OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tines del camí de les Generes

Les tines del camí de les Generes són dues tines del municipi de Talamanca (Bages), situades al marge del camí de les Generes. Són obres protegides cadascuna de manera individualitzada com a bé cultural d'interès local.

## Tines al camí de les Generes I

Les Tines al camí de les Generes I és una obra protegida com a bé cultural d'interès local. La tina se situa al marge del camí de les Generes. La planta de la construcció és de forma circular. La part inferior dels murs és feta amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La tina es troba en força mal estat, ha desaparegut la coberta i part dels murs. El broc és situat al nord i queda emmarcat a l'interior del mur. La runa de la mateixa construcció i la vegetació n'omplen el dipòsit. No té cap edificació auxiliar.

## Tines al camí de les Generes II

Les Tines del camí de les Generes II és una obra del municipi de Talamanca (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'una tina i dues barraques. La part inferior de la tina és construïda amb pedra i morter de calç. Presenta l'interior del dipòsit recobert de rajoles de ceràmica envernissada amb un punt de curvatura i preses amb morter de calç. La part superior dels murs és de pedra seca i és on trobem l'entrada de la tina que consisteix en dos muntants verticals i una llinda. Entre els murs i la coberta s'estén el voladís, fet amb pedres més planes i lleugerament inclinades cap a l'exterior. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, amb pedres de grans dimensions sobre les quals s'estén una capa de sorra i pedruscall. El broc no ha estat localitzat. La tina està bastant ben conservada.
Com a construccions auxiliars hi ha dues barraques. Una d'elles està adossada al nord-est de la tina. És de planta circular i els paraments són de pedra seca, encara que amb algunes juntes de morter de calç. La coberta és de falsa cúpula, amb sorra i pedruscall al damunt. L'entrada es compon de dos muntants i dues llindes. A l'interior hi ha vuit amagatalls i la inscripció de la data "1896" al marc de la porta.
L'altra barraca s'adossa al sud-oest de la tina. És de planta irregular i feta de pedra seca. La coberta no es conserva, però podia haver estat plana i a una vessant. Així es creu per uns encaixos que podien haver servit per recolzar les bigues de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Tines del camí de les Generes I». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* 1 2 3 «Tines del camí de les Generes II». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Instrument de corda pinçada

Els Instruments de corda pinçada o també anomenats de corda polsada, configuren una subcategoria dins dels instruments de corda.
Els instruments de corda pinçada tenen en comú la manera de produir el so (sigui per pulsació o pinçament de les cordes), sinó també pels elements de la seva configuració, com ara la subjecció de les cordes entre les clavilles i un travesser (adherit a la tapa) que fa les funcions de pontet, la presència de trasts (també anomenats tons) en el mànec, etc.
Segons l'estructura de l'instrument es poden classificar en:
Segons la forma d'execució, es poden classificar en:
Segon la disposició de les cordes es distingeix entre els que tenen cordes simples i els de cordes dobles, és a dir, les cordes disposades per parelles que tenen una afinació idèntica.

## Referències

* ↑ Baines, Anthony. Historia de los instrumentos musicales. Madrid: Taurus, 1988, p. 149-177. ISBN 8430656146.
* ↑ Maideu i Puig, Joaquim. Instruments musicals : classificació i notícia, morfologia, característiques tècniques. Vic: Eumo, 1995, p. 47-53. ISBN 8476023200.

## Bibliografia

* Charnassé, Hélène. P.U.F.. Les instruments à cordes pincées (en francès), 1970, p. 128.
* Dufourcq, Norbert. PUF. Le clavecin (en francès), 1981, p. 127.

## Enllaços externs

* (anglès) Atlas of Plucked Instruments
* (anglès) Classical Guitar Museum (UK)
* Harmònica Alcoiana Arxivat 2006-09-17 a Wayback Machine.
# Casa de la Cultura d'Alcalà de Xivert

La Casa de la Cultura d'Alcalà de Xivert (Baix Maestrat), situada en el carrer de la Verge dels Desemparats és un edifici de caràcter renaixentista, si bé pels seus carreus podríem igualment situar-lo a la fi del segle xv.

## Història

Fou residència de la cort del Justícia en època foral i el record es mantingué en l'antiga denominació del carrer, carrer de la Cort, fins al segle xx, i després va ser Casa Capitular, destinant una estada de l'edifici a presó, l'obertura de la qual de la façana àdhuc conserva una reixa per a aquest menester.
Actualment, en l'edifici està el Saló de Plens de l'Ajuntament, i és la seu de l'Associació Musical Santa Cecília.

