OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font de l'Espardenyera

La Font de l'Espardenyera és una urbanització de Terrassa, aproximadament a un quilòmetre i mig al nord-est del nucli urbà, adscrita al districte 6 o del Nord-est, si bé inicialment pertanyia al districte 5, o Nord-oest. Situada al marge esquerre de la riera de les Arenes, està limitada pel terme municipal de Matadepera al nord, per la carretera de Castellar (C-1415a) al sud, el torrent de la Font de les Canyes (o del Sagrament) a l'est i el de les Monges a l'oest, que conflueixen aigües avall de la urbanització per formar el torrent de la Grípia, emissari del Besòs. S'hi accedeix per la carretera de Matadepera (BV-1275).
Ocupa una extensió de 0,18 km² i té una població de 172 habitants el 2021.
Aquest barri, separat de la trama urbana de la ciutat, agafa el nom de la font que dona les aigües al torrent de la Grípia i va néixer com a continuació de les urbanitzacions del sud de Matadepera, al llarg de l'anomenat passeig de Matadepera, però ja dins el terme municipal de Terrassa, cosa que ha estat a l'origen de diversos problemes de cobertura d'infraestructures i de serveis.
A l'oest de la urbanització s'aixeca la capella de Santa Magdalena de Puigbarral, que depèn de la parròquia de Sant Llorenç, al barri d'Ègara. És l'església d'un antic convent de monges agustines del segle xiv que al començament del segle xx estava en ruïnes i que fou restaurada el 1956. S'hi accedeix pel camí dels Monjos, un trencall de la carretera de Matadepera que surt a mà dreta tot just travessat el pont de la riera de les Arenes, abans d'entrar al poble.

## Referències

* ↑ «Districte 6 - Ajuntament de Terrassa». Arxivat de l'original el 2018-08-04. [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ «Idescat. Territorial and entity codes. Municipis. 082798 Terrassa» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2018].
* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Anuari estadístic 2021». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «AV barri Font de l'Espardenyera: A ‘terra de ningú’, el barri fou urbanitzat fa només 4 anys - Created by pep valenzuela - In category: Destacats, Política / Societat - Tagged with: - malarrassa - El periòdic independent i gratuït de Terrassa». [Consulta: 4 agost 2018].
# Leo Löwenthal

Leo Löwenthal (Frankfurt del Main, 3 de novembre de 1900 - Berkeley, 21 de gener de 1993) va ser un sociòleg alemany vinculat a l'Escola de Frankfurt.
Fill de jueus assimilats (el seu pare era un metge), va viure a Alemanya durant el període de la República de Weimar. El 1926, es va unir al recentment fundat Institut d'Investigació Social de Frankfurt. El 1934 va emigrar als Estats Units d'Amèrica. Va treballar entre d'altres a la Universitat de Colúmbia, i a la Universitat de Califòrnia a Berkeley (1956-1980). Era un especialista en Sociologia de la Cultura i Mitjans de Literatura, i editor de Zeitschrift für Sozialforschung. El 1989 va ser guardonat amb el Premi Theodor Adorno a la ciutat alemanya de Frankfurt del Main.

## Obres fonamentals

* Schriften in fünf Bänden. Frankfurt am Main: Suhrkamp, 1980-1987.
* Mitmachen wollte ich nie. Ein autobiografisches Gespräch mit Helmut Dubiel, Suhrkamp 1980, ISBN 3-518-11014-4
* In steter Freundschaft. Briefwechsel. Leo Löwenthal / Siegfried Kracauer. 1921-1966. Ed. de Peter-Erwin Jansen e Christian Schmidt. zu Klampen Verlag 2003, ISBN 3-934920-27-6

### En català

* Escrits contra el feixisme, València: Edicions 3i4, 2021, ISBN 978-84-17469-36-8

## Referències

* ↑ Meana, Luis «El filósofo Leo Löwenthal muere a los 92 años en California». El País, 29 gwener 1993 [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ Söllner, Alfons. «Leo Löwenthal (1900 – 1993)». A: Klassiker der Soziologie der Künste. Springer, 2016, p. 331-350. ISBN 978-3-658-01455-1 [Consulta: 25 novembre 2016].
* ↑ «Gustau Muñoz: «La crema de llibres és l’anunci de la crema de persones»» (en catalan). El Temps, 20-09-2021. [Consulta: 19 setembre 2021].

