OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco de P. Moral Leon

Francisco de P. Moral León (Cabra, Córdoba, 1879 - ?) fou director i compositor.
Va realitzar els seus primers estudis de piano i harmonia amb els professors José López, Pascual i Pina, i els de violí amb José López i Cordón. Posteriorment va estudiar en el que aleshores era el Conservatorio Oficial de Música de Córdoba. Fou director de la Banda Municipal de Cabra des de 1908; fundador i director del Centre Filarmónic Egabrense, de 1906 a 1940, i organista de la parroquia de 1912 a 1940.
Va aconseguir premis honorífics al front de les bandes dirigides per ell. Va compondre alguns pasdobles, havaneres, marxes processionals i obres religioses.

## Referències

* ↑ Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana (en castellana), 2001. ISBN 84-8048-310-5.
# Font d'Estamariu

La font d'Estamariu és una font de Ripoll (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font se situa sota una de les arcades de l'aqüeducte del canal de Can Badia, a la riba esquerra d'un torrent homònim. El bé que ens ocupa té la font, el dipòsit, un banc i un safareig que es nodreix de l'aigua de l'esmentada font. Per accedir-hi cal baixar una escala i al peu d'aquesta es troben els desaigües tant de la font com del safareig.
Els materials constructius emprats han estat la pedra i el maó.

## Referències

* 1 2 «Font d'Estamariu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Franja (giny)

En informàtica, una franja (en anglès ribbon) d'una interfície gràfica d'usuari és un giny en què un conjunt de barres d'eines es col·loquen en pestanyes a la part superior d'una finestra i on s'exposen totes les funcions que pot realitzar un programa condensades en un sol lloc. Addicionalment poden aparèixer altres franges basades en el context de les dades.

## Referències

* ↑ «Cerca de "ribbon" al Microsoft Language Portal». [Consulta: 7 novembre 2016].
* ↑ «Microsoft: Use the Ribbon». [Consulta: 4 març 2008].
Viccionari
# Franjo Dominko

Franjo Dominko [fránjo domínko], (26 de juliol de 1903, Vodnjan, Pulj, Imperi Austrohongarès (ara Croàcia), † 22 de febrer de 1987, Ljubljana, Eslovènia) va ser un físic i astrònom eslovè.

## Vida i treball

Dominko va estudiar física a la Universitat de Bolonya, i aquí, el 1929, va obtenir un doctorat. Per la seva feina, va rebre un gran premi d'aquesta universitat. Va publicar els primers articles professionals el 1931 a la revista astronòmica Coelum.
De 1927 a 1930, va ser president de l'Associació Eslovena d'Estudiants d'Adria; al 1931 va ser ajudant de l'Institut Astronòmic de Bolonya, i el 1932 va arribar a Iugoslàvia. De 1932 a 1938 va treballar a l'Observatori Astronòmic de Belgrad (AOB) com a assistent d'observació. Durant aquest temps, va publicar articles professionals a la publicació de l'«Anuari d'Observadors del nostre cel» (1934 a 1938). Va ser un dels fundadors de la Societat Astronòmica de Iugoslàvia (1935-1940), i va ser coeditor de la revista de divulgació Saturn.
Des de 1938 va ser investigador associat a l'observatori a Belgrad i professor a instituts de Belgrad de 1941 i al 1942 va entrar a la presó i al camp de concentració de la Gestapo a Banjica. Després de l'alliberament de Belgrad el 1944, es va allistar a la 5a divisió de Krajina, i més tard la brigada «Itàlia» i va participar en les batalles al front Syrmie. El 1946 es va convertir en un observador astronòmic i el 1947 va ser assistent d'investigació a l'AOB. A la fundació de la càtedra d'astronomia el 1948 a la Universitat de Ljubljana, va ser elegit professor associat. Va establir l'Observatori Astronòmic-Geofísic d'AGO amb una estació sísmica a Golovec, a Ljubljana. Juntament amb Vlad Ribarič, va dirigir el desenvolupament de la sismologia a Eslovènia i es va esforçar per tenir en compte les seves troballes en la construcció; Així, abans del terratrèmol de Skopje, el SRS va redactar una política de construcció més segura. Amb un grup d'experts, es van obtenir diversos mesuraments des de l'Observatori recollint paràmetres astronòmics (longitud astronòmica, l'amplada i la direcció del meridià). Va ser l'iniciador del projecte txec-iugoslau per a la construcció de l'Observatori de Hvar.
El 1957 va publicar el llibre Pogled v vesolje (cat. «La vista de l'univers»). Va ser l'editor de Astronomskih efemerid (cat. «Efemeris Astronòmic») (1950 a 1962), un suplement habitual de Proteusa. Des de 1971 ha estat redactor de Zbornika za zgodovino naravoslovja in tehnike (cat. «Llibre d'Història de la Ciència i la Tecnologia Naturals») per la Slovenska matica. Va ser membre mereixedor de l'Associació de matemàtics, físics i astrònoms de Iugoslàvia, el tercer membre honorari de la Societat de Matemàtics, físics i astrònoms de la CCI i el 1972 membre honorari de la Societat d'Història Natural d'Eslovènia. Va ser membre de la Unió Astronòmica Internacional.
D'acord amb els compatriotes ja difunts era un membre de l'organització TIGR, amb certesa, però es va determinar simpatitzant d'associacions antifeixistes eslovenes.