## Arquitectura

Edifici de dues plantes (baixa i principal), realçat en la segona meitat del segle xx amb una altra planta.
Destaca l'edifici per la façana de carreus, centrada en la planta baixa amb una porta de mig punt amb àmplies dovelles, amb regust de palau gòtic, i dos balcons amb tornapuntes en la planta principal. A l'interior es conserven tres arcs diafragmàtics i una sòbria escala de pedra.

## Referències

* 1 2 Sanz Sancho 2009: pp. 75-76.
* ↑ Arnau i Vallina 2001: p.35.

## Bibliografia

* Arnau i Vallina, Joaquim; Sanz i Sancho, Joan V.; Iturat, Joaquim. El patrimoni arquitectònic gaspatxer. Alcalà de Xivert: Associació d'Amics de Mainhardt, 2001. ISBN 84-923793-3-2.
* Sanz Sancho, Joan Vicent. Alcalà de Xivert - Alcossebre : Territori i patrimoni. Benicarló: Onada, 2009. ISBN 978-84-96623-41-5.

## Enllaços externs

* «Casa de Cultura» (en castellà). alcossebre.org. Ajuntament d'Alcalà de Xivert. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 març 2016].
# Tour de Flandes 1975

El Tour de Flandes 1975 va ser la 59a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 6 d'avril de 1975, amb inici a Gant i final a Merelbeke després d'un recorregut de 255 quilòmetres. El belga Eddy Merckx guanyà la prova per segona i darrera vegada.
Merckx atacà a 105 km de meta en la pujada al Kwaremont. Només el pogué seguir Frans Verbeeck que faria segon a la línia de meta després que Merckx el deixés enrere a 7 kilòmetres del final. A més de cinc minuts del guanyador de la prova arribà el tercer classificat Marc Demeyer.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Eddy Merckx (BEL) | Molteni | 6h 16' 00" |
| 2 | Frans Verbeeck (BEL) | Maes-Watney | + 30" |
| 3 | Marc Demeyer (BEL) | Carpenter-Confortluxe-Flandria | + 5' 02" |
| 4 | Walter Planckaert (BEL) | Maes-Watney | + 5' 08" |
| 5 | Rik van Linden (BEL) | Bianchi-Campagnolo | m. t. |
| 6 | Gerben Karstens (NED) | Gitane-Campagnolo | m. t. |
| 7 | Gustaaf van Roosbroeck (BEL) | Alsaver-Jeunet-De Gribaldy | m. t. |
| 8 | Freddy Maertens (BEL) | Carpenter-Confortluxe-Flandria | m. t. |
| 9 | Roger Rosiers (BEL) | Super Ser-Zeus | m. t. |
| 10 | Willem Peeters (BEL) | Maes-Watney | m. t. |

## Referències

* ↑ «Merckx, irresistible en la Vuelta a Flandes». Mundo deportivo, 07-04-1975.
* ↑ Resultats a Sitio de ciclismo
* ↑ Resultats a les-sports.info

## Enllaços externs

* Web oficial
# L'Algassa (Odèn)

L'Algassa és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 589.
# El Gouraani

El Gouraani (àrab الڭرعاني) és una comuna rural de la província de Safi de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.291 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tiefstackkanal

El Tiefstackkanal o canal de Tiefstack és un canal navegable al port d'Hamburg, a l'estat d'Hamburg. Connecta el riu Bille, el Billbrookkanal, el Billekanal i el Bullenhuser Kanal amb el Billwerder Bucht, un antic braç del Dove Elbe que desemboca a l'Elba a Rothenburgsort. Té una resclosa que serveix principalment per al desguàs i per suprimir la influència de la marea als canals amb què connecta. La protecció contra la marea alta es fa per una nova barrera mòbil a la desembocadura del Billwerder Bucht a l'Elba.
El seu nom prové d'un lloc anomenat Tiefstack, situat a les terres que hi ha fora del dic de l'illa fluvial de Billwerder. A la seva riba hi ha la central tèrmica del mateix nom i l'empresa de valorització i d'incineració de deixalles MVB (Müllverwertung Borsigstraße). Només la primera fa servir el canal per transportar carbó.
Resclosa :
| Localitat | ***** | profunditat | alçària llibre |
| Tiefstack | 110,00m | 9,8 m | 5,20 | - |
* La resclosa i la central des del pont de Tiefstack
* El pont de la línia S2 del metro
* El pont de l'Auschläger Allee
* Casa de l'assuter
* Taula a la resclosa

