OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leptodactylus myersi

Leptodactylus myersi és una espècie de granota que viu al Brasil, la Guaiana Francesa, Surinam i, possiblement també, a Guyana.

## Referències

* Heyer, R., Rodrigues, M.T. & Gaucher, P. 2004. Leptodactylus myersi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Leptodactylus notoaktites

Leptodactylus notoaktites és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Skuk, G. & Heyer, R. 2004. Leptodactylus notoaktites. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Lalla Aaziza

Lalla Aaziza (en àrab للا عزيزة, Lallā ʿAzīza; en amazic ⵍⴰⵍⵍⴰ ⵄⵣⵉⵣⴰ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.448 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Les suplicants (Èsquil)

Les suplicants (en grec Ικέτιδες) és una tragèdia d'Èsquil datada al voltant del 466 i 463 aC.

## Personatges

* Cor de danaides
* Dànau
* Pelasg

## Argument

Les danaides, filles de Dànau, conduïdes pel seu pare, han arribat a Argos fugint dels fills del rei Egipte, que pretenien obligar-les a casar-s'hi. Un cop a Argos, es fan suplicants de Zeus, llur ascendent, refugiant-se en el seu altar. També invoquen la protecció d'Hèlios, d'Apol·lo i de Posidó.
Les suplicants temen ser forçades pels seus perseguidors i supliquen pel dret a no ser lliurades a qui elles no volen i a disposar del seu propi cos davant la violència masculina.
Des de l'altar estant, les danaides expliquen a Pelasg, rei d'Argos, la seva genealogia: Io fou una argiva que, transformada en vaca, arribà errant a la regió del delta del Nil i allà engendrà Èpaf, després de ser seduïda per Zeus. Èpaf fou pare de Líbia, i ella mare de Belos. Dànau i Egipte foren fills de Belos. Dànau tingué 50 filles, que són les danaides, i Egipte, uns altres 50 fills. També amenacen de suïcidar-se en les estàtues dels déus que hi ha a l'altar.
Pelasg s'interessa per llur demanda d'asil, però ha de jutjar la possibilitat d'entrar en guerra amb Egipte per protegir les suplicants.
El rei consulta el poble, que decideix protegir-les. En l'escena, es dona la notícia de l'entrada d'un vaixell egipci l'herald del qual increpa les danaides i el rei, argumentant el seu dret sobre les danaides per emportar-se-les al seu país. Amenaça amb la guerra contra Pelasg si no accedeix a donar-les-hi. Pelasg s'hi nega, bo i acollint les suplicants, atès que és un deure envers els déus i un deure envers els seus ciutadans que així li ho han demanat.

## Referències

* ↑ Diamantopoulos, A. «The Danaid Tetralogy of Aeschylus». The Journal of Hellenic Studies, 77, 1957, pàg. 220–229. JSTOR: 629361.
* ↑ Thomson, G.. Aeschylus and Athens. 4th. Lawrence & Wishart, 1973, p. 285–295.

## Fonts

* Friis Johansen, H. and Whittle, E.W. Aeschylus: The Suppliants. 3 vols. Copenhagen, 1980.
* Garvie, A.F. Aeschylus' Supplices, Play and Trilogy. Cambridge, 1969.
* Sommerstein, Alan. Aeschylean Tragedy. Bari, 1996.
# Laitakarita

La laitakarita és un mineral de la classe dels sulfurs. Va ser anomenada en honor de Aarne Vihtori Laitakari (1890-1975), geòleg, professor i director general del Servei Geològic de Finlàndia.

## Característiques

La laitakarita és un sulfur de fórmula química Bi₄(Se,S)₃. Cristal·litza en el sistema trigonal en forma de plaques i escates foliades, elongates al llarg de [001]; també pot aparèixer en forma de grans, de fins a 2 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la laitakarita pertany a «02.DC - Sulfurs metàl·lics, amb variable proporció M:S» juntament amb els següents minerals: hedleyita, ikunolita, ingodita, joseïta-B, kawazulita, nevskita, paraguanajuatita, pilsenita, skippenita, sulfotsumoïta, tel·lurantimoni, tel·lurobismutita, tetradimita, tsumoïta, baksanita, joseïta-C, protojoseïta, sztrokayita, vihorlatita i tel·luronevskita.

