OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albugo candida

Albugo candida és una espècie d'oomicet dins la família Albuginaceae; com altres oomicets és un fitopatogen. Com tots els oomicets no és pròpiament un fong, encara que de vegades es considera com si ho fos.
Sinònims:
* Albugo candidans
* Aecidium candidum Pers., (1797)
* Albugo cruciferarum (DC.) Gray, (1821)
* Cystopus candidans
* Cystopus candidus (Pers.) Lév., (1847)
* Uredo candida (Pers.) Fr., (1832)
* Uredo candida Rabenh.
* Uredo cruciferarum DC.
Hostes:

## Referències

* ↑ Species Fungorum http://www.indexfungorum.org/Names/SynSpecies.asp?RecordID=122113 Arxivat 2007-10-17 a Wayback Machine. accessed March 17, 2007
# Charigny

Charigny és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 41 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Charigny era de 41 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 25 habitatges, 19 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 24 eren cases i 1 era un apartament. Dels 19 habitatges principals, 14 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 4 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 4 en tenien cinc o més. 7 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Charigny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 8 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 19 persones, 18 eren actives i 1 inactiva. Les 18 persones actives estaven ocupades(8 homes i 10 dones).. L'única persona inactiva estava estudiant.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Charigny hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Charigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Charigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Djalal al-Din Ahsan

Djalal al-Din Ahsan fou el primer sultà de Madura. Era d'origen panjabi.
Es pensa que era kotwal a Madura i va usurpar el poder, i al cap de poc temps, el 1335, es va proclamar independent i va agafar el títol de Djalal al-Din Ahsan Shah. Va emetre moneda al seu nom. Combatut pels tughlúquides (Muhammad ibn Tughluk) aquests es van haver de retirar a causa d'una epidèmia.
Fou assassinat el 1039 per un dels seus oficials que va ocupar el tron amb el títol d'Ala al-Din Udawji Shah. Una de les seves filla es va casar amb Ibn Battuta i una altra amb el quart sultà de Madura.

## Bibliografia

* Hultzach, The coinages of the Sultan of Madura, 1909.
* Burton-Page, J. " S̲h̲arīf D̲j̲alāl al-Dīn Aḥsan". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 25 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/sharif-djalal-al-din-ahsan-SIM_1944>
# Albufera d'Elx

L'Albufera d'Elx fou un important espai humit del País Valencià.
L’Albufera d'Elx ocupava l'espai on actualment podem trobar el Parc Natural del Fondo i les Salines de Santa Pola així com les zones agrícoles dels municipis de Sant Felip Neri, Dolores, Catral i Sant Isidre que va existir fins al segle xviii. Estava ubicada a la desembocadura dels rius Vinalopó i Segura així com el riu Chicamo, convertit en un barranc igual d'altres que recorren la Serra de Crevillent. Va ser assecat per ordre del Cardenal Belluga, per aconseguir noves terres de cultiu i per evitar malalties i epidèmies, ja que les zones humides n'eren un focus. Des del punt de vista geològic és a la depressió d'Elx, a la conca del Baix Segura, i ocupa part del sinclinal limitat per les Serres de Santa Pola i la del Molar. L'elevació tectònica dels anticlinals produeix l'existència i conservació de terrasses quaternàries d'edat diferent adossades a ambdues serres.

## Referències

* ↑ «L'Albufera d'Elx: Evolución cuaternaria y reconstrucción paleoambiental a partir del estudio de los foraminíferos fósiles.». Roderic.uv.es, 2001.
* ↑ «Parque Natural de El Hondo/El Fondo | La Albufera de Elche» (en castellà). Elche Se Mueve.
* ↑ «El Fondo: un humedal con historia – Sendas y Leyendas» (en castellà). Sendas y Leyendas, 25-11-2015.
* ↑ www.exomed.es, Exomed,. «Senderos de la Sal - Guía de Itinerarios por las Salinas de la Provincia de Alicante». [Consulta: 25 desembre 2017].

## Vegeu també

* Albufera
* Parc Natural de l'Albufera de València
* Parc Natural de les Llacunes de La Mata i Torrevella
# Concessions a Tianjin

Les concessions a Tianjin van ser territoris traspassats mitjançant concessió per la dinastia Qing als poders imperials a Tianjin (Xina). La denominació romanitzada antigament era la de Tientsin.

