OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espasa de llum

Una espasa de llum (també anomenada sabre làser) és una arma de l'univers fictici Star Wars que empunyen en combat els Jedi i els seus adversaris: els Sith. L'empunyadura és molt lleugera (les més pesants no arriben a pesar un quilogram) i la fulla làser que li dona nom a l'arma té pes nul, el qual implica que per a usar-ne una correctament es necessiten anys de pràctica i un mestre especialitzat en l'ús de l'espasa de llum. Una espasa de llum es compon, bàsicament de:
* Una cèl·lula energètica que va encaixada a la part inferior de l'espasa. Generalment, aquestes cèl·lules acostumen a durar anys abans d'esgotar-se.
* Entre un i tres cristalls de llum, que donen color i consistència a la fulla de l'arma. Els cristalls es troben al remot planeta d'Ilum. En funció del cristall primari, les espases poden ser de molt diferents colors. Els més bàsics són blau, verd, groc, taronja, lila, vermell o fins i tot negre.
* Diversos botons i mecanismes interns de molt diferents funcions, les més usades de les quals són variar la longitud i/o l'amplada de la fulla.
Els Lords Sith també empunyen espases de llum de color generalment vermell. Les espases de vermell fort que empunyen els Sith indiquen que el seu portador és un mestre del costat fosc de la força.

## Tipus

* D'una fulla: És l'espasa més comuna i vista. Té un mànec personalitzat i una fulla monocolor.
* De fulla curta: És una espasa més curta portada tradicionalment per younglings (aprenents del temple que encara no han arribat al rang de padawan).
* De dues fulles: Extremadament difícil d'utilitzar, té un mànec més llarg amb una fulla a cada extrem, permet fer atacs més seguits i mortífers que una espasa de llum tradicional. Una espasa de llum de dues fulles està portada a les pel·lícules per Darth Maul (fulla vermella) i a l'univers expandit per la jedi Bastila Shan (la qual en porta un de groc) i per Exar Kun (que en duia un de fulla blava).
# Escolàpies de Sabadell

Les Escolàpies Sabadell va ser fundada per Paula Montal l'any 1846. Paula Montal i Fornés nascuda a Arenys de Mar en 1799, on viu la discriminació educativa que patia la dona en aquella època. Com a resposta, funda Escolàpies per a nenes, en especial les de classe humil, amb un ampli programa educatiu, superant el legislat per l'Estat.
Segueix el camí de Josep de Calassanç "Pietat i lletres", viure íntegrament la Fe i la Cultura.
Quan ella mor, el 26 de febrer de 1889, la Congregació es feia extensiva a Catalunya, València, Balears, Madrid, Andalusia i Saragossa.
Amb el pas dels anys, l'escola Escolàpies Sabadell va permetre l'accés indistintament a nois i noies per oferir una educació religiosa a l'abast de tothom. Impartint educació a: Infantil, primària i secundària (ESO) en un centre concertat d'una sola línia. Promovent tant l'aprenentatge dels alumnes con l'educació en els valors cristians.

## Edifici de l'escola

El Col·legi de les Mares Escolàpies està format per l'església, l'habitatge i les aules. En l'edifici escolar s'ha utilitzat un llenguatge amb recursos classicistes. La façana presenta dues parts clarament diferenciades, la planta baixa i els pisos superiors.
La planta baixa està separada per una cornisa amb motllures que reforça l'horitzontalitat d'aquesta zona i que presenta blocs de pedra en la composició del mur. L'organització de la mateixa és asimètrica, destacant la decoració del brancal i la llinda de la porta i la finestra.
Els pisos superiors estan tractats, a efectes decoratius, com un altre bloc independent, dues pilastres laterals li confereixen òpticament, un sentit de verticalitat i lleugeresa que contrasta l'horitzontalitat i la càrrega decorativa de la planta baixa. L'acabament de la façana utilitza les motllures en gradació, element emprat també al ràfec i ampit de les finestres.