## Formació i jaciments

La laitakarita va ser descoberta a Orijärvi, a Kisko (Salo, Finlàndia Occidental, Finlàndia) en filons de roques de quars-antofil·lita-ordierita-biotita. També ha estat descrita a Austràlia, Bolívia, Bulgària, el Canadà, Espanya, Etiòpia, el Japó, Macedònia del Nord, el Marroc, Polònia, el Regne Unit, la República Txeca, Romania, Rússia, Suècia, Suïssa, l'Uzbekistan i la Xina.

## Referències

* 1 2 3 «Laitakarite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Laitakarite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2020. [Consulta: 26 gener 2019].
# Laiwu

Laiwu (xinès simplificat: 莱芜; xinès tradicional: 萊蕪; pinyin: Láiwú) va ser una ciutat a nivell de prefectura al centre de la província de Shandong, a la República Popular de la Xina. Limitava amb la capital provincial Jinan al nord, Zibo a l'est i Tai'an al sud-oest, era la ciutat més petita a nivell de prefectura de la província. Tenia una població d'1.298.529 segons el cens del 2010, tots vivint a la zona urbanitzada (o metropolitana) formada per dos districtes urbans i es va integrar a Jinan el 2019.
La ciutat-prefectura de Laiwu va ser annexada a Jinan, la capital provincial, el 9 de gener de 2019. Tant el Districte de Laicheng com el Districte de Gangcheng estan ara sota l'administració de Jinan. El Districte de Laicheng va passar a anomenar-se Districte de Laiwu després de l'annexió.

## Referències

* ↑ «国务院批复同意山东省调整济南市莱芜市行政区划» (en xinès). Xinhua News Agency. Arxivat 18 April 2019$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
# La Torre del Baró (Sant Martí d'Albars)

La Torre del Baró és una masia de Sant Martí d'Albars (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia estructurada en diversos cossos adossats. Les alçades són variables depenent del cos. L'edifici central és on es troba l'entrada, una portalada de pedra amb uns grans finestrals al primer pis i finestres de maó vist al segon. Els altres dos cossos són d'alçada desigual però tots dos tenen cantoneres de pedra treballada i les obertures de les finestres de maó vist. L'edifici central té teulada a dues igual que un dels edificis laterals mentre que l'altre té la coberta a quatre aigües.

## Referències

* ↑ «La Torre del Baró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# La Torre del Comte

La Torre del Comte és una vila i municipi del Matarranya, a la província de Terol (Aragó) situat a la comarca del Matarranya. És una comunitat de 160 habitants eminentment agrícola, dedicada al cultiu d'oliveres, ametllers i presseguers.
Gràcies a la seua situació pròxima als massís dels ports de Beseit i a la via verda que comunica Alcanyís amb Tortosa, és un excel·lent punt de partida per conèixer la comarca del Matarranya
La temperatura mitjana anual és de 16° i la precipitació anual, 350 mm.

## Vegeu també

* Ferrocarril del Val de Zafán

## Referències

* ↑ Ajuntament Torre del Compte
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Torre del Compte». Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 16 setembre 2016].
# Leptodactylus diedrus

Leptodactylus diedrus és una espècie de granota que viu al Brasil, Colòmbia, Veneçuela i, possiblement també, al Perú.

## Referències

* La Marca, E., Azevedo-Ramos, C. & Castro, F. 2004. Leptodactylus diedrus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Les Comes (Serradell)

Les Comes és una coma amb camps de conreu esgraonats del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Serradell.
Estan situades al sud de Serradell, a l'esquerra de la llau de la Cadolla, al sud-est de Terrancolom. És a llevant de lo Camp i a ponent de Salers.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Comes de Santa Eugènia

Les Comes de Santa Eugènia és una masia situada en el terme municipal de Moià (Moianès). Està situada a l'extrem oriental del terme municipal, prop del límit amb Collsuspina, a prop i al sud-oest del Gomar i de les restes de l'església de Santa Eugènia del Gomar, a prop i al sud-est del punt quilomètric 32 de la carretera N-141c. Pertany a la parròquia de Santa Coloma Sasserra. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas d'estructura rectangular, de tres plantes (baixos, habitatge i golfes). L'estructura actual és setcentista, però amb moltes transformacions. El portal d'entrada és d'arc rebaixat, de pedra ben tallada i picada, a cada banda del portal hi ha una finestra adovellada. Al primer pis, donen tres obertures a la façana: una finestra amb motllures de tipus renaixentista, i dos balcons -el del damunt del portal és adovellat, i l'altre ha estat reformat-. Al pis superior hi ha tres obertures emmarcades per maó que es mantenen tapiades. Al cantó de migdia s'hi ha adossat un cos rectangular de dos pisos. El pati del davant queda tancat per coberts i pahisses. El cos adossat té galeria. A les golfes, i centrada al mig, hi ha una lluerna romboïdal, eclèctica. Als baixos hi ha una bonica entrada de tradició barroca.
Adossat a llevant dels coberts d'aquest mas es troba el Xup de Les Comes. Conjunt construït en pedra seca que amida, aproximadament 10 metres de llargària, per 3m d'alçada i per 5m. d'amplada. El conjunt és centrat per dos arcs, cadascun formant una cavitat individual, una d'aquestes reaprofitada com a safareig, i l'altra sense reformar. La que no ha estat reformada queda tancada per una paret fins a un 40 cm del sòl, donant protecció a una cavitat rectangular que amida uns 4 metres x 5m. i x 5 metres, coberta per una volta de canó. Uns graons, avui en mal estat, baixen fins al fons, on hi ha aigua de manera permanent.

