OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mantas Kvedaravičius

Mantas Kvedaravičius (Biržai, Lituània, 28 d'agost de 1976 - Mariúpol, Ucraïna, 2 d'abril de 2022) va ser un realitzador lituà. Especialista en documentals, va morir el 2 d'abril de 2022 mentre mirava d'escapar el setge de Mariúpol, ciutat del litoral ucraïnès, en el marc de la invasió russa d'Ucraïna del 2022.
El 19 de maig del 2022, en el marc del Festival de Canes es va projectar Mariupolis 2, un documental pòstum del realitzador que va acabar i muntar la seva companya Hanna Bilobrova, juntament amb la muntadora Dunya Sitxov, que relata el setge i la destrucció de Mariúpol per les tropes russes.

## Biografia

Mantas Kvedaravičius nasqué el 1976 a Biržai. Es va diplomar el 1994 a l'escola secundària número 2 de Biržai i posteriorment estudià arqueologia a la Universitat de Vílnius. S'hi va doctorar el 1998 amb una tesi sobre arqueologia submarina ("Perspectives de l'arqueologia submarina a Lituània"). Uns quants anys més tard, entre 2001 i 2003 va participar al programa de doctorat en antropologia cultural del New York City University Graduate Center. Després se n'anà cap a Anglaterra i va estudiar a la Universitat d'Oxford on es va graduar amb una llicenciatura en antropologia Social i cultural el 2013. Es doctorà en antropologia social a la Universitat de Cambridge amb una tesi doctoral sobre "Nusos d'absència: mort, somnis i desaparicions als límits de la llei a la zona antiterrorista de Txetxènia." Va ensenyar religió, dret i teoria política a Cambridge.

## Filmografia

* Barzakh (2011), menció especial del Premi jurat ecumènic i Amnesty International Film Prize de la Berlinal
* Mariupolis (2016)
* Partenonas (en lituà) o Parthenon (2019)
* Mariupolis 2 (2022), documental pòstum, fet amb la seva companya l'ucraïnesa Hanna Bilobrova

## Premis

* Barzakh
       Premi de film Amnesty International el 2011 al Festival cinematogràfic de Berlín
       Millor film al Festival de documentals i curts metratges de Belgrad el 2011
       Millor documental, al Lithuanian Film Awards el 2011
       Premi de film Amnesty International el 2012 al Festival cinematogràfic internacional de Ljubljana
       Gran Premi, 2011 Tallinn Black Nights Film Festival
       Best Lithuanian Debut, 2011 Vilnius International Film Festival
* Mariupolis
       Millor documental, 2016 Lithuanian Film Awards
       Millor director, al Festival cinematogràfic internacional de Vilnius el 2016

## Referències

* ↑ «Primer atac amb míssils contra la ciutat portuària d'Odessa». El Nacional.cat. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Un documental rodat des de dins de l’infern de Mariúpol impacta a Canes». Diari de Girona. [Consulta: 21 maig 2022].
* ↑ «Mantas Kvedaravičius».
* ↑ «Berlin's Golden Bear goes to Farhadi's A Separation» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Mantas Kvedaravičius • Director of Parthenon» (en anglès), 30-08-2019. [Consulta: 3 abril 2022].
# Mariana Martínez Torres

Mariana Martínez Torres de López de Tejada (Madrid, 10 de maig de 1819 - ?, ?) va ser una cantant espanyola.
Deixebla de Baltasar Saldoni. Tenia veu de soprano acontraltada de gran extensió i agradable. Va prendre part de forma destacada en els concerts celebrats a cases nobles de Madrid des de 1836, especialment a la seva pròpia, un dels salons més coneguts de la societat isabelina, però també a altres de l'alta burgesia madrilenya, així com a la del mateix Saldoni.
També va cantar a Cadis, Sevilla i Còrdova, ciutats on va passar una curta temporada i on va ser molt aplaudida pel públic, entusiasmats per la interpretació d'Oración i Eloísa, peces escrites expressament per a ella, entre moltes altres àries. Va ser molt elogiada tant per la premsa madrilenya com la de la resta de l'estat, com El Correo Nacional o El Conservador de Sevilla, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Cuevas Romero, Sara; Japón Ruiz, Diego; Cuevas Romero, José María. «La educación musical de la mujer española en el siglo XIX». A: Logros y retos: Actas del III congreso universitario nacional "Investigación y género" (en castellà). Sevilla: Universitat de Sevilla, 2011, p. 413.
* 1 2 3 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 431.
* ↑ Casares Rodicio, Emilio; Alonso González, Celsa. La música española en el siglo XIX (en castellà). Oviedo: Universitat d'Oviedo, 1995, p. 43.
* 1 2 Saldoni y Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1880, p. 392-396.
# Mariana Monclús i Charles