## Context general

A mitjans del segle xix, Tianjin va ser obert fins al comerç exterior, i la importància de Tianjin va ser realçada pels ferrocarrils que l'uneixen amb Pequín d'una banda des de 1897, i amb Shanhai-Kwan i Manxúria a l'altre.
Les concessions britàniques i franceses van ser les primeres a ser creades a Tientsin, entre 1895 i 1900 van ser afiliats per Japó, Alemanya, Rússia imperial, i fins i tot per països que van sostenir encara concessions en una altra part a la Xina; Àustria-Hongria, Itàlia i Bèlgica posseïren concessions autònomes cada una amb les seves pròpies presons, escoles, casernes i hospitals. Els establiments europeus van cobrir cinc milles en total, el front del riu governat per poders estrangers.
Les concessions a Tianjin es van desmuntar a mitjans del segle xx, primer amb la diplomàcia encertada sota el Guomindang i més tard quan el nou govern amb el Partit Comunista de la Xina va agafar tota la propietat estrangera a la Xina continental, ja que ideològicament no podien permetre cap intrusió imperialista en el seu territori sobirà i indivisible. Per això van denunciar els tractats desiguals com extorsions invàlides. L'excepció va ser Hong Kong, que va obtenir el permís per assolir l'expiració de part de l'arrendament.

## Concessió britànica

La concessió britànica, en la qual se centrava el comerç, va estar situada al banc dret del riu Peiho, sota la ciutat natal, i ocupava aproximadament uns 200 acres. Va ser pactat en un arrendament a perpetuïtat concedit pel govern xinès a la Corona britànica, amb diverses zones que passaren a propietaris privats, de la mateixa manera com es va fer a Hankow. La direcció local va ser confiada a un consell municipal organitzat en línies similars a les que existien a Xangai.

## Concessió italiana

El 7 de setembre de 1901, una concessió a Tianjin va ser traspassada per la Xina a Itàlia, i el 7 juny 1902 fou la presa en possessió italiana, administrada pel cònsol italià. Tenia una població de 6.261 habitants el 1935, amb 536 estrangers. Tot i que va arribar a tenir una guarnició de fins a 600 tropes italianes cap al 1943, el 10 de setembre de 1943 va ser ocupada pel Japó. A finals de 1943, la República Social Italiana va abandonar la concessió al Govern Nacional xinès controlat pels japonesos, govern no reconegut pel Regne d'Itàlia, ni per la República de la Xina. El 10 febrer 1947 va ser formalment traspassada a la Xina per la Itàlia de la postguerra.

## Enllaços externs

* WorldStatesmen.org: China
* Museu Tianjin d'Història Moderna Arxivat 2012-12-20 at Archive.is
# Districte de Piešťany

El districte de Piešťany - (eslovac) Okres Piešťany - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Trnava. Té una superfície de 381,12 km², i el 2013 tenia 63.141 habitants. La capital és Piešťany.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Piešťany
* Vrbové

### Pobles

Banka | Bašovce | Borovce | Dolný Lopašov | Drahovce | Dubovany | Ducové | Hubina | Chtelnica | Kočín-Lančár | Krakovany | Moravany nad Váhom | Nižná | Ostrov | Pečeňady | Prašník | Rakovice | Ratnovce | Sokolovce | Šípkové | Šterusy | Trebatice | Veľké Kostoľany | Veľké Orvište | Veselé
# Dinastia valentiniana

La Dinastia valentiniana, governà l'Imperi Romà d'Occident de l'any 364 a 392 i l'Imperi Romà d'Orient de l'any 364 a 378. Va ser fundada per Valentinià I.
Valentinià va ser escollit per l'estat major de l'exèrcit romà.
* emperadors occidentals:
** Valentinià I (364-375)
** els seus fills Gracià (375-383) i Valentinià II (375-392)
* emperadors orientals:
** Valent, germà de Valentinià (364-378).
** Teodosi I, gendre de Valentinià
# Disulfiram

El disulfiram és un fàrmac utilitzat per donar suport al tractament de l'alcoholisme, produint una aguda sensibilitat a l'alcohol. El nom comercial a l'estat espanyol és Antabus de Bohm, S.A.
El disulfiram també s'està estudiant:
* Com a tractament per la dependència de la cocaïna, ja que prevé la degradació de la dopamina (un neurotransmissor l'alliberament és estimulada per la cocaïna), l'excés de dopamina en els resultats d'augment de l'ansietat, la pressió arterial més alta, agitació i altres símptomes desagradables.
* Per la seva activitat anti-protozoària.
* Per a possible ús en la teràpia del càncer.