## Història

L'estructura primitiva del mas, que no es manté, és anterior al segle xviii. L'any 1791 va sofrir una remodelació que li va donar la disposició actual, es conserva una inscripció al portal d'entrada que diu: "Sagimon Comas de Sta. Eugènia renovà any 1791 DNI". Els cobers i la pahissa del davant són obra del segle xix (una llinda porta l'any 1887). A principis de segle XX s'hi van fer reformes profundes, sobretot al primer i al segon pis; són d'aquesta època les finestres allargassades, emmarcades amb maó. Del Xup de Les Comes no es tenen notícies escrites. Per tradició oral s'ha explicat que aquesta cavitat servia d'aglaner i la seva funció era la de tenir un dipòsit on els aglans es poguessin estovar. També podria molt ben ser un dipòsit d'aigua per altres funcions, com la de tenir aigua per regar els horts.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Comes de Santa Eugènia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Lechago

Lechago és una població de Terol adscrita al municipi de Calamocha, a la Comunitat Autònoma de l'Aragó.

## Situació

Es troba a la conca del riu Pancrudo (afluent del Jiloca), junt a la rambla de Cuencabuena, a uns 4 km de Calamocha, municipi de què des de 1971 forma part. La seua població l'any 1999 era de 120 habitants que viuen principalment de l'agricultura i la ramaderia.
# Lechner

Lechner és el nom dels següents personatges:
* Leonhard Lechner (1553 -Stuttgart, 1606), músic tirolès que fou compositor i mestre de capella del duc de Wurtemberg
* Robert Lechner (Bruckmühl, Baviera, 1967), ciclista alemany
# Lechona

La lechona és un plat típic de la regió colombiana del Tolima. Aquest plat fort està compost per carn de porc i pèsol cuinada. És servit amb arepas de blat de moro blanc i una varietat de natilla que localment es coneix com a "insulso".

## Preparació

La lechona ha de tenir un pes d'aproximadament 115 lliures. Posteriorment es neteja l'animal i s'extreu la carn amb cura de no trencar la pell deixant el cap intacte. Per donar-li millor sabor a la part externa de la lechona se li ha d'aplicar sal, la qual cosa donarà com a resultat una millor cocció, color i presentació del plat.
La carn que es va extreure és adobada amb ceba llarga picada, alls pelats i triturats, aigua, sal, pebre i comí. Val la pena agregar que la carn de les costelles no s'ha de separar, ja que serà part fonamental de l'estructura final del plat, aquesta ha de ser igualment adobada. Una vegada la carn estigui adobada es procedeix a la preparació del farciment, que consta de: pèsol, llard de porc i ceba finament picada. Tot això es fregeix en una cassola agregant la carn picada i adobada.
S'emplena la lechona tenint en compte que s'ha de posar una capa de carn i os de costella, seguida del farciment, prèviament preparat, repetint aquest procediment fins a omplir completament la pell del porc, s'ha d'emplenar d'aquesta manera perquè l'estructura de la lechona es mantingui. S'ha de cosir la lechona en punt de creu i es porta al forn en una graella amb buits. Quan la lechona ja estigui en el forn s'ha de banyar amb suc de taronja agra perquè la seva part externa torri adequadament i quedi cruixent.
S'ha de preparar en el forn per 3 hores a 400 graus i després 2 hores a 200 graus. Tradicionalment, es prepara en forns de fang pre escalfats i la seva cocció és d'aproximadament 12 hores. Després d'això, s'ha de deixar refredar, per servir en plats individuals repartint porcions de farcit i pell equitativament, acompanyat per arepa de blat de moro blanc, "insulso" i una beguda al gust.