## Referències

* ↑ «Fran Dominko – Zgodovinski portal» (en eslovè). Arxivat de l'original el 2018-02-01. [Consulta: 31 gener 2018].
# Formigó pretesat

El formigó pretesat és un formigó al qual, de manera prèvia a la seva posada en servei, hom ha introduït un estat inicial favorable de tensions, normalment mitjançant el tesat d'armadures actives.

## Descripció de la tècnica

Prèviament a l'abocament del formigó, les armadures d'acer es sotmeten a esforços de tracció. Després s'aboca el formigó i aquest s'adhereix a les armadures mentre es produeix el seu enduriment. Una vegada el formigó s'ha endurit, es destesen les armadures i el formigó queda comprimit, cosa que confereix a la peça més resistència a esforços de tracció que una peça de formigó armat sense pretesar. És una tècnica de construcció que s'usa quan calen arcades o bigues d'una llargada important, com als ponts i altres estructures portadores grans.

## Normativa

La Instrucción de hormigón estructural (EHE 08), és el marc normatiu al qual s'estableixen els requisits a tenir en compte en el projecte i execució d'estructures de formigó a Espanya, tant en edificació com en enginyeria civil, amb l'objectiu d'assolir els nivells de seguretat adequats a la seva finalitat.

## Bibliografia

* Gómez i Bernabé, Pepa; Gómez Serrano, Josep. Estructures de Formigó Armat: Predimensionament i càlcul de seccions. Barcelona: Univ. Politèc. de Catalunya, 2009, p. 152 (Volum 50 d'Aula d'arquitectura). ISBN 9788483015865.

## Referències

* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». Arxivat de l'original el 2004-08-26. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ «Formigó pretesat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Formigó pretesat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «REAL DECRETO 1247/2008, de 18 de julio, por el que se aprueba la instrucción de hormigón estructural (EHE-08).(castellà) Arxivat 2013-06-17 a Wayback Machine., BOE del 18 de juliol de 2008 (2008-07-18)
* ↑ Instrucción de hormigón estructural Arxivat 2013-05-04 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Formigó
* Formigó armat
* Formigó posttesat
# Formis

Formis (Phormis o Phormus, Φόρμις, ̓Αριστοτ, Pausànies; Φόρμος, Ateneu de Naucratis i Suides; Αμορφος, Temisti) fou un poeta grec. Segurament sigui la mateixa persona que Aristòtil associa a Epicarme, i diu que fou un dels creadors d'una peculiar forma de comèdia.
Va néixer a Menalos d'Arcàdia i va viatjar a Sicília on va fer amistat amb Geló I de Gela i Siracusa, als fills del qual va educar. Es va distingir com a soldat sota Geló i després sota Hieró I a partir del 478 aC. En agraïment pels seus èxits va fer ofrenes a Zeus a Olímpia i a Apol·lo a Delfos.
Suides dona el nom de sis de les seves comèdies:
* Αδμητος
* ̓Αλκυόνες
* ̓Ιλίου Πόρθησις
* Ιππος
* Κηφεὺς o Κεφάλαια
* Περσεύς
* Αταλάντη

## Referències

Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III) [Consulta: 4 gener 2010].
Viccionari
# Fàbrica Màximo Mor

