OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Operació Punyalada

L'operació Punyalada (anglès: Operation Stab) va ser un operació d'engany naval liderada pels britànics durant la Segona Guerra Mundial per intentar distreure les unitats japoneses per a la propera campanya de Guadalcanal de les forces nord-americanes.

## L'operació

Després d'haver rebut una sol·licitud de l'almirall King per proporcionar una distracció per a l'operació Torre de Guaita, el vicealmirall Sir James Somerville va decidir una força d'invasió falsa, que havia de sortir cap a les illes Andaman en un esforç per atraure les forces japoneses cap a la zona. El mateix Somerville faria ombra amb 'Force A' format pel cuirassat HMS Warspite, els portaavions HMS Illustrious i HMS Formidable, els creuers lleugers HMS Birmingham, HMS Effingham, HMS Mauritius i HNLMS Jacob van Heemskerck i els destructors HMS Inconstant, HMAS Napier, HMAS Nizam, HMAS Norman i HNLMS Van Galen.
Les unitats van començar a reunir-se al llarg de la costa índia i a Ceilan del 21 al 25 de juliol, amb una data d'inici l'1 d'agost. La "Força A" va sortir a principis del dia 30 després que es arribessin informes d'avistament de creuers japonesos. Les tres flotes simulades van salpar l'1 d'agost des de Vizagapatam ('Força V'), Madràs ('Força M') i Trincomalee ('Força T'), aquesta última força contenia els vaixells cisterna RFA Appleleaf i Broomdale.
El vespre de la 1a 'Operació Spark' es va dur a terme, es tractava d'un missatge SOS en llenguatge senzill fals d'un dels vaixells que informava d'una col·lisió i no es podia moure. Aleshores, les forces de desviament van girar per tornar a port. Somerville es va quedar a prop durant unes hores, però com que no es van desenvolupar atacs ni moviments japonesos, i els seus vaixells pesats eren necessaris per a l'operació Stream Line Jane va decidir posar fi a l'operació i tornar al port.

## Conseqüències

Tot i que l'operació es va dur a terme amb èxit i sense pèrdues de combat, els japonesos no van mossegar l'esquer i no van desplegar unitats navals o aèries significatives, tot i que el portahidroavions Sagara Maru va ser enviat a les illes el dia 4 i una unitat de bombarders enviada per reforçar Sabang així que es podria dir que va ser un èxit menor.
Diversos avions japonesos van ser detectats, i un Mavis va ser abatut per un Martlet del Formidable per la pèrdua de dos Martlet i dos Fulmars a causa d'accidents i avaria del motor.

## Referències

* ↑ Les pèrduues britàniques van ser degudes a accidents
* ↑ Gray, Edwyn. Operation Pacific. Naval Institute Press, 1990, p. 137. ISBN 9781557506504.
* ↑ Australia in the War of 1939–1945. Australian War Memorial, 1968, 1963, p. 126.
* 1 2 «HMS Warspite, British battleship, WW2». [Consulta: 23 febrer 2019].
* 1 2 «Stab (i) | Operations & Codenames of WWII». [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Operation Stab». Arxivat de l'original el 2019-02-15. [Consulta: 23 febrer 2019].
* 1 2 3 Donald A Bertke, Gordon Smith, Don Kindell. World War II Sea War, Vol 6: The Allies Halt the Axis Advance, 2014, p. 487–488.
* ↑ «Japanese Auxiliary Seaplane Tenders». [Consulta: 24 febrer 2019].
# Ignasi Brugueras Llobet