Mariana Monclús i Charles (Alcarràs, 1908 – Barcelona, 1981) fou una mestra catalana. Filla de Jacint Monclús i Charles (nascut el 1875) i d'Encarnació Charles Foixench, el seu pare fou administrador del patrimoni de la família Lamarca a Vallmanya. Estudià magisteri a l'Escola Normal de Lleida, obtenint el títol de mestra el 1939. El 1935 fou nomenada directora de l'Escola Nacional de noies de Viladecans. A finals de 1937 rebé el nomenament de mestra interina d'ensenyament primari de la Generalitat de Catalunya i treballà a diversos grups escolars de Barcelona fins a l'acabament de la Guerra Civil espanyola. El 1939 fou acusada per la Comissió Depuradora del Magisteri de Barcelona d'haver estat afavorida per la seva coneixença amb el president Macià, de sostenir idees comunistes i separatistes i de treballar durant la guerra en una escola depenent del Consell de l'Escola Nova Unificada. El 1941 fou traslladada a l'Escola de Rueda de la Sierra (Guadalajara). Reincorporada a la tasca docent com a mestra a Catalunya fou destinada a l'escola del Pla de Llerona (Vallès Oriental) el 1952, on fou sancionada reiteradament per la Inspecció Provincial d'Ensenyament.
El seu fons personal ha estat conservat pels seus productors i hereva fins al seu ingrés a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons aplega la documentació produïda i rebuda per Francesc Ribó i Rovira i Mariana Monclús i Charles, principalment com a resultat de la seva activitat professional com a mestres. En el cas de la segona, el fons inclou diverses partides de naixement, el títol de mestra, documentació del seu nomenament i presa de possessió a diverses escoles de Viladecans i Barcelona entre 1935 i 1938, el plec de càrrecs instat contra ella a finals de 1939, la comunicació de trasllat i altres oficis de la seva destinació a Rueda de la Sierra (Guadalajara) entre 1941 i 1944, així com, finalment, els expedients i sancions rebudes després de la seva adscripció a l'escola del Pla de Llerona (Vallès Oriental) dels anys 1952-1955. En el seu conjunt, el fons facilita una aproximació, a través de l'experiència personal d'una parella de mestres de primària, a l'aplicació de la repressió franquista sobre el col·lectiu docent republicà amb posterioritat a la Guerra Civil espanyola.

## Referències

* 1 2 «Francesc Ribó i Rovira i Mariana Monclús i Charles. Descripció del Fons». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: 25 juny 2013].

## Bibliografia

* MORENTE, Francisco. "La Depuració del Magisterio Nacional: Barcelona, 1939-1941". L'Avenç. Revista d'història. Núm. 175 (Novembre 1993), p. 12-19.
* PORTELL, Raimon - MARQUÈS, Salomó. Els Mestres de la República. Badalona: Ara Llibres, 2008. 142 p.
# Marxador

El marxador, en pilota valenciana, és la persona encarregada de dur la puntuació de la partida, és a dir, el marcador de la partida, mentre esta es disputa. Este personatge tan característic de la Pilota no es limita a comptar en silenci, sinó que comunica en veu alta (de vegades cridant), després de cada quinze o punt aconseguit, el resultat per a tot el públic, és el que es diu marxar la partida. Això exigeix de tot marxador dues condicions: un coneixement complet i profund de tot el joc, i gaudir de bona veu per esser escoltat per tothom.
El marxador també pot encarregar-se de les travesses.

## Vegeu també

* Pilota valenciana

## Referències

* 1 2 3 4 Llopis i Bauset, Frederic. «El marxador». A: El Joc de la Pilota Valenciana. València: Carena, 1999, p. 81-85. ISBN 84-87398-26-X.
Viccionari
# Maria de Romania