## Història

L'any 1846 Paula Montal Fornés (1799-1899) fundà, a la ciutat de Sabadell, l'Institut de les Filles de Maria (Mares Escolàpies) dedicades al ministeri de l'ensenyament, vivint en comunitat. La primera residència de les religioses fou a la Rambla, tot seguit es traslladaren al carrer Sant Antoni número 29, on s'obriren les escoles el 24 d'octubre de 1846. El 23 de gener de 1848 l'Ajuntament de Sabadell concedí una subvenció municipal a les Mares Escolàpies. L'any 1850 es traslladaren a la casa comprada per D. Codina al carrer Sant Josep, per tal d'acollir-les.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escola de Sant Josep de Calassanz». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Vegeu també

* Església de les Mares Escolàpies (Sabadell)

## Enllaços externs

* Escolàpies Sabadell
# Estanh des Cabidornats

L' estanh des Cabidornats, també conegut com estanh Plan, és un llac glacial situat al centre de la conca del circ de Colomèrs, al terme municipal de Naut Aran, a la Vall d'Aran. Es troba a 2.189 metres d'altitud, i la seva superfície és de 5,3 hectàrees. Està inclòs a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. L'estany des Cabidornats conté una illa en el seu interior.
El 1974 es va colo·locar en una pared rocosa de l'illa situada dintre de l'estany una placa amb uns versos de la poetessa Palmira Jaquetti i Isant, que va ser membre actiu de la recollida de cançons populars per l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya entre 1921 i 1940 a la vall d'Aran i altres zones pirinenques.

## Referències

* ↑ «Estanh des Cabidornats» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Palmira Jaquetti i Isant» (HTML). Xarxa Vives d'Universitats. [Consulta: 14 juny 2021].
# Estanh deth Cap deth Pòrt

L’ Estanh deth Cap deth Pòrt és un llac dins el municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) a la zona periférica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, es troba a 2.228 m d'altitud y drena cap a l'Estany de la Restanca. Cal remarcar al seu voltant: el Tuc de Monges (S), el Coret d'Oelhacrestada (S-E) i el Montardo (E).
Per les ribes de l'Estanh deth Cap deth Pòrt passa el GR 11 coicidint amb l'etapa de la travessa Carros de Foc que uneix els refugis Joan Ventosa i Calvell i de la Restanca.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Juli Soler i Santaló; La Vall d'Aran. Guía monográfica de la comarca; Barcelona, 1916.
# Escuchando al juez Garzón

Escuchando al juez Garzón és una pel·lícula documental espanyola del 2011 dirigida per Isabel Coixet a partir d'una entrevista que va fer l'escriptor gallec Manuel Rivas Barros al jutge Baltasar Garzón. Fou estrenada a la secció d'Esdeveniments Especials al 61è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Sinopsi

Al llarg de la filmació d'una hora i mitja, seleccionada entre sis hores de metratge, l'ex-jutge de l'Audiència Nacional d'Espanya Baltasar Garzón fa un repàs a la seva trajectòria tant personal com professional sense evadir cap dels temes en els que s'ha vist embolicat: les especulacions i interessos que hi ha sobre la seva persona, el concepte de justícia universal, els conflictes històrics que hi ha a Espanya o la corrupció institucional. Després de la seva suspensió col·labora com assessor de la Cort Penal Internacional a la Haia, d'on va anar a Madrid per mantenir l'entrevista amb Rivas gravada per Coixet.

## Repartiment

* Baltasar Garzón
* Manuel Rivas Barros

## Recepció

La pel·lícula fou guardonada amb el Goya a la millor pel·lícula documental el 2012. Tanmateix, quan fou estrenada al cinema només la van veure 1.259 espectadors i només va recaptar 7.064,19 euros.

## Referències

* ↑ El escritor Manuel Rivas 'escucha' al juez Garzón en un filme documental de Coixet, El Correo Gallego, 21 de gener de 2011
* ↑ ‘Escuchando al juez Garzón', el proyecto secreto de Isabel Coixet, Ciemania, 21 de gener de 2011
* ↑ EL JUEZ GARZÓN SEGÚN ISABEL COIXET, Fotogramas, 21 de gener de 2011
* ↑ Escuchando al juez Garzón, al web dels Premis Goya
* ↑ Un Goya que hace justicia, El Periódico de Extremadura, 27 de febrer de 2012
* ↑ Sólo 1.259 espectadores fueron a ver 'Escuchando al juez Garzón', Libertad Digital, 21 de febrer del 2012

## Enllaços externs

* Escuchando al juez Garzón a Días de cine
# Església de Sant Elefterie

Església de Sant Elefterie (en romanès: Biserica Sf. Elefterie) és una església prop de l'Òpera de Bucarest (Romania). Es troba al número 1 del carrer Saint Elefterie i va ser dissenyat per l'arquitecte Constantin Iotzu. Es tracta de l'església nova, ja que a prop hi ha una església més antiga que porta el mateix nom. Va rebre el nom de Sant Elefteri.