## Bibliografia

* Marzán Trujillo, Carlos; Escuela Cruz, Chaxiraxi María «Leo Lowenthal y la destrucción del individuo. Notas sobre una traducción». Revista de filosofía [Laguna], Núm. 32, 2013, pàg. 103-118. ISSN: 1132-8177.
# Astyanax brachypterygium

Astyanax brachypterygium és una espècie de peix d'aigua dolça de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes. Va ser descrit pels ictiòlegs brasilers Vinicius Bertaco i Luiz R Malabarba el 2001.

## Morfologia

* Els adults poden assolir 6,3 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 34-36.

## Hàbitat

Viu a les conques superiors dels rius Uruguai i Jacuí al Brasil a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Bertaco, Vinicius; Malabarba, Luiz R. «Description of two new species of Astyanax (Teleostei: Characidae) from headwater streams of Southern Brazil, with comments on the "A. scabripinnis species complex".» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 12, 3, 01-01-2001, pàg. 221-234.
* 1 2 Casal, Christine Marie V.; Torres, Armi G. «Astyanax brachypterygium Bertaco & Malabarba, 2001» (en anglès). Fishbase.
# Juliaetta

Juliaetta és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 609 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Juliaetta tenia 609 habitants, 255 habitatges, i 175 famílies. La densitat de població era de 331,2 habitants/km².
Dels 255 habitatges en un 25,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 9,8% dones solteres, i en un 31% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 28,1% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101,7 homes.
Entorn del 4,2% de les famílies i el 12,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Juliaetta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Juliaetta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Josep Fàbrega (músic)

* Vegeu altres persones amb el mateix nom: Josep Fàbrega
Josep Fàbrega (? - Barcelona, vers 1791) fou un violinista i compositor català de la segona meitat del segle xviii, amb les seves composicions es mostrà com un dels pioners del simfonisme català d'aquella època.
Actuà com a violinista en diverses capelles musicals de la ciutat de Barcelona, entre elles a la Capella de Música de Santa Maria del Mar. Les primeres obres instrumentals porten data de 1758. És autor d'un recull de contradanses per al ball de màscara de Barcelona (sols se'n conserva la melodia dels violins, impresa), tres simfonies, cinc obertures (unes i altres conservades en còpies manuscrites) i un arranjament del Stabat Mater de Giovanni Battista Pergolesi a quatre veus i acompanyament de dos oboès, dues trompes, fagot i corda, seguint el model dels efectius sonors del Stabat Mater de Haydn que en aquells moments estava desplaçant el de Pergolesi. Va compondre una Missa, avui perduda.

## Enllaços

* Arxius musicals catalans on es conserva obra de Josep Fàbrega Arxivat 2005-09-21 a Wayback Machine.

## Fonts

* Josep Fàbrega: Simfonia en Do Major. Edició i introducció: Josep M. Vilar. Sabadell: La mà de guido, 1990.
* VILAR, Josep M. (2000) "La sinfonía en Catalunya ca. 1760 – 1808", dins de LEZA, José Máximo (ed.): La música en España en el Siglo XVIII. Cambridge University Press. Madrid.
# Tremonton

Tremonton és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 5.592 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tremonton tenia 5.592 habitants, 1.698 habitatges, i 1.397 famílies. La densitat de població era de 412 habitants per km².
Dels 1.698 habitatges en un 50,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,7% hi vivien parelles casades, en un 9,3% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 15,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 39% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 14,7% de 45 a 60 i un 9,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 25 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.784 $ i la renda mediana per família de 49.100 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.764 $ mentre que les dones 22.149 $. La renda per capita de la població era de 15.737 $. Entorn del 8,3% de les famílies i el 9,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tremonton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tremonton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pseudorasbora elongata

Pseudorasbora elongata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1859. Conspectus systematis Cyprinorum. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 20. 421-441.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Font de l'Avi

La font de l'Avi és una font del municipi de Calders (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'indret, prop del riu, està format per la font, un mur amb 4 arcades que l'ornamenta i una placeta amb bancs i taules. S'hi accedeix per una escala de pedra. El brollador, de metall, representa un peix que treu l'aigua per la boca. Al damunt de la font hi ha explicats els components minerals de l'aigua en rajoles. En el mateix mur hi ha quatre arcades. A l'interior de cada arc hi ha unes rajoles policromes que representen escenes populars i que estan signades per Uró. S'hi representa d'esquerra a dreta; la caça, la pesca, la sardana i el berenar.