Maria de Romania, reina de Iugoslàvia (Gotha 1900 - Londres 1961). Reina de Iugoslàvia era besneta de la reina Victòria I del Regne Unit i del tsar Alexandre II de Rússia.
Nascuda a la ciutat alemanya de Gotha el dia 6 de gener de l'any 1900 tota la seva vida fou coneguda amb el nom Mignon. Filla del rei Ferran I de Romania i de la princesa Maria del Regne Unit. Era neta per via paterna del príncep Leopold de Hohenzollern-Sigmaringen i de la infanta Antònia de Portugal essent-ho per via materna del duc Alfred del Regne Unit i de la gran duquessa Maria de Rússia.
El 8 de juny de l'any 1922 es casà amb el rei Alexandre I de Iugoslàvia fill del rei Pere I de Sèrbia i de la princesa Zorka de Montenegro. La parella s'instal·là a Belgrad i tingueren tres fills:
Esdevingué reina mare de Iugoslàvia després del regicidi del seu marit ocorregut el 1934 a Marsella. La reina partí a l'exili el 1941 instal·lant-se al camp anglès on adquirí una important finca campestre en la qual visqué fins a la seva mort el 1961.
# Mas Carbó (Sant Hilari Sacalm)

Mas Carbó és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per un conjunt d'edificacions, situada als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, al Pla de les Arenes.
L'edifici principal, consta de planta baixa i dos pisos, i està cobert per una teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana.
A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc pla, amb la llinda de fusta. Al costat esquerre hi ha dues finestres quadrangulars. Al primer pis, hi ha dues finestres rectangulars verticals amb la llinda monolítica i els brancals i l'ampit de pedra. Al segon pis, hi ha una finestra geminada en arc de mig punt amb pilastres, i al costat esquerre d'aquesta, una finestra rectangular vertical. Al costat dret de la masia, s'hi va adossar posteriorment un cos amb una obertura entre el primer i segon pis de la façana de l'edifici principal, que a la façana lateral dreta és una galeria a la planta baixa, i al pis té grans obertures rectangulars horitzontals. Al costat esquerre de la masia s'hi va afegegir una galeria.
A la part posterior de l'edifici, hi ha la masoveria.

## Història

El 1592 apareix documentat un mas, enderrocat el 1682. La masoveria data del 1898.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Carbó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Gestores Pro Amnistia

Gestores Pro Amnistia (en basc: Amnistiaren Aldeko Batzordeak, en castellà: Gestoras Pro Amnistía) va ser una organització d'ajuda i solidaritat amb els presos d'ETA i els seus familiars. Els seus antecedents estan en la Comissió Pro Amistia, organització creada el 1976 per a aconseguir l'amnistia dels presos polítics del franquisme. Aquesta amnistia, es va aconseguir parcialment el juliol de 1976 i va ser ampliada al març i maig de l'any següent. Va afectar per igual a tots els presos polítics del franquisme, tinguessin o no delictes de sang. Tots els presos etarres van ser excarcerats.
Gestores Pro Amnistia es va fundar dos anys després, el 1979. El 19 de desembre de 2001, Baltasar Garzón, jutge instructor de l'Audiència Nacional d'Espanya va declarar il·legal l'organització, entenent que formava part orgànica d'ETA. Des de la seva il·legalització, la tasca que realitzava ha passat a les mans de les organitzacions Senideak i Etxerat. Actualment s'anomena Askatasuna.
Eduardo Chillida, que va militar a la Comissió en els seus inicis, va ser qui va dissenyar el logotip de l'organització. En entrevistes posteriors l'escultor va afirmar no haver estat mai d'acord amb ETA i va qualificar de bogeria l'activitat terrorista de la banda després d'establerta la democràcia.

## Referències

* ↑ (castellà) Martínez, Sanjuana: Eduardo Chillida: "El arte está ligado a lo que todavía no se crea", Biblioteca Babab.com, juliol 2001 (data d'accés: 18-02-09).
# Klara Badiola Zubillaga

Klara Badiola Zubillaga (Sant Sebastià, 3 de maig de 1954) és una actriu basca.

## Trajectòria

Es va llicenciar en Filologia Romànica a la Universitat de Deusto. Al començament va alternar la seva tasca de professora amb la interpretació al grup de teatre Xaribari. Mentre treballava a l'emissora Herri Irratia, es va presentar al càsting de la pel·lícula La fuga de Segovia (1981) d'Imanol Uribe i va aconseguir un paper.
El mateix any va començar els estudis d'interpretació a l'Escola Superior d'Art Dramàtic del Govern Basc i, des de llavors, ha participat en diverses sèries de televisió i pel·lícules com ara La conquista de Albania (1983), Todo por la pasta (1991), Vacas (1992) o Un poco de chocolate (2008).