## Galeria

* Dins de l'església
* Finestral
* Dins de l'església
* Sostre

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2010-03-08. [Consulta: 16 març 2010]. Ce vizitam azi: Biserica Sfantul Elefterie
* ↑ Locuri: Biserica Sfântul Elefterie Nou
# Esteban Maroto

Esteban Maroto (Madrid, 3 de maig de 1942) nom artístic d'Esteban Maroto Torres és un dibuixant de còmics espanyol integrant del Grup de La Floresta que va ser Hoste d'Honor de la 9a edició del Saló Internacional del Còmic de Lucca. El 1972 la seva obra Alma de Dragón es va començar a publicar a la revista Trinca.

## Obra

| Anys | Títol | Guionista | Tipus | Editorial |
| 1961 | El Príncipe de Rodas, abans El Coloso | Juan Antonio de Laiglesia | Sèrie | Editorial Maga. |
| 1969/2011 | 5 por infinito | Esteban Maroto | Sèrie | Diverses |
| 12/02/ a 16/07/1971 | Wolff | Sadko | Sèrie de la revista Drácula | Buru Lan |
| 1972/1978 | Alma de Dragón | Esteban Maroto | Sèrie de la "Trinca"/Bumerang nº 7 | Doncel/Editorial Nueva Frontera |
| 1976 | Cuando el comic es arte. Esteban Maroto | Diversos | Recopilatori pel mercat espanyol | Toutain Editor |
| 1978 | Dossier Negro. Número especial Esteban Maroto | Diversos | Recopilatori pel mercat espanyol | Ibero Mundial de Ediciones |
| 1979/1994 | Dax el guerrero | Esteban Maroto | Sèrie de la revista Dossier Negro nºs 94 al 99, 101 al 103, 105 i 106 i recopilatori | Toutain Editor/Planeta DeAgostini |
| 1979 | La esfinge | Esteban Maroto | Serie de 1984 nºs 5, 6 i 7 | Toutain Editor |
| 1980 | Korsar | Esteban Maroto | Sèrie de Cimoc i recopilat en grapa | Riego Ediciones |
| 1986 | Mujeres fantásticas | Enrique Sánchez Abulí i Estaban Maroto | Recopilatori pel mercat espanyol | Toutain Editor |
| 1981-1982/2017 | Nave prisión | Bruce Jones | Sèrie de 1984 nºs del 30 fins al 41 i llibre cartoné | Toutain Editor/Planeta DeAgostini |
| 1982-1983 | Zodiaco | Enrique Sánchez Abulí | Sèrie de 1984 nºs del 42 fins al 53 | Toutain Editor |
| 1990 | Crónica de Atlantis | Peter David | Sèrie (7 números Comic book) | Ediciones Zinco |
| 1991/2003 | En el nombre del diablo | Esteban Maroto | Histories breus | Toutain Editor/Norma Editorial |
| 2002 | Wonders | | Artbook | Norma Editorial |
| 2002 | Urania | | Artbook | Norma Editorial |
| 2009 | Conan el mercenario | Roy Thomas | llibre cartoné | Planeta DeAgostini |
| 2012 | Simón Bolívar, El libertador | Esteban Maroto | llibre cartoné | EDT |
| 2012 | Espadas y brujas (Wolf, Dax y Korsar) | Esteban Maroto | llibre cartoné | EDT |
| 2015 | Les Llegendes de Sant Jordi | | llibre cartoné | Planeta DeAgostini |
| 2016 | Los mitos de Cthulhu de Lovecraft | | llibre cartoné | Planeta DeAgostini |
| 2017 | Nave prisión | Bruce Jones | llibre cartoné | Planeta DeAgostini |

## Referències

* ↑ Lladó Pol, Francesca (2001), pp. 100-104.
* ↑ Porcel Torrens, Pedro (2002), pàg. 286.