## Connecta amb

* Bille
* Billbrookkanal
* Billekanal
* Bullenhuser Kanal
* Billwerder Bucht

## Referències

* ↑ Verordnung zur Bestimmung der schiffbaren Gewässer, §8, Hamburg, 5 de maig de 1987, (traducció: Decret de les vies navegables d'Hamburg)
* ↑ Hamburgisches Wassergesetz (HWaG) , Hamburg, 14 de desembre de 2007 (traducció: Llei de l'estat d'Hamburg sobre les aigües de superfície)
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, pàgina 53, ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ Al nivell mitjà NN

## Enllaços externs

* Vista aèria de la resclosa
# Protòrax

El protòrax és el primer dels tres segments del tòrax d'un insecte. És la part que uneix el cèfalon amb el tòrax i és seguit pel mesotòrax i el metatòrax. Les seves principals esclerites (plaques exosquelètiques) són el pronot (dorsal), el prostèrnum (ventral), i la propleuron (lateral) de cada costat. El protòrax du el primer parell de potes i el primer parell estigmes respiratoris (entre el prostern i el mesostèrnum. El protòrax mai disposa d'ales en els insectes, tot i que alguns grups fòssils posseïen projeccions semblants a ales. Tots els insectes adults tenen potes en el protòrax, encara que en alguns grups (per exemple, la família Nymphalidae de papallones) les potes davanteres es redueixen considerablement. En molts grups d'insectes, el pronot és de mida reduïda, però en alguns és hipertrofiada, com en tots els escarabats (Coleoptera), en el qual s'expandeix el pronot per formar tota la superfície dorsal del tòrax, i la majoria dels membràcids (ordre Hemiptera), en la que el pronot sovint s'expandeix en formes fantàstiques que milloren el seu camuflatge o mimetisme.

## Bibliografia

* Bofill i Pichot, Josep Maria; Bofill y Poch, Artur; de Chía i Bajandas, Manuel. Institut d'Estudis Catalans. Secció de Ciències. Entomologia de Catalunya. Coleòpters. Institut d'Estudis Catalans. Secció de Ciències, NC, pàg. 23 [Consulta: 10 febrer 2012].
# ISO 3166-2:BL

ISO 3166-2:BL és el subconjunt per a Saint-Barthélemy de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment Saint-Barthélemy no té cap divisió territorial que conformi el seu codi ISO 3166-2.
Saint-Barthélemy és una dependència d'ultramar francesa i d'ençà la seva secessió el 2007 de Guadalupe té oficialment assignat de l'estàndard ISO 3166-1 alfa-2 el codi BL. A més també té assignat de l'estàndard ISO 3166-2 el codi FR–BL sota l'entrada per a França.

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: BL (Plataforma Online d'Exploració ISO: BL) (anglès)
* Saint-Barthélemy, Statoids.com (anglès)
# Casa de la Feligresa

La casa de la Feligresa és un edifici d'Ulldecona (Montsià) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres construïda en part sobre porxos medievals, des dels quals s'accedeixen al seu interior. L'estructura interna ha estat modificada en intervencions posteriors, no obstant, es conserva la façana d'estructura i decoració típicament modernistes. Sobre dues arcades corresponents als porxos, de perfil modificat en arc tudor, s'aixequen tres pisos i una terrassa amb la barana superior de línia mixtilínia i amb el perfil superior de rajola decorativa. En el primer pis es disposen dos balcons i una tribuna central coberta amb cupulí. Als pisos superior també hi ha dos balcons per nivell. És interessant el treball d'esgrafiats del forjat del mur, especialment en el sector central dels pisos superiors on es representen la bandera catalana dintre d'un emmarcament romboïdal, al voltant del qual s'organitzen motius decoratius (garlandes, llaços...). Sobre aquest esgrafiat hi ha gravada la data MCMXXI.