## Referències

* ↑ «Badiola Zubillaga, Klara» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Klara Badiola aktorea, bere ibilbidean euskarak izan duen garrantziaz». Ahotsak.eus. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ , <http://www.euskomedia.org/aunamendi/ee4443>
* ↑ Lakunza, Rosana. «Klara Badiola: "Tenemos un miedo tremendo a que las cosas cambien"» (en castellà). Deia, 13-10-2020. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Klara Badiola» (en anglès). MUBI. [Consulta: 9 març 2024].
# Minsk Cycling Club

El Minsk Cycling Club (codi UCI: MCC) és un equip ciclista professional belarús, de categoria continental.

## Principals resultats

* Gran Premi de Moscou: Siarhei Papok (2015)
* Gran Premi de Minsk: Siarhei Papok (2015, 2016)
* Gran Premi de Vínnitsia: Siarhei Papok (2016)
* Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics: Iauhen Sobal (2016)
* UAE Cup: Siarhei Papok (2016)
* Tour de Mersin: Stanislau Bajkou (2017)

### Grans Voltes

* Tour de França
** 0 participacions
* Giro d'Itàlia
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Composició de l'equip

2016 :
2017 :

## Classificacions UCI

A partir del 2015 l'equip participa en les proves dels circuits continentals, especialment a l'UCI Àsia Tour.
UCI Àfrica Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2017 | 15è | Stanislau Bazhkou (72è) |
UCI Àsia Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2015 | 26è | Siarhei Papok (46è) |
| 2016 | 54è | Stanislau Bazhkou (149è) |
| 2017 | 10è | Siarhei Papok (14è) |
UCI Europa Tour
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2015 | 38è | Siarhei Papok (81è) |
| 2016 | 44è | Siarhei Papok (205è) |
| 2017 | 38è | Stanislau Bazhkou (209è) |
| 2018 | 28è | Branislau Samoilau (148è) |
| 2019 | 16è | Yauhen Sobal (174è) |

## Referències

* ↑ Classificacions UCI Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine. (Web oficial de l'UCI).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Plaça de les Fonts (Bakú)

La Plaça de les Fonts és una plaça al centre de Bakú, capital de l'Azerbaidjan. Va ser construïda durant el govern soviètic i el seu nom es deu a la presència de dotzenes de fonts al llarg de la plaça. Entre les fonts n'hi ha una coberta d'esferes platejades brillants on es reflecteixen els arbres i les façanes de pedra.
Podem veure també les boniques estàtues que hi ha a la façana del Museu de Literatura Nizami. I a l'exterior del McDonald's, a la zona on es troben els rètols grossos hi ha una estàtua de bronze d'una dama jove amb el paraigua, el ventre nu i el telèfon mòbil.
La plaça es deia anteriorment Parapet i sovint es fa referència a la plaça amb aquest nom.
La plaça és un lloc de trobada de la gent, especialment després dels horaris comercials i durant el cap de setmana. És un punt d'atracció turística a Bakú, amb moltes botigues, restaurants i hotels. Aquest és un dels llocs més concorreguts i animats de la ciutat. En aquesta plaça s'organitzen molts festivals, espectacles i celebracions públiques.
Bakú té moltes fonts boniques, com ara al parc del Governador, al Parc Filharmònic, la Font Blanca, però la diferència amb la Plaça de les Fonts és la quantitat i diversitat de les fonts, els passeigs de vianants i les escultures al voltant de les fonts.
El 2010, la plaça va ser renovada per les autoritats de Bakú.

## Fonts

FOUNTAIN SQUARE en anglès.

## Referències

* ↑ «Fountains Square» (en anglès). Lonely Planet. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Crenicichla wallacii

Crenicichla wallacii és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Guaiana.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1840. Johann Natterer's neue Flussfische Brasilien's nach den Beobachtungen und Mittheilungen des Entdeckers beschrieben (Erste Abtheilung, Die Labroiden). Ann. Wien. Mus. Naturges. v. 2: 325-471, Pls. 29-30.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). TFH Publications, 1993. ISBN 9780866224222.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# L'assassinat de Richard Nixon

L'assassinat de Richard Nixon (títol original The Assassination of Richard Nixon), és una pel·lícula estatunidenca de Niels Mueller. Ha estat doblada al català, protagonitzada per Sean Penn, Don Cheadle i Naomi Watts, i basada en la història del possible assassí Samuel Byck, que va intentar matar Richard Nixon el 1974. Es va presentar a la secció Un Certain Regard al Festival Internacional de Cinema de Cannes del 2004.

## Argument

Narra la vida de Samuel J. Bicke (Sean Penn) que veu com s'esvaeix el seu somni americà. La seva desesperació el fa planejar l'assassinat del President dels Estats Units, Richard Nixon.