## Enllaços externs

* Gastronomia - Tolima - Lechona
# Lianne Sanderson

Lianne Sanderson és una davantera de futbol amb 50 internacionalitats per Anglaterra. Ha sigut subcampiona d'Europa i bronze al Mundial amb la selecció, i ha guanyat la Lliga de Campions amb l'Arsenal.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols | Selecció (fases finals) |
| | Arsenal FC | 1 Lliga Campions, 5 Lligues, 4 Copes, 2 Copes Lliga, 2 Supercopes | Mundial 2007 (quarts) |
| 08/09 - 09/10 | Chelsea FC | | Eurocopa 2009 (subcampió) |
| 2010 - 2011 | Philadelphia Independence |
| 11/12 | RCD Espanyol | 1 Copa |
| 2012 | D.C. United |
| 2013 - 2014 13/14 | Boston Breakers Apollon Limassol (cessió) |
| 2015 2015 15/16 | Arsenal FC Portland Thorns Apollon Limassol (cessió) | | Mundial 2015 (3r lloc) 0 0 |
| 2016 2016 - act. | Orlando Pride Western New York Flash |

## Referències

* ↑ «The FA». Arxivat de l'original el 2014-04-05. [Consulta: 2 agost 2016].
* ↑ The Telegraph
* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 2 agost 2016].
* ↑ BBC
# Llac Bogoria

El llac Bogoria és un llac salí i alcalí que es troba en una regió volcànica a Kenya com altres llacs de la zona hostatja una de les poblacions d'ocells flamencs més gran del món. Ocupa uns 34 km² i es troba a uns 990 m d'altitud. És un dels llocs protegits pel Conveni de Ramsar i és una Reserva Nacional des de 1973. La fondària del llac només és de 10 metres com a màxim, fa uns 34 km de llarg per 3,5 km d'ample. La seva conca de drenatge és de 700 km².
Té uns 18 geisers, essent el lloc d'Àfrica on se'n concentren més, i fonts termals.
Aquest llac conté grans concentracions d'ions de Na$^+$, HCO₃$^-$ i CO₃$^{2-}$ originades per les aportacions dels rius Sandai i Emsos i per unes 200 fonts termals alcalines. És un llac molt productiu en cianobacteris i Spirulina que alimenten els flamencs.
L'ètnia Endorois habitava tradicionalment la zona però van ser obligats a abandonar-la en la dècada de 1970 i demanen oficialment la seva tornada en la Comissió africana dels drets humans i dels pobles.
Hi ha activitat turística i hotels.

## Referències

* Tiercelin, J.J. and Vincens, A. (Eds) 1987. Le demi–graben de Baringo–Bogoria, Rift Gregory, Kenya: 30,000 ans d'histoire hydrologique et sédimentaire. Bulletin des Centres de Recherches Exploration-Production Elf-Aquitaine, v. 11, p. 249–540.
* Renaut, R.W. and Tiercelin, J.-J. 1993. Lake Bogoria, Kenya: soda, hot springs and about a million flamingoes. Geology Today, v. 9, p. 56-61.
* Renaut, R.W. and Tiercelin, J.-J. 1994. Lake Bogoria, Kenya Rift Valley: a sedimentological overview. In: Sedimentology and Geochemistry of Modern and Ancient Saline Lakes. (Eds R.W. Renaut and W.M. Last), SEPM Special Publication, v. 50, p. 101–123.
* North Lewis, M. 1998. A Guide to Lake Baringo and Lake Bogoria. Horizon Books. (ISBN 9966-868-17-8)
* Harper, D.M., Childress, R.B.. Harper, M.M., Boar, R.R., Hickley, P., Mills, S.C., Otieno, N., Drane, T., Vareschi, E., Nasirwa, O.1, Mwatha, W.E., Darlington, J.P.E.C., and Escuté-Gasulla, X. 2003. Aquatic biodiversity and saline lakes: Lake Bogoria National Reserve, Kenya. Hydrobiologia, v. 500, p. 259-276.
* Renaut, R.W. and Owen, R.B. 2005. The geysers of Lake Bogoria, Kenya Rift Valley, Africa. GOSA Transactions, v. 9, 4–18.