## Referències

* ↑ «Casa de la Feligresa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa de la Feligresa». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Tour de Flandes 1968

El Tour de Flandes 1968 va ser la 52a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 30 de març de 1968, amb inici a Gant i final a Merelbeke després d'un recorregut de 245 quilòmetres. El vencedor final fou el belga Walter Godefroot, que s'imposà a l'esprint en un grup format per 16 ciclistes. L'alemany Rudi Altig acabà segon, mentre el neerlandès Jan Janssen acabà en tercera posició. El belga Guido Reybrouck, inicialment segon, fou desqualificat.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Walter Godefroot (BEL) | Flandria-De Clerck | 5h 52' 00" |
| | Guido Reybrouck (BEL) | Faema | m. t. |
| 2 | Rudi Altig (GER) | Salvarani | m. t. |
| 3 | Jan Janssen (NED) | Pelforth-Sauvage-Lejeune | m. t. |
| 4 | Daniel van Ryckeghem (BEL) | Mann-Grundig-Libertas | m. t. |
| 5 | Roger Rosiers (BEL) | Mann-Grundig-Libertas | m. t. |
| 6 | Jo de Roo (NED) | Willem II-Gazelle | m. t. |
| 7 | Bernard van de Kerckhove (BEL) | Pelforth-Sauvage-Lejeune | m. t. |
| 8 | Eddy Merckx (BEL) | Faema | m. t. |
| 9 | Ludo van Dromme (BEL) | Flandria-De Clerck | m. t. |
| 10 | Rik van Looy (BEL) | Willem II-Gazelle | m. t. |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a les-sports.info
# Proud Mary

«Proud Mary» (també coneguda amb el nom de «Rolling on the River») és una cançó escrita pel cantant i guitarrista estatunidenc John Fogerty. El conjunt de rock Creedence Clearwater Revival (en el qual Fogerty toca la guitarra principal i n'és la primera veu), la va enregistrar per primera vegada en l'àlbum de 1969, Bayou Country. El gener de 1969 aparegué en un disc petit i es va convertir en el primer succés del grup en arribar al número 2 de les llistes de Billboard o a ser el primer segons altres llistes.
Arran de la reedició de Bayou Country del 2008, Joel Selvin diu que aquesta cançó es va escriure quan John Fogerty era militar. Els riffs de «Proud Mary» (com també els de Born on the Bayou i Keep on Chooglin), van ser dissenyats durant un concert al saló d'Avalon. «Proud Mary» és la fusió de diferents cançons, una de les quals tracta d'una rentadora de roba anomenada Maria.
John Fogerty va tornar a enregistrar la cançó el 2013 i va aparèixer al seu àlbum Wrote a Song for Everyone en companyia de Jennifer Hudson, Allen Toussaint i el Rebirth Brass.
Les paraules, en primera persona del singular, evoquen el dur treball d'escafandrista a les ciutats de Memphis i Nova Orleans, el goig d'escapar-se amb el vaixell Proud Mary pel Mississipi tot fent-se solidari amb les persones que viuen a l'entorn del riu.
La cançó és una barreja perfecta de música d'arrel blanca i negra. Proud Mary és un vaixell de vapor que recorre el riu. La lletra de Fogerty dibuixa una imatge viva del protagonista, que troba un lloc confortable en una comunitat de persones desconegudes. La història, connectada amb el mite dels hòmens i la vida al llarg del Mississippi, ens evoca l'esperit de Mark Twain.

## Versions

Se n'han fet més de 100 versions, és una de les peces més versionades del grup.
Fins i tot Elvis Presley, l'anomenat rei del rock, en feu una en la seva presentació de juny de 1972 en el Madison Square Garden.
Tina Turner també en va fer una altra el 1971, al costat d'Ike Turner, que va assolir la quarta posició del Billboard Hot 100 el març d'aquell any. El 2008, Tina Turner va cantar «Proud Mary» amb Beyoncé en el lliurament dels Premis Grammy.
Leonard Nimoy, el popular Sr. Spock de Star Trek, també va versionar Proud Mary en la cara B del seu àlbum The New World of Leonard Nimoy el juny de 1970.
Mi Banda El Mexicano va enregistrar una versió en castellà anomenada «Orgullosa María» per al seu àlbum de 1993 Su Majestad Mi Banda El Mexicano Con Ustedes. També ho va fer la Banda Pachuco en el seu àlbum de debut de 1994 Pachuco Bailarín, tot anomenant-la «María la Orgullosa».
Solomon Burke també en feu una versió el 1969, que alguns consideren el seu millor succés.

## Enllaços externs

* «Proud Mary» interpretada per Creedence Clearwater Revival
* «Proud Mary» interpretada per Tina Turner en solitari i en concert
# Castell de Montesquiu (Vallbona de les Monges)

El Castell de Montesquiu és una obra del municipi de Vallbona de les Monges (Urgell) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

En un turó situat a uns tres quilòmetres de Vallbona de les Monges, direcció Rocallaura, estava situat el castell de Montesquiu. El lloc és ple de pinar i arbusts i entre aquesta vegetació s'entreveuen fragments de murs de carreus de pedra. En un d'aquests fragments es pot veure una arcada tapiada.