## Història

Aquesta font, tot i que deuria ésser coneguda amb anterioritat, va ésser construïda l'any 1934 per la família Jorba, els amos de la colònia industrial situada allà mateix. Es va fer en memòria de Pere Jorba i Gassó, mort el 1927, promotor de la colònia; per aquest motiu se l'anomena font de l'avi. És una font de gran anomenada a la comarca.

## Referències

* 1 2 «Font de l'Avi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Llibertat (pel·lícula)

Llibertat (títol original: Freedom) és una pel·lícula franco-lusitano-lituana dirigida per Sharunas Bartas, estrenada el 2000. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fugint fins a la costa del Marroc, tres narcos creuen haver salvat les seves vides. L'anomenat "espai buit natural" de Bartas és real: En aquest cas és el desert, on els protagonistes vaguen sense rumb fix
L'un dels homes va a una tenda i en marxa amb del pa que menja en totalitat i recull sobre la platja dels crancs. Dels militars arriben a la tenda. L'home i la dona quedats sols continuen la seva carretera i es refugien a una ruïna. Els militars hi passen però no els hi troben pas. El segon home els agafat i donar-los dels crancs perquè s'alimenten. El primer deixa els crancs escapar-se i copeja l'altre qui s'escapoleixi. Després haver molt de temps caminat, l'home i la dona arriben a un poble. La dona s'hi ret i demanda a quedar-hi. s'ho li rebutja. L'home marca de la compassion revés la dona. Marxen. La dona no arriba més a avançar. L'home s'arrossega cap a l'oceà.
Aquí, com a molts films de Bartas, pràcticament només hi ha plans fixos. Hi ha algun text, però la comunicació no s'estableix pràcticament entre els éssers.

## Repartiment

* Valentinas Masalskis: l'home
* Fatima Ennaflaoui: la filla
* Axel Neumann: l'altre
* Bedda Barraha
* Habib el Kilali
* Ahmed Ennaflaoui
* Zahra Lahmicha
* Moustafa Bouzaid
* Kadidja Boumrir
* Said Chihab
* Bennah Choufir
* Ali Moulahoud

## Premis

* 2000: Venècia: Nominada al Lleó d'Or

## Referències

* ↑ «Llibertat». esadir.cat.
* ↑ Romney, Jonathan. «Are you sitting comfortably?» (en anglès), 06-10-2000. [Consulta: 25 abril 2018].
# Barjac (Losera)

Barjac és un municipi francès, situat al departament del Losera i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Josep Fàbrega i Pou

Josep Fàbrega i Pou (Palamós, 4 de gener de 1868 - Girona, 12 d'agost de 1939) va ser un polític català executat pel règim franquista.