La Fàbrica Màximo Mor és una obra de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La fàbrica d'adobats de pell està situada al lloc anomenat Pla del Molí, originàriament constava d'una superfície aproximada de 15000 m². És un gran complex que consta de dues naus de planta baixa, una de planta soterrani i tres pisos, una altra de soterrani i dues plantes i un edifici d'oficines i serveis, a més dels dipòsits enterrats al centre del pati. Les naus industrials de planta quadrada estan disposades a l'entorn d'un pati que facilitava les tasques industrials i l'edifici d'oficines entre el pati i el carrer Primer de Maig.
El tret característic de la fàbrica és la coberta constituïda a base de bigues de formigó postensat, conegudes com les "bigues -os" creades per l'arquitecte Miguel Fisac. Va crear diversos tipus de peces, una de les quals es emprada a la coberta de la fàbrica, l'anomenada sigma que aporta llum zenital.

## Referències

* 1 2 «Fàbrica Màximo Mor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Francesc Fors de Casamajor

Francesc Fors de Casamajor (Pineda de Mar, 1809 - Calella, 1889) va ser un advocat, escriptor, periodista, traductor i poeta català. Va ser també director del Conservatori de Música del Liceu de Barcelona.
És autor dels llibrets d'òpera Editta di Belcourt, d’Obiols, i L’ultimo abenzerragio, de Pedrell. També té alguns escrits sobre música com Noticias biográficas del maestro D. Mariano Obiols i va fer la traducció de l’òpera Masaniello.

## Referències

* ↑ Casares, Emilio; Fernández de la Cuesta, Ismael; López-Calo, José. «Fors de Casamayor, Francisco». A: Diccionario de la música española e hispanoamericana (en castellà). 5. Madrid: Sociedad General de Autores y Editores, 2002, p. 226. ISBN 84-8048-303-2.
# Francisco Sanguino

Francisco Sanguino fou un lutier que visqué a Sevilla del 1755 al 1763.
Es conserven poques dades d'aquest lutier tot i que en la seva època era ja un famós guitarrer. Tan sols es coneixen de Sanguino dos violoncels i cinc guitarres, que mostren el domini del seu art i la intuïtiva comprensió de l'acústica aplicada a la a construcció dels instruments de corda.

## Referències

* ↑ Malcolm Boyd. La música en España en el siglo XVIII. Ediciones AKAL, 2000, p. 252–. ISBN 978-84-8323-095-4 [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].
* ↑ Ray Bonds. The illustrated directory of guitars. MBI Publishing Company, 1 March 2003, p. 65–. ISBN 978-0-7603-1561-3 [Consulta: 22 maig 2013].

## Bibliografia

* Els nostres luthiers : escultors del so. Exposició del 8 de maig al 7 de juliol de 1996, Capella de Santa Àgata, Museu de la Música.. Barcelona: Museu de la Música de Barcelona, 1996. ISBN 8476097883 [Consulta: 22 maig 2013].

## Enllaços externs

* Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Guitarra de Francisco Sanguino al Museu de la Música de Barcelona
# Francisco Sanz Durán

Francisco Sanz Durán, més conegut com a Paco Sanz (Madrid, 29 de novembre de 1972) és un exfutbolista madrileny, que ocupava la posició de migcampista. És germà del també exfutbolista Fernando Sanz i fill de l'expresident del Reial Madrid, Lorenzo Sanz.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Reial Madrid, tot jugant dues campanyes en l'equip B amb certa regularitat. Junt al seu germà, va ser cedit a la Unión Española de Xile la temporada 94/95. Tot i ser convocat i aparèixer en alguns amistosos, no va arribar a debutar en lliga amb el primer equip madridista.
La temporada 95/96 recala cedit al Reial Oviedo, on només va aparèixer en set partits, la majoria com a suplent. A la següent va passar al Racing de Santander, on no va jugar cap minut, i entre el 1997 i el 2000 feu cap al RCD Mallorca, disputant tan sols un partit de lliga estos tres anys i algun encontre de Copa del Rei. Posteriorment, va jugar uns mesos al New York MetroStars abans de penjar les botes.
El 2005 va ser nomenat president del Granada CF.
# Francisco Sanchis Pascual

Francisco Sanchis Pascual (Xàtiva, 5 d'octubre de 1866 - Godella, 17 de novembre de 1934) fou un polític i dirigent socialista valencià, diputat a Corts durant la Segona República.