## Bibliografia

* Lladó Pol, Francesca. LOS COMICS DE LA TRANSICION: EL BOOM DEL COMIC ADULTO 1975-1984 (en castellà). Barcelona: Glénat Editions, 2001 (Col·lecció Viñetas nº 3). ISBN 9788484491088.
* Porcel Torrens, Pedro. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano (en castellà). Alacant: Edicions de Ponent, 2002. ISBN 9788489929388.
# Estació Anjos

Anjos és una estació del Metro de Lisboa inaugurada el 28 de setembre del 1966. Es localitza al municipi de Lisboa, Portugal, entre les estacions Arroios i Intendente de la Linha Verde, també anomenada Linha da Caravela (en català, Línia Verda i Línia de la Caravel·la, respectivament).
Aquesta estació està situada a l'Avinguda Almirante Reis, prop de la cruïlla amb el carrer d'Angola. El projecte arquitectònic original (1966) és obra de l'arquitecte portuguès Dinis Gomes i les intervencions plàstiques són obra de la pintora portuguesa Maria Keil.
El 15 de novembre del 1982 es va acabar l'ampliació de l'estació sota les ordres de l'arquitecte Sanchez Jorge i amb les contribucions plàstiques del pintor portuguès Rogério Ribeiro. L'ampliació de l'estació va servir per allargar les andanes i la construcció d'un nou vestíbul.

## Referències

* ↑ «Anjos - Ficha técnica - metrolisboa.pt».
# FIK

FIK té els següents significats:
* Federació Internacional de Korfbal, màxima institució mundial reguladora del corfbol
* Federació Italiana de Korfbal, màxima institució reguladora del corfbol a Itàlia
* Festivali i Këngës, concurs musical organitzat per la Radio Televizioni Shqiptar a Albània
# Factor de fertilitat

El factor de fertilitat, factor F o plasmidi F és un plasmidi que transmet el gen necessari per produir el pilus que permet la conjugació bacteriana. Fou el primer plasmidi a ser descobert.

## Referències

* ↑ Comissió de Dinamització Lingüística de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona, 2005, p. 14.

## Bibliografia

* Comissió de Dinamització Lingüística de la Facultat de Biologia de la Universitat de Barcelona. Vocabulari de biologia i genètica (3 llengües) (en anglès), 2005.
# Argui-Pagui

Argui-Pagui (en rus: Арги-Паги) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, el 2013 tenia 964 habitants. Pertany al districte municipal de Tímovskoie.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19.
# Districte de Dingolfing-Landau

El districte de Dingolfing-Landau, en alemany Landkreis Dingolfing-Landau, és un districte rural (Landkreis), una divisió administrativa d'Alemanya, situat a l'est de la regió administrativa de la Baixa Baviera a l'estat federat de l'Estat Lliure de Baviera (Freistaat Bayern). Limita al nord i en sentit horari amb el districte de Straubing-Bogen, Deggendorf, Rottal-Inn i Landshut. Compta amb una població de 95.831 habitants (2017).

## Història

El districte va ser establert el 1972, fusionant els antics districtes de Dingolfing i Landau (Isar). El seu nom original era Untere Isar ("Baix Isar"), però el 1973 es va canviar el nom fins a l'actualitat.

## Geografia

La regió es caracteritza per paisatges molt clars i diversos rius que van del sud-oest al nord-est (cap al Danubi). Els rius més importants del districte són el Isar i el Vils.

## Economia

Tota la regió depèn de la indústria de l'automòbil. A Dingolfing, es troba el complex industrial de BMW més gran del món.