## Història

Aquest castell fou conegut en un primer moment com a castell de Colobrer. L'any 1164, Ramon de Cervera van posar sota la guàrdia i batllia de Santa Maria de Vallbona aquest castell. El 1219 Dolça de Passanant va fer donació del castell, amb els seus termes, la jurisdicció i la castlania, a l'abadessa Ermessenda de Vallbona.
Al segle xv Francí de Gàver n'era el senyor. Aquest fou un noble que va tenir un paper rellevant durant la Guerra Civil Catalana pel conflicte entre els partidaris del rei Joan II i els de la Generalitat.
Al segle xvi, els homes de Montesquiu forniren amb pobladors la nova vila de Vallbona així Montesquiu es convertí en un despoblat. Durant la construcció de la nova parròquia de Vallbona, entre el final del segle xviii i el 1850, les restes del castell i l'església de Montesquiu serviren de pedrera.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Montesquiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 febrer 2016].
# Umbrina reedi

Umbrina reedi és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: l'Arxipèlag Juan Fernández (Xile).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1880. Report on the shore fishes procured during the voyage of H. M. S. Challenger in the years 1873-1876. A: Report on the scientific results of the voyage of H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Zoology. Rept. Challenger Shore Fishes v. 1 (pt 6): 1-82, Pls. 1-32.
* ↑ «Umbrina reedi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Sepúlveda, J.I.V. i G.R. Pequeño, 1985. Fauna íctica del archipiélago de Juan Fernández. p. 81-91. A: P. Arana (ed.) Escuela de Ciencias del Mar. Universidad Católica del Valparaíso, Valparaíso, Xile.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
# Edward Forbes

Edward Forbes FRS, FGS (Douglas, Illa de Man, 12 de febrer de 1815 – Wardic, Escòcia, 18 de novembre de 1854) va ser un naturalista anglès nascut a l'illa de Manx.

## Biografia

Forbes ja de ben petit preferia col·leccionar insectes, closques de mol·luscs, minerals, fòssils, plantes i altres objectes biològics. El juny de 1831 va deixar l'illa de Manx per anar cap a Londres on estudià dibuix. Després es matriculà en medicina a la Universitat d'Edimburg. El seu germà David Forbes va ser un notable mineralòleg.
El 1833 viatjà a Noruega, els resultats botànics van ser publicats a la revista de Loudon Magazine of Natural History.
L'hivern de 1836–1837 es trobava a París, on assistí als cursos del Museu Nacional d'Història Natural de França.
D'Algèria en recollí materials sobre els Mollusca, publicats a Annals of Natural History, vol. ii. p. 250. El 1838 aparegué el primer volum, Malacologia Monensis, una sinopsi de les espècies de mol·lusc de Manx. Durant l'estiu de 1838 visità amb interès botànic Estíria i Carniola.

## Notes

* ↑ Plantilla:DSB
* ↑ Asimov, Isaac. «Forbes, Edward». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 287. ISBN 8429270043.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Referències

* Anderson, T.R.; Rice, T. «Deserts on the sea floor: Edward Forbes and his azoic hypothesis for a lifeless deep ocean». Endeavour, 30, 4, 01-12-2006, pàg. 131–137. DOI: 10.1016/j.endeavour.2006.10.003. PMID: 17097733.
* Forbes, E. «Report on the Mollusca and Radiata of the Aegean Sea, and on their distribution, considered as bearing on geology». A: Report of the British Association for the Advancement of Science for 1843, 1844, p. 129–193 .

### Atribució

* EB1911|wstitle=Forbes, Edward|volume=10|page=637, 638 Endnotes:
** Literary Gazette (25 November 1854);
** Edinburgh New Philosophical Journal (New Ser.), (1855);
** Quart. Journ. Geol. Soc. (May 1855);
** G. Wilson and A. Geikie, Memoir of Edward Forbes (1861), in which, pp. 575–583, is given a list of Forbes's writings.
** Literary Papers, edited by Lovell Reeve (1855).

## Enllaços externs

* Memoir of Edward Forbes, by George Wilson and Archibald Geikie (MacMillan and Edmonston co., 1861); Google Book Search
* Edward Forbes obituary, by Thomas Huxley (Journal of Science and Literary Gazette, 1854); Clarke College
* Manx Worthies: Professor Edward Forbes (and part 2), by A.W. Moore (The Manx Note Book, Vol. iii, 1887)
* Chrono-biographical sketch Arxivat 2009-05-15 a Wayback Machine.; Western Kentucky University