## Enllaços externs

* Minority Rights Group on the Endorois and Lake Bogoria Arxivat 2009-10-29 a Wayback Machine.
# Llac Bohinj

El llac Bohinj (Bohinjsko jezero) està situat als Alps Julians al nord-oest d'Eslovènia, molt a prop del llac Bled i de la frontera amb Itàlia i Àustria, dins el Parc Nacional de Triglav.
El llac Bohinj és el llac natural més gran d'Eslovènia. Les seves dimensions són de 4.350 m de llarg, i 1.250 m d'ample, tenint la seva màxima profunditat a 45 m. El llac és d'origen glacial embassat per una morena. El més gran dels rierols que desemboquen al llac és el Savica. A la part del nord del llac hi trobem unes quantes fonts submarines, la més coneguda és la font de Govic.

## Referències

* ↑ «Characteristics of Biological and Landscape Diversity in Slovenia». A: Hlad, Branka. Biological and Landscape Diversity in Slovenia: An Overview. Ljubljana: Environmental Agency of the Republic of Slovenia, Ministry of the Environment and Spatial Planning, 2001, p. 13. ISBN 961-6324-17-9. Arxivat 2012-11-25 a Wayback Machine.
* ↑ Royal Geographical Society (1856) "Wocheiner-See" A Gazetteer of the World: or, Dictionary of geographical knowledge, compiled from the most recent authorities, and forming a complete body of modern geography -- physical, political, statistical, historical, and ethnographical A. Fullarton, Edinburgh, Scotland, p. 529, OCLC 20348227; note that Lake Bohinj was formerly known in English by its German name Wocheiner See, or sometimes Lake Wochein.
* ↑ Baedeker, Karl (1879) "Terglou: The Valley of the Wocheiner Save" The Eastern Alps: Including the Bavarian Highlands, the Tyrol, Salzkammergut, Styria, and Carinthia (4th ed.) Dulau and Co., London, p. 353, OCLC 4018143
# Llac Bolon

El llac Bolon (en rus: Болонь) és un llac d'aigua dolça que es troba al krai de Khabàrovsk, a la part asiàtica de Rússia. Té una superfície de 338 km², amb una llargada de 70 km i una amplada de 20 km. La profunditat màxima és de 3 m. Està connectat amb el riu Amur mitjançant una sèrie de canals.
És un important lloc de parada per a les aus migratòries. L'extrem sud del llac és una reserva natural.

## Referències

* ↑ «ozero Bolon’ | enciclopedia.cat». [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ «Государственный водный реестр: озеро Болонь (Болен, Нури-Оджал, Боулен-Оджал)». [Consulta: 26 agost 2023].
* ↑ "22. Information Sheet on Ramsar Wetlands" Arxivat 2011-06-22 a Wayback Machine.. Wetlands International. Retrieved 25 January 2010.
* ↑ «Lake Bolon and the mouths of the Selgon and Simmi Rivers». [Consulta: 25 abril 2018].
# Llet evaporada

La llet evaporada (o llet condensada no ensucrada) és un producte lacti líquid molt viscós que aconsegueix conservar la llet sense necessitat de frigorífic concentrant-la, fent evaporar una part de l'aigua que no conté sucre. Nicolas Appert va inventar el procediment en la dècada del 1820.
El procediment industrial que s'utilitza per a elaborar llet concentrada sense sucre és lleugerament diferent del que s'utilitza per a la llet concentrada ensucrada: incorpora un procés d'esterilització, innecessari quan s'utilitza sucre per a augmentar la durada de conservació.

## Referències

* ↑ «Llet evaporada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ McGee, Harold. On food and cooking: the science and lore of the kitchen. Simon and Schuster, 2004, p. 24. ISBN 978-0-684-80001-1.
* ↑ Marriott, William McKim; Schoenthal, L. «An experimental study of the use of unsweetened evaporated milk for the preparation of infant feeding formulas». Archives of Pediatrics, 46, 1929, pàg. 135–148.
* ↑ Clark WS Jr. Evaporated milk. In: Francis, FJ, ed. Wiley Encyclopedia of Food Science and Technology. 2nd ed. Nova York: Wiley, 2000a, pp 661–662. Nicolas Appert Le livre de tous les ménages ou l'art de conserver... Paris, 1831, http://www.appert-aina.com
# Leporinus geminis

Leporinus geminis és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ Garavello, J.C. & Santos, G.M. 2009. Two new species of Leporinus Agassiz, 1829 from Araguaia-Tocantins system, Amazon basin, Brazil (Ostariophysi, Anostomidae). Brazilian Journal of Biology, 69 (1): 109-116.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Leporinus guttatus

Leporinus guttatus és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.

## Enllaços externs

* AQUATAB