## Interacció amb l'alcohol

Sota el metabolisme normal, l'alcohol es descompon en el fetge per l'enzim alcohol deshidrogenasa a acetaldehid, que després és convertit per l'enzim acetaldehid deshidrogenasa a àcid acètic innocu. El disulfiram bloqueja aquesta reacció en la fase intermèdia pel bloqueig de l'enzim acetaldehid deshidrogenasa. Després de la ingesta d'alcohol sota la influència de disulfiram, la concentració d'acetaldehid en la sang pot ser de 5 a 10 vegades superior a l'observada durant el metabolisme de la mateixa quantitat d'alcohol sol. Ja que l'acetaldehid és una de les principals causes dels símptomes de la ressaca, això produeix una reacció negativa immediata i greu a la ingesta d'alcohol. Uns 5-10 minuts després de la ingesta d'alcohol, el pacient pot experimentar els efectes d'una ressaca severa durant un període de 30 minuts fins a diverses hores. Els símptomes inclouen enrogiment de la pell, ritme cardíac accelerat, manca d'alè, nàusea, vòmits, mal de cap pulsàtil, alteracions visuals, confusió mental, desmai postural, i col·lapse circulatori.
El disulfiram no s'ha de prendre si l'alcohol ha estat consumit en les últimes 12 hores. No hi ha tolerància al disulfiram. Com que el disulfiram s'absorbeix lentament a través del tracte digestiu i s'elimina lentament per l'organisme, els efectes poden durar fins a 2 setmanes després de la ingesta inicial i, en conseqüència, l'ètica mèdica dicta que els pacients han d'estar plenament informats sobre la reacció disulfiram-alcohol. Els possibles efectes secundaris en prendre disulfiram són entumiment o formigueig a les cames i dificultat per respirar.
# Disulfoton

El disulfoton és un compost organofosforat anticolinesteràsic utilitzat preferentment com a insecticida. És fabricat per Bayer CropScience amb el nom comercial de Di-Syston.
Des de 2009 està prohibida la seva producció com a insecticida a EEUU tot i que se'n permetia la seva venda fins a l'any 2011.

## Referències

* 1 2 «Disulfotón (Disulfoton) | ToxFAQs | ATSDR» (en castellà). Agencia para Sustancias Tóxicas i el Registro de Enfermedades, 03-08-2022. [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ «Manual de Plaguicidas de Centroamèrica - Disulfoton» (en castellà). Universidad Nacional de Costa Rica. Arxivat de l'original el 2023-02-13. [Consulta: 13 febrer 2023].
# Dischistodus pseudochrysopoecilus

Dischistodus pseudochrysopoecilus és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Malàisia fins a les Filipines i Melanèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Disciplina infantil

La disciplina infantil inclou els mètodes emprats per prevenir problemes conductuals futurs en infants. La paraula disciplina s'entén com a impartir coneixement i habilitats, és a dir, ensenyar. En sentit general, disciplina és la instrucció sistemàtica a un deixeble. Disciplinar significa instruir una persona a seguir un determinat codi de conducta.
Els progenitors fan servir la disciplina per ensenyar als descendents sobre expectatives, directrius i principis. La disciplina ajuda els infants a distingir allò que és correcte d'allò que no ho és i mantenir-se sa i estalvi. Pot incloure recompenses i càstigs per ensenyar autocontrol, augmentar comportaments desitjables i disminuir comportaments no desitjables. Mentre el propòsit de disciplina infantil és desenvolupar i consolidar hàbits socials desitjables, l'objectiu final fomentar seny i moral per tal que l'infant desenvolupi i mantingui l'autodisciplina al llarg de la vida.
Com que els valors, les creences, l'educació, els costums i la cultura de cadascú varia tant amb l'edat i temperament de l'infant, els mètodes de disciplina infantil també són molt variats. La disciplina infantil és un tema que veu d'un ampli ventall camps relacionats, com ara la criança, la pràctica professional conductista, la psicologia del desenvolupament, feina social, i diverses perspectives religioses. En anys recents, els avenços en la comprensió de la criança d'afecció han proporcionat noves maneres de comprendre els aspectes teòrics, pràctics i clínics de l'efectivitat i els resultats dels mètodes de criança.
Els darrers anys s'ha debatut a la societat occidental l'ús del càstig corporal sobre infants en general, i s'ha augmentat l'atenció al concepte de "criança positiva" per tal d'encoratjar i recompensar el bon comportament. La consistència, la fermesa i el respecte són tots ells components importants de la disciplina positiva. L'objectiu de la disciplina positiva és ensenyar, formar i guiar els infants perquè aprenguin i practiquin l'autocontrol i perquè desenvolupin l'habilitat de gestionar les emocions, i prendre decisions assenyades pel que fa al comportament personal.
Hi ha diferències culturals notables entre les diverses formes de disciplina infantil. L'avergonyiment és una forma de disciplina i modificació de comportament. Els infants viuen la disciplina i la vergonya de maneres diferents, segons la cultura en què creixen. En general, això depèn de si la societat valora l'individualisme o el col·lectivisme.