Ignasi Brugueras Llobet (Barcelona, 1883 – 1964) fou un arquitecte català i estudiós de l'art precolombí.
Titulat l'any 1918 va convertir-se en arquitecte municipal de Tortosa en substitució d'Ignasi Ayguavives. Se li encomana un xalet per a Jesús i Maria, seu és un projecte d'una refineria d'oli per a Tortosa, el disseny de l'espai del Parc de Teodor González on va el monument d'Agustí Querol i altres projectes urbanístics (ampliacions de cementiris de les pedanies, col·lectors de clavegueres a la ciutat, modificacions de rasants, etc). Sembla ser l'arquitecte de l'edifici dels magatzems de J. Benet Piñana. L'any 1919 però va passar a ser arquitecte de l'Estat i va ser destinat a Córdoba. Anys després, el 1925, era traslladat a Barcelona.
Entre les seues obres conegudes hi ha el projecte original de l'Hospital Fundació Ferrer i Salles de Sant Sadurní d'Anoia, la casa xalet de Can Riu o Cal Tolosa, a Cornellà de Llobregat, i l'edifici de La Equitativa (Via Laietana 54) de Barcelona. També són obra seva el Panteó de la família Berenguer i el panteó Crusellas del cementiri municipal d'Artés, a la comarca del Bages. El Centre de Lectura de Reus conserva un croquis fet per ell d'un alçat d'una façana d'un projecte, no reeixit, d'edifici d'oficines per a Nova York i que recorda el frustrat Hotel Attraction d'Antoni Gaudí.

## Referències

* ↑ El Restaurador (Tortosa) de 28/4/1919, pàgina 1.
* ↑ «El estilo maya aplicado a las artes auxiliares de la arquitectura». Cuadernos de arquitectura, 1946, Núm. 6, pàg. 2-16.
* ↑ El Restaurador (Tortosa) de 02/07/1918.
* ↑ El Restaurador (Tortosa) de 28/03/1919, de 15/4/1919 (pàgina 2) i de 5/7/1919 (pàgina 2).
* ↑ Heraldo de Tortosa, número 327, de 28/2/1925, pàgina 2.
# Joan Casas i Ortínez

Joan Casas i Ortínez (Barcelona, 1942). Dissenyador industrial i gràfic català. En els inicis de la seva carrera treballa en una empresa de publicitat fent disseny gràfic i d'estands. El 1964 inicia una estreta col·laboració amb l'empresa Indecasa, per a la qual dissenya nombrosos mobles. Col·labora també amb empreses com Danone o Iberia. La seva obra ha estat exposada en nombroses mostres nacionals i internacionals. Entre els seus dissenys més importants cal citar la cadira Barcino (1964), un clàssic del disseny internacional dels mobles per a col·lectivitats.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].
# Cambra d'Ambre

La Cambra d'Ambre original (en rus: Янтарная комната, és a dir, Yantarnaya komnata) va ser una luxosa habitació del tsar de Rússia del Palau de Caterina de Tsárskoye Seló prop de Sant Petersburg. La sala estava decorada per un conjunt de panells de diferents mides, sòcols i mobles formats per milers d'estelles d'ambre; el preu de l'ambre era 12 vegades superior al de l'or.
La Cambra va ser un regal de Frederic Guillem I de Prússia al tsar Pere I el Gran per estrènyer les relacions diplomàtiques entre ambdues nacions. Des de llavors va ser ampliada i considerada l'orgull de Rússia, fins i tot després de la Revolució Russa.
Durant la invasió de l'URSS a la Segona Guerra Mundial, els alemanys saquejaren i desmuntaren la sala i la van traslladar al castell de Königsberg, on es va perdre el seu rastre. El 2003 la cambra va ser reemplaçada per una còpia a partir de fotografies en blanc i negre de l'original, realitzada amb recursos d'empreses alemanyes, encapçalades per la companyia Ruhrgas AG. El president rus, Vladímir Putin, i el canceller alemany, Gerhard Schröder, la van inaugurar al final de les celebracions del tricentenari de la fundació de la ciutat de Sant Petersburg.

## Referències

* ↑ Bascompte, Ernest, «La Cámara de Ámbar — El tesoro desaparecido de la zarina», nº 44 de Clío , Madrid, juny de 2005, ISSN 1579-3532.

## Bibliografia

* Peter Bruhn Das Bernsteinzimmer in Zarskoje Selo bei Sankt-Petersburg , 2. Aufl., Berlin 2004, ISBN 3-86155-109-8.