## Biografia

Josep Fàbrega va estudiar al seminari de Girona, però al cap d'uns anys d'estudi va deixar la carrera eclesiàstica. Va treballar a la fàbrica de suro Remigi Tauler com a comptable i va ser impulsor de la cooperativa "La Equitativa" i del Centre Econòmic (La Gorga).
L'any 1902 va ser escollit alcalde de Palamós. Des del 1920 i fins al 1930 va ser el president del Comitè Comarcal del Partit Republicà Federal del Baix Empordà. El 1923 va estar empresonat a causa de la repressió de la Dictadura de Primo de Rivera. L'any 1931, en proclamar-se la Segona República Espanyola, va tornar a ser nomenat alcalde de Palamós per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) fins que el 1932 va renunciar del càrrec per culpa d'una vaga al moll i la pressió de la patronal.
El 1932, els republicans gironins li van retre un homenatge a la platja de la Fosca amb la presència del President de la Generalitat de Catalunya Francesc Macià. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 va ser elegit diputat al Parlament de Catalunya per ERC.
Després de la Guerra Civil Espanyola va renunciar a exiliar-se i l'1 de març la Guàrdia Civil el va detenir a Palamós. El 12 d'agost de 1939, després d'un consell de guerra va ser executat a l'edat de setanta-un anys juntament amb quatre palamosins més: l'alcalde de Palamós per ERC durant la Segona República, Dídac Garrell, Vicenç Martí Carol, Antoni Ribes Medino i Josep Ruiz Duran. Els crims que se li van atribuir van ser la "propaganda esquerra-separatista", "declarar la Independència de Catalunya l'any 1934 des del balcó de l'ajuntament palamosí" i "rumors segons els quals va prendre part en una reunió que va precedir l'assassinat de sis persones d'ordre".
Josep Fàbrega és enterrat a una fosa comuna al cementiri de Girona.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». www.esquerra.cat. [Consulta: 23 març 2008].
* ↑ «Un libro analiza la ejecución del único diputado catalán que no se exilió el 1939». www.elpais.com. [Consulta: 23 març 2008].(castellà)
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». www.mbofill.net. [Consulta: 23 març 2008].

## Enllaços externs

* Josep Fàbrega a memòriaesquerra.cat
# Ca n'Oller de la Muntanya

Ca n'Oller de la Muntanya és una obra de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ampli casal amb teulades a dos vessants, dues plantes i un cos central més elevat, amb d'altres edificis annexos com la masoveria que és del segle xvi amb un rellotge de sol molt interessant, cellers i una capella dedicada a la Mercè, construïda els anys 1920 d'un cos rectangular, a dos vessants i una espadanya, a base de portals i pedres tallades procedents d'edificis antics. La distribució interior és la tradicional: gran entrada amb l'escala al pis superior, menjador amb rentamans, cuina amb rajoles i la sala que distribueix les habitacions al primer pis. A la façana hi figuren uns esgrafiats amb el símbol de la creu els noms de Jesús, Maria, Joseph, i una data incompleta del 179(?).

## Referències

* ↑ «Ca n'Oller de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Tour de Flandes 1935

El Tour de Flandes 1935 és la 19a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 14 d'abril de 1935, amb inici a Gant i final a Wetteren després d'un recorregut de 260 quilòmetres.
El vencedor final fou el belga Louis Duerloo, que s'imposà a l'esprint als seus sis companys d'escapada a Wetteren. Els també belgues Eloi Meulenberg i Cornelius Leemans arribaren segon i tercer respectivament.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Louis Duerloo (BEL) | Genial Lucifer | 7h 27' 00" |
| 2 | Eloi Meulenberg (BEL) | Alcyon-Dunlop | m. t. |
| 3 | Cornelius Leemans (BEL) | Genial Lucifer | m. t. |
| 4 | Jef Moerenhout (BEL) | Dilecta-Wolber | m. t. |
| 5 | Gerrit van de Ruit (NED) | Dossche Sport | m. t. |
| 6 | Léopold Roosemont (BEL) | Colin - Wolber | m. t. |
| 7 | Jules Lowie (BEL) | Genial Lucifer | m. t. |
| 8 | Edgard de Caluwe (BEL) | Dilecta-Wolber | + 2' 00" |
| 9 | Frans van Hassel (BEL) | Genial Lucifer | + 2' 00" |
| 10 | Gaston Rebry (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 2' 15" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl

## Enllaços externs

* Web oficial
# Raimund Dreyschock

Raimund Dreyschock (Žáky, 30 d'agost de 1824 - Leipzig, 6 de febrer de 1869) va ser un violinista txec, germà del pianista Alexander Dreyschock, oncle del compositor, Zdeněk Fibich.
Va estudiar al Conservatori de Praga amb Friedrich Wilhelm Pixis. Des de 1845 va estar de gira per Europa intensament, incloent amb el seu germà. El 1850 es va establir a Leipzig, gairebé immediatament va aconseguir el lloc del vice-concertino a l'orquestra de la Gewandhaus. Des de 1860 també va ser professor de violí al Conservatori de Leipzig; entre els seus deixebles, en particular, Richard Hoffman.
És autor de peces de saló per a violí i piano.
Va estar casat amb la cantant Elizabeth Noza (1832-1911); el seu fill Félix Dreyschock (1860-1906) també es va convertir en compositor i professor de música.