## Referències

* ↑ Nieman, P.; Shea, S. Paediatrics & Child Health, 9, 1, 2004, pàg. 37–41. DOI: 10.1093/pch/9.1.37. PMC: 2719514. PMID: 19654979.
* ↑ Papalia, D.E.. A Child's World: Infancy Through Adolescence. 10th. Nova York: McGraw-Hill, 2006.
* ↑ Smenyak, Sarah. «The difference between discipline and child abuse». Demand Media. [Consulta: 29 novembre 2012].
* ↑ «Encouraging better behavior - A practical guide to positive parenting». NSPCC. Arxivat de l'original el 14 octubre 2007. [Consulta: 25 març 2008].
* ↑ (en anglès) .
* ↑ «Parenting Styles - Cultural Differences In Guilt And Shame» (en anglès). family.jrank.org. [Consulta: 6 desembre 2018].
# Dorsal de les Galápagos

La dorsal de les Galápagos és una frontera divergent que es troba entre la costa sud-americana i la triple cruïlla de la placa de Nazca, la placa de Cocos i la placa del Pacífic. Les volcànicament actives illes Galápagos estan situades en el punt calent de les Galápagos sobre la dorsal Galápagos. La placa de Galápagos és una petita placa sobre la dorsal, al sud-est de la triple cruïlla.
La dorsal de les Galápagos és una dorsal actualment activa. El volcà a l'illa Fernandina, l'illa situada més a l'oest de la serralada, va entrar en erupció el 12 de maig de 2005, escopint una columna de cendra que s'alçà fins a 7 km des de la fissura en el vessant oest del volcà. La cendra volcànica caigué sobre l'illa veïna d'Isabela. El volcà Alcedo de l'illa Isabela entrà en erupció per últim cop la dècada de 1950.

## Referències

* ↑ Barrantes Castillo, Gustavo; Salcedo Hurtado, Elkin de Jesús «CONSIDERACIÓN DE LA AMENAZA SÍSMICA EN EL ORDENAMIENTO TERRITORIAL DEL CANTÓN DE POÁS, COSTA RICA». Boletín de Geología, 38, 2, 01-06-2016, pàg. 109–127. DOI: 10.18273/revbol.v38n3-2016007.
* ↑ Johnson, G. L; Vogt, P. R; Hey, R; Campsie, J; Lowrie, A «Morphology and structure of the Galapagos Rise» (en anglès). Marine Geology, 21, 2, 01-06-1976, pàg. 81–120. DOI: 10.1016/0025-3227(76)90052-9. ISSN: 0025-3227.

## Enllaços externs

* Geologia de Galápagos - Cornell - mapa de la dorsal (anglès)
* Nasa Earth Observatory - Vista del volcà Fernadina des de l'espai Arxivat 2005-09-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Dwars door het Hageland 2024

La Dwars door het Hageland 2024 fou la 19a edició de la Dwars door het Hageland. La cursa es disputà el 8 de juny de 2024 sobre un recorregut de 181 km. La cursa formava part de l'UCI ProSeries 2024.
La victòria fou pel belga Gianni Vermeersch (Alpecin-Deceuninck), que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, Jonas Abrahamsen (Uno-X Mobility). Hartthijs de Vries (TDT-Unibet Cycling Team) completà el podi.