## Enllaços externs

* Vídeo: Caçatresors alemanys descobreixen la Cambra d'ambre - National Geographic (anglès)
# Varaz Bakur I

Varaz Bakur I o Aspacures II —ვარაზ-ბაკურ I en georgià — fou un rei d'Ibèria de la dinastia Cosròida que va regnar des de vers el 364 al 370.
Segons Cyril Toumanoff el nom georgià Varaz Bakur correspon a la transcripció « Aspacures » de l'historiador romà Ammià Marcel·lí. Correspondria al príncep Bakar o Bakur, fill segon de Mirian III d'Ibèria, que hauria regnat 22 anys segons la Crònica georgiana; on també es diu que Bakar va estar com a ostatge de l'emperador Constantí I el Gran durant el regnat del seu pare. Ammià Marcel·li diu que els perses envaïren Ibèria, van deposar Saurmag II i van col·locar al tron al seu oncle Aspagur II (Varaz Bakur I de les cròniques georgianes). No està clara la data en què això va passar i pot anar del 363 al 368.
No molt de temps després els romans del coemperador d'Orient Valent van enviar forces militars (12 legions) sota el comandament de Terenci, que van imposar la retirada parcial persa. Derrotat Aspagur II/Varaz Bakur I, va buscar un acord que es va concloure el 370, repartint el país entre una part aliada romana governada per Saurmag II (occident), i una part aliada dels sassànides (orient), governada per Aspagur II (Varaz Bakur I), i després pel seu fill Mirdat o Mitridates III. Sembla que Varaz Bakur hauria mort poc després de signar l'acord i l'hauria succeït el seu fill Mitridates III. Marcel·lí ignorava la mort de Saurmag II i en el seu relat continua parlant d'aquest rei fins al 378, quan en realitat ja governava el seu fill.

## Bibliografia

* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu’au XIXe siècle, vol. 1-7, Sant Petersburg, 1848-58
# Les roses d'Elagàbal

Les roses d'Elagàbal és un quadre del pintor neerlandès Lawrence Alma-Tadema. El llenç té 213 cm per 132 cm, unes dimensions que s'aproximen al nombre auri: 1.618:1.

## Descripció

Pintat el 1888, pertany a la col·lecció privada de Juan Antonio Pérez Simón. El tema és un episodi, probablement inventat, d'Elagàbal, emperador romà de la dinastia Severa (204 - 222), agafat de la Història Augusta: Elagàbal va fer llançar per sorpresa tal quantitat de pètals de roses sobre els convidats a una de les seves festes que alguns van morir asfixiats.
En les seves notes a la Història Augusta, Bill Thayer observa que «Neró també ho va fer» (Suetoni, Neró, XXXI), i un fet similar a la casa de Trimalció es descriu al Satíricon de Petroni.

## Referències

* ↑ «La pintura victoriana de la colección Pérez Simón se exhibe en Roma» (en castellà), 15-05-2014. [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «Historia Augusta» (en inglés). [Consulta: 23 març 2010].
# Osc

L'osc és un idioma extingit de les llengües indoeuropees parlades a la península Itàlica pels oscs i altres comunitats des del s. V aC. S'han trobat inscripcions en un alfabet propi, en el llatí i en el grec, ja que l'idioma era la llengua materna de diverses tribus veïnes i cadascuna l'escrivia amb un sistema diferent, reflectint la influència dels pobles dominants a la regió.
El sistema fonològic era simple, amb sons oclusius, nasals, /f/, /s/ i /h/ i alguna consonant sonora que podia tenir funció semivocàlica. Pel que fa a les vocals, distingia entre vocals obertes i tancades, i llargues i breus. La construcció de les frases segueix el patró del llatí, tot i que el vocabulari presenta influències d'altres llengües prehistòriques.

## Aspectes històrics, socials i culturals

Es tracta en realitat d'un concepte lingüístic complex, amb variants dialectals. Va servir de llengua principal per als samnites, habitants de la zona veïna del Laci, a la Campània. El 290 aC Roma va sotmetre els samnites, però fins a la guerra social del 90-89 aC van mantenir l'ús oficial de la seva llengua. En queden alguns noms propis de persona i algunes glosses, a més d'unes 650 inscripcions, la majoria molt breus (tot i que n'hi ha una d'unes 300 paraules) i escrites en tres alfabets diferents: grec, llatí i un antic alfabet osc, derivat del grec mitjançant els etruscs. En relació amb l'osc hi ha alguns dels anomenats dialectes sabèlics, parlats per una sèrie de tribus localitzades a l'est del Laci, entre Úmbria i la Campània: sabins, pelignes, marruquins, marsis, vestins i volscs, coneguts per glosses i en diversos casos també per algunes inscripcions.
Viccionari
# Josep Franch de Pablo