## Referències

* 1 2 3 4 Base de dades de l'autoritat nacional txeca
# Fosfoglicerat

«Fosfoglicerat» té aquests significats:
* Àcid 2-fosfoglicèric
* Àcid 3-fosfoglicèric
# Leopold (Indiana)

Leopold és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 720 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leopold tenia 720 habitants. La densitat de població era de 8,7 habitants/km².
Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leopold». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barićita

La barićita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la vivianita. Rep el nom en honor del professor Ljudevit Barić (1902-1984), mineralogista croat de la Universitat de Zagreb.

## Característiques

La barićita és un fosfat de fórmula química (Mg,Fe)₃(PO₄)₂·8H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 1,5 i 2. És un mineral dimorf de la bobierrita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la barićita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, pradetita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita gràcies a les mostres recollides a Rapid Creek i al riu Big Fish, al districte miner de Dawson, al Yukon (Canadà). Posteriorment també ha estat descrita a Nurmo, a la localitat de Seinäjoki (Ostrobòtnia del Sud, Finlàndia); a la regió de Marlborough (Illa del Sud, Nova Zelanda); i al massís de Kovdor (óblast de Múrmansk, Rússia). Aquests cinc indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Barićite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 novembre 2018].
# Juan Pablo de Lojendio e Irure

Juan Pablo de Lojendio e Irure (Sant Sebastià, 17 de maig de 1906 - Roma, 13 de desembre de 1973) fou un diplomàtic basc, marquès consort de Vellisca pel seu matrimoni amb María Consuelo Pardo-Manuel de Villena y Verástegui. Va ser ambaixador de l'Espanya franquista a diversos països d'Europa i Amèrica.

## Biografia

La seva dilatada carrera diplomàtica la va iniciar com a secretari de tercera classe en 1930, passant a l'any següent a secretari de segona classe. A partir de llavors va ocupar els següents escalafons i destinacions: cònsol a Còrdova (1931); cònsol a Santiago de Xile (1932); en la Direcció general del Marroc i Colònies, a les ordres de la Presidència del Consell de Ministres (1934), i cònsol a Niça (1936). Va ser el candidat més votat de Guipúscoa en les eleccions del 16 de febrer de 1936, a les quals es va presentar com a membre de la CEDA, del Front Contrarrevolucionari. No va obtenir l'escó, no obstant això, per no reunir el suficient nombre de vots i, en retirar-se en la segona volta, van aconseguir les actes els nacionalistes.
Acabada la Guerra Civil Espanyola, va ser designat secretari de primera classe i ministre a Montevideo (1944); ministre plenipotenciari de tercera classe; cap de l'Oficina de Conferències i Organismes Internacionals; director general de relacions culturals (1951), i ambaixador a l'Havana (1952). En aquesta ciutat, va protagonitzar un greu incident diplomàtic al gener de 1960, quan té una forta discussió, en els estudis de la televisió cubana, amb el mateix Fidel Castro. A causa d'això fou expulsat de forma immediata del país.
Més tard serà nomenat ambaixador a Berna (1961); ambaixador a Itàlia (novembre de 1969), i ambaixador davant la Santa Seu, al capdavant del càrrec de la qual va morir. També va presidir la delegació espanyola en la Conferència Internacional de plenipotenciari de la Unió Internacional de Telecomunicacions, celebrada a Montreux (Suïssa) en 1965.
Es trobava en possessió dels títols de marquès de Vellisca, gran d'Espanya, membre d'honor de l'Institut de Cultura Hispànica i acadèmic corresponent de l'Acadèmia Cubana de la Llengua. Va ser condecorat en gran nombre d'ocasions.

## Obres

* El hecho histórico vasco en la unidad imperial de España (Madrid, 1935)
* Discursos a los vascos de América (Buenos Aires, 1937); etc.

## Referències

* ↑ F. Javier Herrero:Franco y Fidel, enemigos cordiales
* ↑ La 'tamborrada' cubana del marqués de Lojendio a El País, 26 de juliol de 1990

## Enllaços externs

* Biografia a ecured.cu