## Biografia

A la mort del seu pare va treballar com a paleta, però arran d'un accident laboral en 1883 va començar a treballar com a tipògraf. A finals de 1884 va marxar a Madrid i des de 1885 treballà a la impremta de Ricardo Fe, on va contactar amb dirigents de la Federació Gràfica de la UGT. El 1886 tornà a València, on va constituir l'Agrupació Socialista Valenciana del PSOE, de la que en serà el principal dirigent el 1889 i a la que representarà en el IV Congrés del PSOE en 1894. El 1896 fundà el diari La Reforma Social, i el 1899 abandonà el PSOE per discrepàncies amb Francisco Martínez Andreu. Creà aleshores el Cercle Marxista Valencià, que fou admès novament al PSOE. El 1901 assolí la direcció de l'AS del PSOE a València, que el 1905 transformà en Federació Socialista Valenciana, i en 1910 fundà el diari La República Social.
El 1910 fou candidat a Corts per València en aliança republicano-socialista amb Rodrigo Soriano, però fou derrotat. El 1917 fou escollit regidor de l'ajuntament de València pel districte del Port pel PSOE. El 1918 fou vicepresident del XXI Congrés del PSOE. A les eleccions municipals espanyoles de 1931 fou escollit regidor de València pel districte de Russafa i a les eleccions generals espanyoles de 1931 fou elegit diputat per València ciutat pel PSOE. on representà al sector més moderat del partit. Va ocupar un càrrec a l'Instituto Nacional de Previsión, però després de la Revolució d'Astúries de 1934 fou destituït. Va morir poc després.

## Referències

* ↑ Francisco Sanchis a la Fundació Pablo Iglesias
* ↑ «partido - PSOE-Petrer». Arxivat de l'original el 2008-07-05. [Consulta: 22 agost 2008].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine.
* «Francisco Sanchis Pascual». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Fredeluga coronada

La fredeluga coronada (Vanellus coronatus) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita semideserts, garrigues i estepes de la zona afrotròpica del centre d'Angola, est de la República Democràtica del Congo, Uganda, sud-est del Sudan, Etiòpia i Somàlia, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya, la major part de Tanzània, Zàmbia, Malawi, Moçambic, Zimbàbue, Botswana i Namíbia i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Fredeluga coronada a CERCATERM Rev. 19/02/2012
# Fredeluga de Java

La fredeluga de Java (Vanellus macropterus) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita (o habitava) aiguamolls i praderies humides de Java.
# Félix Máriássy

Félix Máriássy (Márkusfalva, avui a Eslovàquia, 3 de juny de 1919 - Szőny, 26 de gener de 1975) és un director de cinema hongarès.

## Biografia

Va començar la seva carrera cinematogràfica com a ajudant de direcció i com a editor (com a tal, va participar en l'edició i va col·laborar en el guió de Valahol Európában de Géza von Radványi el 1947, i en Talpalatnyi föld de Frigyes Bán el 1948.
Va dirigir la seva primera pel·lícula el 1949: Szabóné, una història, en un to molt "realisme socialista", d'un treballador que aconsegueix ser admès pels seus col·legues masculins gràcies a les seves qualitats professionals. La primera obra realment reeixida continua sent Egy pikoló világos, produïda el 1955 i guardonada amb el Gran Premi al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary de 1956. També el 1955, Budapesti tavasz il·lustra adequadament la novel·la de Ferenc Karinthy sobre l'alliberament de Budapest el 1945. Les següents pel·lícules el consagraran com una de les figures més representatives de la primera generació de cineastes postguerra que participa en la revifalla del cinema magiar, al costat de Károly Makk i Zoltán Fábri.