Josep Franch de Pablo (Badalona, 28 de gener de 1991) és un jugador català de basquetbol professional que juga en la posició de base. Va debutar a la Lliga ACB amb el Club Joventut de Badalona després de formar-se en les seves categories inferiors. El 2011 va fitxar per l'UCAM Murcia i el 2013 va firmar amb el Cajasol Sevilla per una temporada.

## Palmarès

* 2006-2007 Campió d'Espanya Cadet amb el DKV Joventut.
* 2007 Plata a l'Europeu Sub'16, en Réthimno (Grècia). Selecció espanyola.
* 2007-08 Campió ULEB Cup a Torí (Itàlia) amb el DKV Joventut Badalona.
* 2010 Bronze a l'Europeu Sub'20, en Zadar (Croàcia). Selecció espanyola

## Referències

* ↑ Josep Franch se convierte en el primer fichaje del nuevo Cajasol 2013-14 Arxivat 2013-08-05 a Wayback Machine.(castellà)

## Enllaços externs

* Josep Franch de Pablo jugador a l'ACB
# Cambra d'Ase

El Cambra d'Ase (Cambre d'Aze en francès), algunes vegades grafiat Cambradase, és un cim de 2.726,5 m alt del límit de l'Alta Cerdanya amb el Conflent, al límit de la comuna cerdana d'Eina amb les conflentines de Planès i Sant Pere dels Forcats. La part culminant està composta per tres pics que conformen un antic circ glacial. Forma part del Parc Natural Regional dels Pirineus Catalans i en el seu circ es troba l'Estació d'esquí de Cambra d'Ase. En el seu vessant est hi ha la Reserva Natural de la Vall d'Eina.
Està situat a l'extrem meridional del terme de Sant Pere dels Forcats, a la zona sud-oest del de Planès i al sud-est del d'Eina, al nord-oest del Serrat de les Fonts i de la Torre d'Eina i al sud del Puig de l'Home Mort.
Aquest cim està inclòs a la llista dels 100 cims de la FEEC.
Com tots els cims destacats d'aquesta zona dels Pirineus, el Cambra d'Ase és un escenari sovintejat per les rutesexcursionistes, com es pot observar en l'ampla bibliografia que inclou aquesta muntanya.

## Referències

* ↑ El Cambra d'Ase en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Una pàgina d'Excursió per Catalunya
* ↑ Una ruta de Wikiloc

## Bibliografia

* Becat, Joan. «54 - Eina». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «118 - Planès i 158 - Sant Pere dels Forcats». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Borrell, Manel; Faura, Enric. A tota cresta: 30 crestes del Pirineu. Valls: Cossetània Edicions, 2002 (Azimut, 32). ISBN 84-95684-81-0.
* Guasch i Terré, Oriol. En BTT per l'Alta Cerdanya i el Capcir. Valls: Cossetània Edicions, 2005, p. 43-48 (Azimut, 72).
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Eina, Planès i Sant Pere dels Forcats». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Reynolds, Kev. The Pyrenees: The High Pyrenees from the Cirque de Lescun to the Carlit Massif. Milnthorpe, Cumbria: Cicerone, 2004. ISBN 978-1-84965-078-6.
* Sánchez, Pako. Muntanyes de Núria, Carançà i Vall del Ter. Valls: Cossetània Edicions, 2002 (Azimut, 39). ISBN 84-96035-12-3.
# Varaz Bakur II d'Ibèria