## Equips

L'organització convidà a 18 equips a prendre part en aquesta cursa.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Gianni Vermeersch demonstreert zijn gravelkunsten en knalt naar winst in Dwars door het Hageland | sporza» (en neerlandès). [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ «Startlist for Dwars door het Hageland 2024». [Consulta: 14 juny 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès) (neerlandès)
# Dwars door de Antwerpse Kempen

El Dwars door de Antwerpse Kempen va ser una competició ciclista belga que es disputa a la província d'Anvers. Es van disputar només dues edicions però va formar part de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2010 | Aidis Kruopis | Kevin Claeys | Joeri Stallaert |
| 2011 | Tom Devriendt | Joris De Boer | Filip Eidsheim |

## Referències

* ↑ «Dwars door De Antwerpse Kempen (Bel) - Cat. 1.2». [Consulta: 31 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a sportuitslagen.org
# Dímer-D

En medicina, els dímers-D són productes de degradació de la fibrina detectats quan el trombe, en un procés de coagulació, és proteolitzat per la plasmina. És anomenat així perquè conté dos fragments D entrecreuats de la proteïna fibrina. Aquesta substància va ser descoberta aproximadament el 1970 i es va implantar el seu ús mèdic a partir del 1990.
La detecció dels nivells del dímer es pot fer mitjançant diverses proves immunològiques, com ara immunoassaigs (assaigs immunoabsorbents lligats a enzims) o proves serològiques com les proves d'aglutinació.

## Indicacions

Hi ha diferents situacions clíniques que requereixen dur a terme la prova del dímer-D. Generalment, està indicat en situacions de possible trombosi, on presenta uns valors elevats. Algunes d'elles són:
* Trombosi venosa profunda (TVP)
* Embòlia pulmonar (EP)
* Accident cerebrovascular
* Coagulació intravascular disseminada (CID)

## Referències

* 1 2 Adam SS, Key NS, Greenberg CS «D-dimer antigen: current concepts and future prospects». Blood, 113, 13, 2009, p. 2878–2887. DOI: 10.1182/blood-2008-06-165845.
* ↑ Stein PD, Hull RD, Patel KC, et al. «D-dimer for the exclusion of acute venous thrombosis and pulmonary embolism: a systematic review». Ann. Intern. Med., 140, 8, 2004, pàg. 589-602. DOI: 10.7326/0003-4819-140-8-200404200-00005. PMID: 15096330.
* ↑ «D-Dimer test» (en anglès). MedlinePlus, 07-03-2019. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ Tello González, Alejandra; Rubio Jurado, Benjamín «Conceptos generales sobre dímero-D, coagulación y patología trombótica» (PDF). El residente, 2011, pàg. 51-58.
* ↑ Goodacre S, Sampson FC, Sutton AJ, Mason S, Morris F «Variation in the diagnostic performance of D-dimer for suspected deep vein thrombosis.». QJM, 98, 7, 2005, pàg. 513-27. DOI: 10.1093/qjmed/hci085. PMID: 15955795.
* ↑ Di Nisio M, Squizzato A, Rutjes AW, Büller HR, Zwinderman AH, Bossuyt PM «Diagnostic accuracy of D-dimer test for exclusion of venous thromboembolism: a systematic review». J. Thromb. Haemost., 5, 2, 2007, pàg. 296-304. DOI: 10.1111/j.1538-7836.2007.02328.x. PMID: 17155963 [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Venkatesh AK, Kline JA, Courtney DM, Camargo CA, Plewa MC, Nordenholz KE et al. «Evaluation of Pulmonary Embolism in the Emergency Department and Consistency With a National Quality Measure: Quantifying the Opportunity for ImprovementEvaluation of Pulmonary Embolism in ER.». Arch Intern Med, 2012, pàg. 1-5. DOI: 10.1001/archinternmed.2012.1804. PMID: 22664742 [Consulta: 12 febrer 2023].
* ↑ Crawford F, Andras A, Welch K, Sheares K, Keeling D, Chappell FM «D-dimer test for excluding the diagnosis of pulmonary embolism». Cochrane Vascular Group. The Cochrane Database of Systematic Reviews, 8, 2016, pàg. CD010864. DOI: 10.1002/14651858.CD010864.pub2. PMID: 27494075 [Consulta: 12 febrer 2023].