## Escut d'armes

* L'escut d'armes mostra:
* El patró a quadres blau i blanc de Baviera
* El lleó de les armes del comtat de Leonberg (que va governar Landau durant un temps)
* Les barres vermelles i blanques són de les armes del comtat de Frontenhausen (que va governar Dingolfing durant un temps)

## Ciutats i municipis

| Ciutats | Municipis | |
| Dingolfing Landau an der Isar | Eichendorf Frontenhausen Gottfrieding Loiching Mamming Marklkofen | Mengkofen Moosthenning Niederviehbach Pilsting Reisbach Simbach Wallersdorf |

## Referències

* ↑ «Fortschreibung des Bevölkerungsstandes» (en alemany). Bayerisches Landesamt für Statistik und Datenverarbeitung, setembre 2018. [Consulta: 26 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (alemany)
* Grans fotografies arquitectòniques d'esglésies antigues del districte
# Sant Roc de l'Argilaga

Sant Roc és una església al nucli urbà de l'Argilaga (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antiga església datava de la primera meitat del segle xvi. Tenia una sola nau, més llarga que l'actual, però no tan ampla. Era situada al mateix indret. Fou totalment destruïda durant la Guerra Civil. L'actual temple fou bastit amb l'aportació de tot el poble, que suposà el 75% de totes les despeses, la resta es cobrí amb ajudes oficials.
Església de tres naus, la central més elevada que les laterals i dividida per tres arcs faixons amb finestrals laterals de vidres de colors (que il·luminen l'església, ja que queden per damunt de l'alçada de les naus laterals); una cornisa clàssica ressegueix tot l'edifici per sota la volta, donant-li unitat; a l'entrada hi ha un esvelt cor sobre un arc escarser; el presbiteri és elevat tres graons i separat de l'absis per un arc triomfal, revestit en la part central per marbre de color; la semicúpula de l'absis és decorada amb pintures de Pau Valls (dels anys 70); cal esmentar també els quadres de Modest Dalmau, de 1947, del baptisteri (treballà també a l'església de La Secuita).
La façana, rematada per una àmplia cornisa amb frontó, és dividida horitzontalment en dos cossos: l'inferior, centrat per la porta principal d'arc escarser i emmarcat per quatre pilastres (dues a cada banda); el segon cos, amb un rosetó de vidres de colors, al centre. Té una pilastra al costat esquerre i dues al dret, sobre els quals o com a continuació, s'alça el campanar, de dos cossos i planta octogonal i cúpula bulbosa.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Roc de l'Argilaga». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* 1 2 3 «Església de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Esmena del sòl

Una esmena o un condicionador del sòl és un material afegit al sòl per a assegurar la salut i el creixement de les plantes corregint les deficiències en la seva estructura i els seus nutrients.

## Intenció

El tipus de condicionadors afegits depèn de la composició de partida del sòl, del clima i del tipus de plantes. En alguns sòls manquen els nutrients per a un creixement adequat de les plantes. Alguns poden emmagatzemar aigua excessiva o, al contrari, molt poca. Els condicionadors es poden aplicar sobre la superfície dels sòls o aplicar-se al seu interior.

## Materials

La calç agrícola afegida fa els sòls menys àcids, els fertilitzants com els fems i el compost ajuden a subministrar els nutrients que es van perdent. Altres materials, com per exemple la torba, la terra de diatomea, l'argila, la vermiculita, l'hidrogel i l'escorça fermentada i triturada ajuden el sòl a tenir més capacitat d'emmagatzemar aigua. El guix allibera nutrients i millora l'estructura de certs sòls. En algunes lleguminoses, com la soia cultivada lluny de la seva zona d'origen, s'afegeixen els bacteris específics que fan la fixació de nitrogen.

## Referències i enllaços externs

* Esmenes del sòl en condicions mediterrànies
* Els fangs de depuradora com esmena del sòl
# Dolmen de la Vinya del Rei

El dolmen de la Vinya del Rei és un sepulcre del tipus corredor del IV-II Mil·lenni aC. Aquest megàlit és el més gran del terme de Vilajuïga i el seu emplaçament en un lloc gens dominant és excepcional.
El dolmen només conserva la cambra i té una doble cavitat de forma trapezoïdal pel que fa a la planta i a la secció transversal. La cavitat interior forma una cambra de 2,20 m d'amplada per 2,80 m de llargada i la seva alçada posterior és de 1,65 m. L'antecambra és de 1,30 m d'amplada i de 0,80 m d'alçada.
Cinc grans lloses verticals componen la caixa i una sola llosa de 4,15 m de llargada per 2,95 m d'amplada la coberta. L'orientació de l'entrada és al sud-oest i el material emprat és el gneis.

## Referències

* ↑ Wikiloc: Accés al dolmen Consulta: 10 maig 2020.
* ↑ Ruta megalítica Consulta: 10 maig 2020.
# Alyssa Naeher

Alyssa Naeher és una portera de futbol internacional pels Estats Units, amb la qual ha guanyat el Mundial 2015. Va ser nomenada millor portera del Mundial sub-20 2008 i de la NWSL 2014.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 2006 - 2009 | Univ | Penn State Nittany Lion |
| 2008 | Semi | SoccerPlus Connecticut |
| 2010 - 2011 | Prof | Boston Breakers | 36 | 00 |
| 11/12 - 12/13 | Div 1 | Turbine Potsdam | 39 | 00 |
| 2013 - 2015 | Prof | Boston Breakers | 45 | 00 |
| 2016 - act. | Prof | Chicago Red Stars | 14 | 00 | 16/12/2016 |
| | Selecció sub-17 | Selecció sub-17 |
| 2007 - 2008 | Selecció sub-20 | Selecció sub-20 |
| 2014 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 10 | 00 | 13/11/2016 |

## Palmarès

Títols — Seleccions nacionals :
| 1 Mundial | 2015 |
| 1 Mundial sub-20 | 2008 |
| Títols — Clubs ||||||||||||||||||||
| 1 Lliga | 11/12 |
| Reconeixements — Premis ||||||||||||||||||||
| Millor portera de la Lliga professional | 2014 |
| Reconeixements — Seleccions de jugadores ||||||||||||||||||||

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ «NWSL Soccer». Arxivat de l'original el 2016-09-17. [Consulta: 29 juliol 2016].
# Amaia Gorostiza Telleria

Amaia Gorostiza Telleria (Eibar, Guipúscoa, 1961) és una empresària basca i primera dona presidenta del club de futbol Societat Esportiva Eibar, club de futbol de la Primera Divisió d'Espanya.

## Biografia

Amaia Gorostiza Tellería va néixer a Éibar el 1961 i va ser nomenada presidenta del consell d'administració de la S.D.Eibar el 2016 després de la dimissió d'Alex Aranzábal; era consellera del club des de 2014.
El 2017 va ser triada presidenta per altres 5 anys amb la candidatura denominada Sigamos, formada per 13 persones, després de rebre el suport majoritari dels accionistes de la societat anònima esportiva. És la primera presidenta en els 76 anys d'història del club blaugrana.
Gorostiza és membre del consell d'administració del Grup Amaya Tellería, empresa que va reflotar la seva mare Amaya Telleria convertint un taller mecànic dels anys 50 en una empresa dedicada a dissenyar i fabricar components d'automoció; també és consellera i membre de la Comissió Econòmica d'Elkargi SGR, consellera de Dominion i interventora d'APD Zona Nord.

## Referències

* ↑ «CONSEJO DE ADMINISTRACIÓN | SD Eibar - Web Oficial» (en castellà). CONSEJO DE ADMINISTRACIÓN | SD Eibar - Web Oficial. [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «El 2019 de la SD Eibar, un año más en la élite» (en castellà). Grada3.COM, 23-12-2019. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ SL, TAI GABE DIGITALA. «Álex Aranzabal deja oficialmente la presidencia del Eibar y Amaia Gorostiza toma su relevo» (en castellà). naiz:, 23-05-2016. [Consulta: 31 desembre 2018].
* ↑ «Amaia Gorostiza, la primera mujer que preside el Éibar en 76 años» (en castellà). abc, 25-05-2016. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Amaia Gorostiza es la nueva presidenta del Eibar y sustituye a Aranzabal». Mundo Deportivo, 23-05-2016. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Amaia Gorostiza, una presidenta con mucha historia» (en castellà). Marca.com, 22-10-2017. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ Rodrigálvarez, Eduardo «Una empresaria al frente del Eibar» (en castellà). , 24-05-2016 [Consulta: 30 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Entrevista a Amaia Gorostiza en EITB