Varaz Bakur II o Aspagur III (Aspacures) d'Ibèria (en georgià : ვარაზ-ბაკურ II) fou un rei d'Ibèria de la dinastia dels Cosròides, que va regnar des de vers 380 a 394 seguint a Cyril Toumanoff o des de 379 a 393 segons M. F. Brosset.
Varaz Bakur II fou fill i successor de Mitridates III d'Ibèria (Mirdat o Mihrdat III). Va regnar 14 anys segons la Crònica Georgiana i es va casar amb la filla de Tiridates I d'Ibèria, de la línia major cosròida derivada de Rev II d'Ibèria. Sota el seu regnat Ibèria va esdevenir vassalla definitiva dels sassànides després del tractat d'Acilisene del 387 per la qual l'Imperi Romà d'Orient renunciava al país (i una part d'Armènia) a favor del gran rei persa. La crònica esmenta que el rei persa va enviar una expedició a Ibèria i que Varaz Bakur II va haver de cedir els territoris de Rani i Mowaca i pagar tribut. La mateixa crònica diu que Varaz Bakur fou un home sense fe i enemic de la religió: « Enlloc va construir cap església ni va augmentar les dependències, i es va conduir en tot com un impiu».
De la seva unió amb la filla del futur Tiridates I va tenir dos fills, Mitridates i Tiridates (Mirdat i Tirdat). Segons la crònica, el rei s'hauria desviat de la virtut i hauria agafat una segona dona, filla de Bakur (Bacurius), vitaxe de la Gogarene, fill de Peroz vitaxe de la Gogarene i d'una filla de Mirian III d'Ibèria, amb la qual va tenir a Pharsman. La Crònica també el fa pare de Murvanos, anomenat Pare d'Ibèria, però la data suposada de naixement d'aquest (vers el 400) no ajuda a considerar-ho molt probable.
Quan va morir els seus dos fills eren massa joves i fou proclamat rei el seu sogre Tiridates I d'Ibèria.

## Notes

* ↑ vitaxe o pitiaxš o bdéachkh és un terme equivalent a «virei».

## Bibliografia

* Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Roma, 1990
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu’au XIXe siècle, vol. 1-7, Sant Petersburg, 1848-58
# Eurycheilichthys pantherinus

Eurycheilichthys pantherinus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Uruguai.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leskhoz (Rostov)

* Per a altres significats, vegeu «Leskhoz».
Leskhoz (en rus: Лесхоз) és un poble (un khútor) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte de Zernograd.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
# Honokaa

Honokaa és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 2.233 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Honokaa tenia 2.233 habitants, 761 habitatges, i 564 famílies La densitat de població era de 671,62 habitants per km².
Dels 761 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,1% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 25,9% no eren unitats familiars. En el 23,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,88 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 24,4% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 64 i un 21,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40,2 anys. Per cada 100 dones hi havia 94,34 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.964 $ i la renda mediana per família de 45.962 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.359 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 17.226 $. Aproximadament el 6,0% de les famílies i el 9,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Honokaa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Honokaa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Can Tomba

Can Tomba és una obra d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

D'aquesta antiga masia no es conserva la tipologia de l'interior. L'accés està en un dels laterals originals de la casa. L'element més interessant del conjunt és un balcó de fusta a la part posterior de l'edifici. Es tracta d'una construcció sense precedents a la zona, amb una coberta que actualment és de fibrociment, i en un esta força deteriorat.

## Història

La masia va ser construïda a finals del segle xix. Cap al 1940 la propietària va vendre els terrenys i l'edifici a la "Cooperativa Ladrillera", la qual reestructurà l'interior per tal d'habilitar-la per habitatge dels seus treballadors.

## Referències

* 1 2 «Can Tomba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# UTC+07:30

UTC+07:30 era una zona horària d'UTC amb 7 hores i 30 minuts d'avançament respecte de l'UTC.
Es va utilitzar com horari d'estiu a Singapur entre 1941 i 1942, abans de l'ocupació japonesa, i de 1945 a 1970 després de l'ocupació.
De l'any 1970 fins al 1982 Singapur va decidir declarar UTC+07:30 com a hora estàndard. A partir de 1982 l'hora estàndard passa a ser UTC+08:00.

## Referències

* ↑ «7:30 AM UTC to Your Local Time Conversion -- TimeBie». [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «S'pore is actually in the wrong time zone because we set our clocks in 1981. Here’s more on it» (en anglès). [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ «Singapore Time Zone - SGT» (en anglès), 04-12-2015. [Consulta: 13 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Why is Singapore in the “Wrong” Time Zone? (anglès)