. Aquest comportament es creia que provenia d'un augment de la temperatura en el niu de cria o rusc, però són molts els factors que hi intervenen.

### Recollida d'eixams

Els apicultors, quan veuen un eixam posat en la branca d'una planta, en poden fer una captura, i l'eixam és confinat en un nucli o càmera de cria amb quadres de cera estampada, alimentant en alguna ocasions amb xarop de sucre; d'aquesta manera es crea una nova colònia, i haurem aconseguit un nou rusc. Els eixams surten normalment durant la primavera-estiu, quan la colònia d'abelles comença el seu creixement poblacional i ja no té lloc on criar i apilar el seu aliment. La captura és molt senzilla: d'un sol cop o sacsejada el bol d'abelles caurà a l'interior del recipient on se les confina, deixant aquest recipient durant un temps prudencial en el mateix lloc; les abelles que queden fora són estimulades a entrar on hi ha l'abella reina per una feromona especial que emeten les abelles obreres.

## Referències

* ↑ «Eixam». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Eixam». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Eixam». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari