OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernardí II Polentani

Bernardí II Polentani fou fill i successor de Guiu III Polentani.
El 1389 Guiu III fou empresonat pels sis fills, Bernardí II Polentani, Ostasi II Polentani, Obizzo Polentani, Aldobrandí Polentani, Azzo Polentani i Pere Polentani, i fou deixat morir de gana a la cel·la (1389).
Bernardí va morir el 1400. Estava casat amb Llucia della Scala de Verona (morta el 1384) de la que havia tingut un fill, Guiu, que va morir infant el 1383; en segones noces es va casar amb Eleonora del Carretto, amb la que també va tenir un fill Guiu, que només li va sobreviure uns mesos.
# Citra (emulador)

Citra és el primer emulador de Nintendo 3DS, desenvolupat per Citra Team. Es desenvolupa en el llenguatge de programació C++. Citra pot executar gairebé tots els jocs d'homebrew i alguns jocs comercials. Citra necessita OpenGL versió 3.3 o posterior per executar. El nom de Citra deriva del CTR, que és el nom del model del 3DS original.
Citra és un emulador 3DS de codi obert disponible per a Windows, Mac OS i Linux. La majoria de el desenvolupament passa a GitHub i més de 120 desenvolupadors ja han contribuït al projecte de Citra a GitHub.
Citra va ser creada inicialment a l'abril de 2014. El primer joc comercial de Nintendo 3DS a càrrec de Citra és "The Legend of Zelda: Ocarina of Time 3D". Citra també pot executar alguns altres jocs, com ara com "Animal Crossing: New Leaf".
Citra pot arrencar els jocs de Pokémon des del 30 de desembre de 2015. Des del 22 de febrer de 2016, el lloc web oficial de Citra ha canviat significativament. Citra pot emular so des del 21 de maig de 2016, i té un compilador JIT des del 15 de setembre de 2016. A partir de la darrera versió, Pokémon Sol i Lluna són completament jugables, una fita en el desenvolupament de l'emulador.
El mateix equip també està creant el primer emulador Nintendo Switch, anomenat Yuzu.

## Referències

* ↑ «FAQ». Arxivat de l'original el 2020-08-22. [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ «.org/wiki/faq / FAQ». [Consulta: 5 febrer 2018].
* ↑ https://www.majorfact.com/nintendo-3ds-emulator-for-android-and-pc/
* ↑ https://github.com/citra-emu/citra
* ↑ Staff. «Citra Progress Report - 2015 P1». citra-emu.org, 23-02-2016. Arxivat de l'original el 2019-11-27. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ «S'ha emès amb èxit el joc de jocs 3DS comercials». Arxivat de l'original el 2017-04-07. [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ «[https: //arstechnica.com/gaming/ 2015/05 / dont-look-now-but-3ds-emulation-is-becoming-a-thing / No mireu ara, però l'emulació de 3DS s'està convertint en una cosa]». Ars Technica. [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ «HLE Audio Comes to Citra». Arxivat de l'original el 2019-01-25. [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ @citraemu. «Després de molt anticipació, Citra ara té un JIT! Representa de nou a @MerryMage per una altra contribució massiva al projecte!», 16-09-2016.
* ↑ Lilly, Paul «[https: //hothardware.com/news/nintendo-switch-yuzu-emulator-announced-citra -3ds-developers Nintendo Switch "Emulador de Yuzu" anunciat pels desenvolupadors de Citra 3DS]» (en anglès). HotHardware, 15-01-2018.

## Enllaços externs

* Citra - Lloc web oficial
* Citra a Github
# Simpsonichthys delucai

Simpsonichthys delucai és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys delucai». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Palau dels Ducs de Pastrana

El palau dels Ducs de Pastrana o palau Gilhou és un palauet espanyol del segle xix situat entre el carrer de las Platerías i el passeig de la Habana del barri de Nueva España (districte de Chamartín) de Madrid. Fou declarat Bé d'Interès Cultural el 1979. Actualment pertany a la fundació ONCE i s'utilitza per a esdeveniments i actes.