## Filmografia
### Director
#### Cinéma

* 1948: A mi kis tervünk
* 1949: Sa réussite
* 1950: Kis Katalin házassága
* 1951: Teljes gözzel
* 1954: Rokonok
* 1954: Vidám verseny
* 1955: Budapesti tavasz
* 1955: Egy pikoló világos
* 1957: Külvárosi legenda
* 1958: Csempészek
* 1959: Álmatlan évek
* 1960: Fapados szerelem
* 1960: Hosszú az út hazáig
* 1961: Próbaút
* 1962: Nedele ve vsední den
* 1964: Bábolna, 1964
* 1964: Ezer év
* 1964: Karambol
* 1964: Nem az én ügyem
* 1965: Mersuch és a szamár
* 1966: Fügefalevél
* 1967: Ha hívnak...
* 1968: Kötelék
* 1969: Imposztorok

#### Curtmetratges

* 1948: Dunavölgyi népek barátsága
* 1948: Munkaversennyel gyöz a 3 éves terv
* 1953: Színes szöttes

#### Televisió

* 1961: A pékinas lámpása
* 1971: Angyal a karddal
* 1971: Áradat
* 1972: Csak egy kutya
* 1972: Hazai történetek
* 1974: Próbafelvétel

### Editor
#### Cinema

* 1942: A tökéletes család
* 1943: Kalotaszegi Madonna
* 1944: A gazdátlan asszony
* 1944: Afrikai völegény
* 1944: Ez történt Budapesten
* 1944: Ördöglovas
* 1948: Valahol Európában
* 1948: Tüz
* 1948: Talpalatnyi föld
* 1949: Díszmagyar
* 1965: Mersuch és a szamár

### Guionista
#### Cinema

* 1948: Valahol Európában
* 1958: Csempészek
* 1962: Megszállottak
* 1966: Fügefalevél
* 1968: Kötelék

## Referències

* ↑ Félix Máriássy, BFI
* ↑ Brian Burns World Cinema: Hungary, p. 26
* ↑ Cosecha cinematográfica 1959 (X), El Correo Gallego

## Bibliografia

* Burns, Bryan. World Cinema: Hungary. Fairleigh Dickinson University Press, 1996.
* Cunningham, John. Hungarian Cinema: From Coffee House to Multiplex. Wallflower Press, 2004.

## Enllaços externs

* magyar film.hu: Máriássy Félix
# Freitas

* No s'ha de confondre amb La Freita.
Freitas és el nom dels següents personatges:
* Freitas (cantant) (n. 2002), cantant i compositor espanyol
* Frederico de Freitas (1902 - 1980), compositor i director d'orquestra portuguès
* Francisco de Freitas Gazul (1842 - 1925), compositor portuguès del Romanticisme
* Iole de Freitas (n. 1945), escultora brasilera, gravadora de marbre i artista d'instal·lació
* José Martins Freitas (n. 1951), ciclista portuguès professional entre 1971 i 1979
* Luís de Freitas Branco (1890 - 1955), compositor portuguès
# Garra elongata

Garra elongata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Manipur (Índia, Àsia).

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Vishwanath, W. i L. Kosygin, 2000. Gerra elongata, a new species of the subfamily Garrinae from Manipur, India (Cyprinidae, Cypriniformes). J., Bombay Nat. Hist. Soc. 97(3):408-414.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Garra cyclostomata

Garra cyclostomata és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Laos i el Vietnam.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Galliena (aranya)

* Per a altres significats, vegeu «Galliena».
Galliena és un gènere d'aranyes araneomorfes de la família dels Cicloctènids (Cycloctenidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1898 per Simon.

## Taxonomia

El gènere Galliena, segons el World Spider Catalog de 2017, només té una espècie: Galliena montigena, que es troba a Java.

## Referències

* ↑ Simon, E. (1898a). Histoire naturelle des araignées. Paris 2, 193-380
* 1 2 «Cycloctenidae». Natural History Museum Bern. [Consulta: 24 març 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Galliena Forster, 1964 en la família Cycloctenidae +base de dades
* Galliena a Animal Diversity Web (anglès)
# Gallicano

Gallicano és un comune (municipi) de la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana, situat uns 70 km al nord-oest de Florència i uns 25 km al nord-oest de Lucca.
El municipi es troba a la vall del Serchio, al marge dret del riu Serchio.
Gallicano limita amb els següents municipis: Barga, Borgo a Mozzano, Castelnuovo di Garfagnana, Coreglia Antelminelli, Fabbriche di Vallico, Fosciandora, Molazzana i Fabbriche di Vergemoli.

## Llocs d'interès

* La Rocca (Castell) de Trassilico.
* Església de San Giovanni Battista.
* Església de Sant'Andrea.
* Església de San Jacopo Apostolo.

## Enllaços externs

* Gallicano - Lloc web oficial (italià)