## Repartiment

* Sean Penn: Samuel J. Bicke
* Naomi Watts: Marie Andersen Bicke
* Don Cheadle: Bonny Simmons
* Jack Thompson: Jack Jones
* Brad Henke: Martin Jones
* Nick Searcy: Tom Ford
* Michael Wincott: Julius Bicke
* Mykelti Williamson: Harold Mann

## Rebuda

* Té una ràtio del 67% a Rotten Tomatoes. Empire li va donar quatre estrelles sobre cinc, "és gran veure el valor dels '70 en aquest drama rígid, atrevit."
* "Té el film un missatge? Jo no ho creo. És simplement el viatge d'un home cap a la bogeria. Una pel·lícula pot de vegades ser simplement el retrat d'un personatge, com en aquest cas. (...) Puntuació: ★★★½ (sobre 4)."
* "Ni tan sols Penn pot salvar a aquest 'Richard Nixon'. (...) El títol tampoc aconsegueix que el que succeeixi sigui una gran sorpresa. (...) Puntuació: ★★ (sobre 4)."
* "La bellesa de la seva sorprenent interpretació radica en la manera en què Penn troba la solitud que aisla a Bickle de la seva dona, el seu amic, el seu cap, el seu germà i, finalment, del món. (...) Puntuació: ★★★ (sobre 4)."

## Referències

* ↑ esadir.cat. L'assassinat de Richard Nixon. esadir.cat.
* ↑ «Festival de Cannes: The Assassination of Richard Nixon». festival-cannes.com.
* ↑ http://www.rottentomatoes.com/m/assassination_of_richard_nixon/
* ↑ Morrison, Alan. «The Assassination Of Richard Nixon» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ Ebert, Roger «The Assassination of Richard Nixon». Chicago Sun-Times.
* ↑ Clark, Mike «The Assassination of Richard Nixon». USA Today.
* ↑ Travers:, Peter «The Assassination of Richard Nixon». Rolling Stone.
# Mamífer aquàtic

Els mamífers aquàtics i semiaquàtics són un grup divers de mamífers que viuen parcialment o total en masses d'aigua. Inclouen els mamífers marins, que viuen als oceans, i múltiples espècies que viuen en rius, com l'ornitorrinc, la llúdria comuna i el dofí de l'Amazones.
* Una llúdria del Canadà (Lontra canadensis) al Zoo d'Oregon
* Un ornitorrinc (Ornithorhynchus anatinus) a l'Aquari de Sydney
* Un castor americà (Castor canadensis)

## Referències

* ↑ «What does aquatic mammal mean?». [Consulta: 26 juny 2023].
* ↑ «Seal | Description, Species, Habitat, Diet, & Facts | Britannica» (en anglès), 08-06-2023. [Consulta: 26 juny 2023].
* ↑ «Home». [Consulta: 26 juny 2023].

## Vegeu també

* Animal aquàtic
* Mamífer marí
# Mantidactylus alutus

Mantidactylus alutus és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus alutus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mantidactylus aglavei

Mantidactylus aglavei és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus aglavei. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 4 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mantidactylus eiselti

Mantidactylus eiselti és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus eiselti. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Mantidactylus domerguei

Mantidactylus domerguei és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.
Viu a pantans i a boscos força degradats.
Està en perill d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus domerguei. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Marc Herenni (cònsol)

Marc Herenni (en llatí: Marcus Herennius) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Herènnia, una antiga família romana d'origen samnita.
Va ser elegit cònsol l'any 93 aC. Era d'origen plebeu i no molt bon orador, però va guanyar les eleccions contra el noble i eloqüent romà Luci Marci Filip. Plini diu que el seu consolat es va caracteritzar per la gran quantitat de silphium cirenaica (ferula tingitana) que hi havia a Roma. El seu cost era d'un denari de plata i la seva presència era deguda als contactes mercantils familiars d'Herenni a l'Àfrica.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 407.
# Maria Rosa Puig Oliver

Maria Rosa Puig Oliver (Algaida, 12 de setembre de 1972) és una política mallorquina del Partit Popular de les Illes Balears. Fou consellera de Presidència i Esports del Govern Balear des de juliol de 2003 fins al juliol de 2007. També fou candidata a la batlia d'Algaida tant al 1999 com al 2007, tot i que fou derrotada pel socialista Francesc Miralles.

## Referències

* ↑ Llistes electorals municipals del 1999 PDF
* ↑ Llistes electorals municipals del 2007 PDF
# Malatíny

Malatíny és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1270.