## Història i descripció

El financer francès Louis Guilhou Rives va adquirir els terrenys que ocupa el palau a la duquessa de Pastrana per a establir la seva residència a Chamartín de la Rosa. Va adquirir nombroses terres i va establir un molí fariner i una adoberia.
Segons Menéndez Pidal, Napoleó es va allotjar en aquest palau durant la seva curta estada a Madrid durant la Guerra de la Independència. Evidencien el temor del general francès que no es va assentar en un lloc més preeminent. Menéndez Pidal va mostrar el seu interès en què no es derroqués i es dediqués a un museu que commemorés tal data històrica. Va sol·licitar en 1974 que fos declarat monument nacional. Finalment, en 1979, va ser declarat Bé d'Interès Cultural.
Del seu disseny arquitectònic, de clara influència francesa, destaca l'elegant façana rectangular, amb el porxo de columnes i els seus jardins en forma de trapezi. El palau consta d'un cos rectangular principal amb dos cossos laterals que sobresurten, deixant al principal entre aquests dos cossos sortints. Tot el conjunt està coronat per quatre torres.

## Referències

* ↑ «Distrito de Chamartín de la Rosa (Madrid)», 13-04-2007. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ «El palacio de los Duques de Pastrana». Anales y Boletín de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando. Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2012 [Alicante], 39, segundo semestre 1974.
* ↑ «El Palacio Guilhou, la influencia francesa en Chamartín Revista Plácet». , 13-02-2015 [Consulta: 30 abril 2017]. Arxivat 2017-11-29 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-11-29. [Consulta: 11 març 2020].
# Ghàlib (nom)

Ghàlib és un nom masculí àrab (àrab: غالب, Ḡālib) que literalment significa ‘victoriós', ‘vencedor’, ‘triomfador’. Si bé Ghàlib és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Ghalib o Ghalib. Precedit de l'article, al-Ghàlib (الغالب, al-Ḡālib, ‘el Vencedor’) és un làqab o títol emprat per diversos governants musulmans.
Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: albanès: Galip; àzeri: Qalib; bosnià: Galib; català medieval: Gàlip; indonesi: Ghalib; kazakh: Галиб; kurd: Galîp; somali: Qaalib; turc: Galip.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "غلب". ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Bernardvillé

Bernardvillé (en alsacià Batschwiller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 199 habitants.
Forma part del cantó d'Obernai, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Pays de Barr.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 191 | 194 | 188 | 146 | 187 | 199 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Hugues Petit | UMP |
# Son Punta

Son Punta és una possessió de Santa Maria del Camí, situada prop del Camí de Sóller, entre Can Borreó, Son Canals, Ca na Morella i Son Torrelleta. Les cases de possessió varen ser edificades en el segle xix. Dins la mateixa parcel·la i a uns 500 metres de les cases, s'ha edificat una casa nova que serveix d'habitatge.
La façana principal, orientada al nord-oest, presenta un portal d'arc escarser amb l'emmarcament de marès i volada de teula àrab. A l'interior es conserven rajoles de fang en el trespol de la planta baixa i trespol de fang al pis amb el sostre de canyissada i al soterrani s'hi troba el celler. A la façana lateral s'hi troben les estables i la païssa: un portal allindanat emmarcat per peces de marès i una gran finestra al primer pis amb llinda de fusta. Interiorment conserva les menjadores. A la part posterior s'hi poden veure les restes del cup.
De les instal·lacions hidràuliques cal remarcar un aljub de grans dimensions i una cisterna que té el coll de paredat en verd amb capelleta referida de nova factura. L'aljub de planta rectangular consisteix exteriorment en quatre parets fetes de paredat en verd en una de les quals hi ha una obertura allindanada amb l'emmarcament de peces de marès. A damunt s'obri el coll amb capelleta de marès i jai de fusta i columnes de secció quadrangular delimiten l'espai.

## Notes

* ↑ Alea Serveis Professionals SL Catàleg de béns patrimonials de Santa Maria del Camí. Ajuntament de Santa Maria del Camí, 2009
# Clupisoma nujiangense

Clupisoma nujiangense és una espècie de peix de la família dels esquilbèids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 26,1 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i els ous no són protegits.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Salween i el seu afluent Mengbolou a la Xina.

## Referències

* ↑ Swainson W., 1838. The natural history and classification of fishes, amphibians, & reptiles, or monocardian animals. Londres. Nat. Hist. & Class. v. 1. i-vi + 1-368.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Chen, X.-Y., Ferraris, C.J.Jr. & Yang, J.-X., 2005. A New Species of Catfish of the Genus Clupisoma (Siluriformes: Schilbidae) from the Salween River, Yunnan, China. Copeia, 2005, 3: 566–570.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Sei (cràter)

Sei és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 137 km de diàmetre. Porta el nom de l'escriptor japonès Sei Shōnagon (c. 966-1013), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Sei». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 13-10-2016. [Consulta: 31 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Il gioco delle ombre

Il gioco delle ombre és una pel·lícula dramàtica italiana del 1991 escrita i dirigida per Stefano Gabrini.

## Trama

Luca és un jove escriptor que després del suïcidi de la seva dona, s'instal·la a una casa que xucla lentament l'energia del seu cos. Allí hi projecta el seu món fantàstic a les coses que l'envolten

## Repartiment

* Fabio Bussotti : Luca
* Mariella Valentini : Alice
* Fiammetta Carena : Marta
* Isa Gallinelli : Isa
* Maurizio Sguotti : Barretti
* Remo Remotti : Lele

## Crítiques

| « | Una pel·lícula alhora molt lletja i bonica, termes que entren en conflicte però que en cert sentit resumeixen una poètica que vol jugar molt amb els contrastos. Odiàvem la repetitivitat d'algunes accions, la lentitud i la pesadesa d'algunes escenes, la interpretació mal doblada. Però, malgrat això, és una pel·lícula que, com diuen “per bé o per mal mentre en parlem”, segur que no passa desapercebuda | » |
| — Rosalba Alia, Qui giovani |||
| « | L'obra de Stefano Gabrini és digna, ben construïda, realitzada amb mà segura i domini de la càmera. És probable que un tema menys difícil de tractar hagués facilitat molt la tasca de debut del jove director. | » |
| — Claudio Siniscalchi, Rivista del cinematografo |||

## Referències

* ↑ Il gioco delle ombre a comingsoon.it
* ↑ Il gioco delle ombre a Archivio del Cinema Italiano
* ↑ Il gioco delle ombre, Il Cinematografo

## Enllaços externs

* Il gioco delle ombre a YouTube
# Palau dels Marau

El palau dels Marau, també conegut com la casa Santonja, és un edifici històric de la localitat valenciana de l'Olleria (la Vall d'Albaida).
L'immoble s'ubica al centre històric de la vila, al número 11 del carrer Ravalet. Es compon d'un edifici principal de planta baixa i dues altures, de 700 m² cadascuna, un pati i un hort, antic fossar de la vila, amb una extensió de 1.200 m².
La construcció data d'inicis del segle xviii i es va alçar a l'estil de les cases senyorials de l'època, destinada a la nissaga dels Maraus, membres de la burgesia liberal valenciana. A causa del terratrèmol de 1748 es va reconstruir d'acord amb els estils arquitectònics del pas de segle xviii al XIX. A mitjans del segle xx, diverses dependències van ser reaprofitades com a oficines i dipòsits de la fàbrica vidrera.
L'any 1997 el palau va ser comprat per l'ajuntament de l'Olleria, amb vistes a ubicar una instal·lació museística que recollira la tradició del treball artesà del vidre a la localitat.
En el seu interior es conserven pintures murals amb simbologia maçònica i una sala obscura. En l'exterior hi destaca l'escut de Marau de la portalada, element protegit com a Bé d'Interés Cultural.

## Referències

* ↑ Informe sobre el Palau dels Marau, o Casa dels Santonja, de l’Olleria (2005), del Consell Valencià de Cultura
* ↑ Vidal i Vidal, Josep Vicent (2004). "Els frescos de la Casa Santonja Palau dels Marau, un Temple Maçó del segle xix en l'Olleria (València)". Archivo de arte valenciano, ISSN 0211-5808, Nº. 85, 2004, págs. 23-45
* ↑ Informació al portal de la Vall d'Albaida
# Glabušovce

Glabušovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1297.
# Coll de Guinera

El Coll de Guinera és una collada situada a 1.371,3 m d'altitud, en el terme municipal d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà.
És a l'oest de Cal Moià i al nord-est de Casa Junquer, a la mateixa carena que davalla de la Serra de Carreu cap al sud i més avall troba la Collada de la Serra del Pi. També es troba a llevant de la partida del Camí de Jomella.

## Etimologia

Apòcop de guineuera, és un dels indrets que deuen el seu nom a un animal que hi és o hi era en abundor. Guineu és un germanisme del català, procedent del nom propi femení Winidhild, com indica Joan Coromines.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Guineu". Dins Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. IV D-J. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-825-3.

## Enllaços externs

* El Coll de Guinera en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Basa

* No s'ha de confondre amb basa (naips).
Basa fou una ciutat amb un temple a Núbia, entre el Temple de Massawarat i el Temple de Naga en territori del Sudan. Forma part del grup de temples anomenats del lleó i no està tan ben conservat com Naga. Estava dedicat al deu Apedemak. Si bé l'estil és egipci té influències meroítiques. A les pintures les dones apareixen musculoses i desproporcionades, cosa pròpia de l'art meroític i no de l'egipci.
Viccionari
Es troba a 250 quilòmetres (160 milles) al nord-est de Khartum a Butana, aigües amunt de Wadi Hawa, prop de Meroë i el Nil. A prop de Basa hi ha un temple completament deteriorat que va ser excavat l'any 1907. Va ser construït per Amanikhabale i probablement dedicat a Apedemak, el déu guerrer amb cap de lleó adorat a Núbia pels pobles meroïts. Algunes escultures de lleons caiguts, cadascuna de dues tones de pes, van ser trobades per Francis Llewellyn Griffith. L'any 1970, cinc de les escultures de lleons van ser recuperades i col·locades a l'entrada del Museu Nacional del Sudan, així com dues escultures de granotes de pedra. Griffith també va excavar un rellotge de sol de pedra calcària que data de l'època romana.

## Referències

* ↑ Lobban, Richard. Historical Dictionary of Ancient and Medieval Nubia. Scarecrow Press, 2004, p. 175–. ISBN 978-0-8108-4784-2 [Consulta: 24 juliol 2012].
* ↑ Abdel Rahman Ali Mohammad and Julie R. Anderson, Highlights from the Sudan National Museum, The Sudan National Museum 2013, p.80-82
# Palau dels Esports (Grenoble)

El Palau dels Esports (en francès: Palais des Sports; i anteriorment Le Stade de Glace) és un complex esportiu de la ciutat de Grenoble que actualment acull partits d'hoquei sobre gel i bàsquet.
El palau fou construït l'any 1967 amb motiu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 realitzats a la ciutat de Grenoble. En el transcurs d'aquests Jocs fou la seu de les proves d'hoquei sobre gel i patinatge artístic, a més de la cerimònia de clausura dels Jocs.
Posteriorment ha estat seu de les finals de la Copa d'Europa de bàsquet dels anys 1979 i 1983, així com de les finals de la Recopa d'Europa de bàsquet dels anys 1985 i 1988; de la Copa Davis l'any 1982; i del Campionat d'Europa d'Atletisme en pista coberta els anys 1972 i 1981. Així mateix també ha organitzat competicions de supercross i concerts de música. Actualment té una capacitat per a 12.000 espectadors.
Cada tardor s'hi disputen els Sis dies de Grenoble.

## Enllaços externs

* (francès) Portal del Palau d'Esports
# Glacera Bernardo

La glacera Bernardo és una de les més grans glaceres del Camp de Gel Sud. Està situada al nord-est de la glacera Témpanos, dins del Parc Nacional Bernardo O'Higgins. La glacera flueix cap a l'oest en direcció al fiord Bernardo.

## Referències

* Glacera Bernardo Arxivat 2018-12-31 a Wayback Machine.
# Clytocerus excelsior

Clytocerus excelsior és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àfrica: Malawi.

## Referències

* ↑ Eaton, 1904. Ent. mon. Mag., 40, 59. Vol. 1, pàg. 773. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Severo Ochoa: La conquista de un Nobel

Severo Ochoa: La conquista de un Nobel és una minisèrie espanyola de l'any 2001 dirigida pel cineasta colombià Sergio Cabrera. Tracta sobre la vida de Severo Ochoa, científic espanyol que en 1959 va ser guardonat amb el Premi Nobel de Fisiologia o Medicina.

## Sinopsi

L'amor de Severo Ochoa (Imanol Arias) per la recerca i la medicina va començar de molt jove, igual que el seu amor per la que després seria la seva dona, Carmen García Cobián (Ana Duato). Des de la seva infantesa a les platges de Luarca assistim al periple del científic asturià per diferents països del món: el treball i la vida alegre a Madrid, la proclamació de la Segona República Espanyola, la Guerra Civil, l'exili de la parella a conseqüència de la guerra, els seus anys a l'Alemanya nazi, on Severo va presenciar doloroses persecucions a companys jueus, i la seva arribada a Nova York, on finalment aconseguiria el Nobel de Medicina.

## Repartiment

* Imanol Arias... Severo Ochoa
* Ana Duato... Carmen Covián
* Daniel Guzmán... Severo Ochoa jove
* Maite Pastor ... Carmen Covián jove
* Juli Cantó ... Díaz Vega
* Ximo Solano ... Díaz Vega jove
* Joan Gadea ... Juan Negrín
* Cristina Perales ... Sandra Oberón
* Albert Forner ... Meyerhof
* Pilar Almería ... Gertrud
* Juan Gea ... Kornberg
* Guillermo Montesinos ... Mort Schneider

## Comentaris

Imanol i Ana han arribat a ser la parella televisiva de moda, gràcies a la sèrie Cuéntame. Arturo Valls fa el seu primer paper interpretant a l'excèntric pintor Dalí.

## Premis

* Fotogramas de Plata 2001 al millor actor a Imanol Arias
* Fotogramas de Plata 2001 a la millor actriu a Ana Duato
* També fou nominada als Premis ATV 2001 (interpretació masculina i femenina)

## Referències

* ↑ TVE emitirá "Severo Ochoa: La Conquista del nobel", vertele, 2 d'agost de 2001
* ↑ Pilar López de Ayala y Sergi López consiguen los Fotogramas de Plata, El País, 26 de febrer de 2002

## Enllaços externs

* Severo Ochoa: La conquista de un Nobel, episodi 1r, a rtve.es
* Severo Ochoa: La conquista de un Nobel, episodi 2r, a rtve.es
# Sittace

* «Sitta» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Sitta (gènere)».
Sittace (Σιττάκη, accadi Sattagū), fou una antiga ciutat de Pèrsia, capital de la satrapia menor de Sittacene, dins la satrapia de Babilònia.
Estava situada en el camí entre Artemita i Susa. (Estrabó xvi. p. 744.) Diodor de Sicília l'anomena Sitta (Σίττα) (xvii. 110). William Smith pensa que quan Diodor parla de Samba també es refereix a Sittace.
L'origen del nom apareix a les tauletes babilònies que assenyalen una entitat de nom "URU.Sattagû" que seria una traducció de "poble de Sattagídia".

## Notes

* ↑ Kessler, K. 2002, "Sittake, Sittakene, Sattagū" a Altorientalische Forschungen 29, 238-248
* ↑ Arxivat 2009-03-03 a Wayback Machine.
# Itonos

Itonos (en grec antic Ἴτωνος) va ser un heroi, fill d'Amficcíon, rei de l'Àtica, i de l'estirp de Deucalió.
Casat amb la nimfa Melanipe,va ser pare de Beot, Cròmia i Iodama. Se li atribueix la institució del culte d'Atena Itònia.

## Referències

* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 127. ISBN 8429741461.
# Parapercis flavolabiata

Parapercis flavolabiata és una espècie de peix de la família dels pingüipèdids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 9,1 cm de llargària màxima i presenta 6 taques amples i vermelles al dors, punts vermells amb les vores grogues a la part postorbital del cap i del clatell i una filera de punts vermells foscos al llarg de l'aleta dorsal.
* 5 espines i 21 radis tous a l'aleta dorsal i 1 espina i 17-18 radis tous a l'anal. 16-18 (sovint 17) radis a les aletes pectorals.
* 29-30 vèrtebres (9-10 abdominals i 20 caudals).
* 51-55 escates a la línia lateral. 8-9 escates predorsals. Escates cicloïdals a les galtes (al voltant d'11 fileres horitzontals).
* En general, 8 dents canines grans en una filera exterior al davant de la mandíbula inferior. Vòmer amb una filera en forma de mitja lluna de 6-10 dents còniques i robustes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, bentopelàgic (entre 45 i 79 m de fondària sobre fons sorrencs) i de clima tropical, el qual viu al Pacífic occidental: és un endemisme de la plataforma continental del nord-est d'Austràlia (Queensland i la Gran Barrera de Corall).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Johnson, J. W., 2006. Two new species of Parapercis (Perciformes: Pinguipedidae) from north-eastern Australia, and rediscovery of Parapercis colemani (Randall & Francis, 1993). Memoirs of Museum Victoria, 63 (1): 47-56.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Australian Faunal Directory (anglès)
* ↑ Australia Endemic Marine Fish Checklist (anglès)
* ↑ Fishes of Australia (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)