OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Metaschoepita

La metaschoepita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la schoepita.

## Característiques

La metaschoepita és un òxid de fórmula química (UO₂)₈O₂(OH)₁₂·10H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Pot aparèixer com a producte de la deshidratació de l'schoepita, i pot deshidratar-se a paulscherrerita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la metaschoepita pertany a «04.GA: Uranil hidròxids sense cations addicionals» juntament amb els següents minerals: paraschoepita, schoepita, paulscherrerita, ianthinita, metastudtita i studtita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Shinkolobwe, situada al districte de Kambove (Província d'Alt Katanga, República Democràtica del Congo). També ha estat descrita a Namíbia, el Pakistan, el Japó, Austràlia, Mèxic, els Estats Units, el Canadà, Alemanya, Itàlia, Suïssa i la República Txeca.

## Referències

* ↑ «Metaschoepite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Raquel Santanera i Vila

Raquel Santanera i Vila (Manlleu, 1991) és una poeta catalana. Alguns dels seus poemes han estat traduïts al castellà, anglès i italià. Des del 2019 és una de les tres programadores del bar L'Horiginal de Barcelona, i també coordina i programa el cicle de poesia i art «Els Vespres Malgastats» a la comarca d'Osona.

## Obra publicada

* Teologia poètica d’un sol ús (Viena Edicions, 2015; 40è premi de poesia Martí Dot)
* De robots i màquines o un nou tractat d’alquímia (El Gall Editor, 2017; premi Pollença de poesia)
* Reina de rates. Crònica d’una època (Pagès Editors, 2021; 36è premi Miquel Martí i Pol de poesia)

## Referències

* ↑ «Raquel Santanera». CCCB. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ Pizà, Josep. «Escric en català perquè és la millor manera de mantenir-lo despert i actiu». dBalears, 18-10-2018. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ «Habitar la contradicció: el nou Horiginal». Núvol, 07-02-2019. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ ««El Devot» i «La Història» de Raquel Santanera». El Temps de les Arts, 24-08-2021. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ «La manlleuenca Raquel Santanera guanya el 40è premi de poesia Martí Dot» (en elter.cat), 09-04-2015. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ «Reina de rates». Catorze, 11-11-2021. [Consulta: 8 març 2023].
# Caraguatatuba

Caraguatatuba és un municipi de l'estat de São Paulo, en el litoral nord, en la microrregió del mateix nom. La població el 2007 va ser de 88.815 habitants, distribuïts per una àrea 484 km², el que resulta en una densitat demogràfica de 183,52 hab/km². El municipi participa del programa d'inclusió digital.

## Referències

* ↑ «Panorama» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
* ↑ «História & Fotos» (en portuguès brasiler). IBGE. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Luis Blanc y Navarro

Luis Blanc y Navarro (Barbastre, 1834-La Almunia de Doña Godina, 1887) va ser un periodista, polític, dramaturg i publicista aragonès

## Biografia

Nascut en la localitat de Barbastre en 1834, va estar implicat en activitats revolucionàries. D'ideologia republicana, va ser redactor en 1866 d' El Ancora Profesional i director en 1867 d' El Relámpago i El Puñal y la Hoguera, periòdics clandestins pels quals va ser condemnat a presó.
De ben jove es dedicà a les activitats revolucionàries vinculades al republicanisme, tant a Madrid com a Barcelona. Va arribar a ser militar als carboneros. Estigué implicat en la Revolta de la caserna de San Gil (1866), per la qual fou condemnat a mort, després rebaixada a condemna de presó.
Recobrada la llibertat uns dies abans del triomf de la Revolució de 1868, va ser diputat a Corts pel districte electoral de Barbastre i director dels periòdics La República Federal (1870) i La España Federal (1873).
Fou autor d'obres teatrals com El cantor del pueblo (1863), La quiebra de un banquero (1864), Bernardo el calesero (1866), Romper cadenas (1873) -de temàtica abolicionista- y El sorteo (1874). En paraules de Francisco Flores García, les seves obres de teatre «valien molt poc».
La seva defunció, a l'octubre de 1887, es produí en la localitat saragossana de La Almunia de Doña Godina, on portava alguns anys apartat del periodisme i dirigint una companyia dramàtica infantil.

## Referències

* ↑ Segovia, 1877, p. 127-128.
* 1 2 Segovia, 1877, p. 127-129.
* 1 2 3 Ossorio y Bernard, 1903, p. 47.
* ↑ Segòvia, 1877, p. 131.
* ↑ Ossorio y Bernard 1903, p. 47 ; Segovia 1877, pp. 127-129.
* ↑ Segòvia, 1877, p. 127-129.
* ↑ Flores García, 1916, p. 19.
* ↑ Ossorio i Bernard, 1903, p. 47.
Aquest article és una obra derivada d' Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1903, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.

## Bibliografia

* Flores García, Francisco «Siluetas revolucionarias. Luis Blanc». Blanco y Negro [Madrid], 30-04-1916, pàg. 19. ISSN: 0006-4572.
* Ossorio y Bernard, Manuel. «Blanc (Luis)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
* Segovia, Ángel María. Figuras y figurones : biografías de los hombres que más figuran actualmente en España : historia, vida y milagros de cada uno de ellos, con una relación exacta de las virtudes, méritos, vicios, apostasías, casualidades, etc., etc. que más contribuyeron a su elevación. Madrid: Astort Hermanos, Editores, 1877.

## Enllaços externs

* Publicacions de Luis Blanc y Navarro a HathiTrust
# Rouvil·leïta

La rouvil·leïta és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom en honor de l'antic nom del comtat on se situa la pedrera Poudrette on va ser descoberta aquesta espècie mineral: el comtat de Rouville.

## Característiques

La rouvil·leïta és un carbonat aprovat com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional que va ser publicat l'any 1991. La seva fórmula química va ser redefinida l'any 2022, passant de Na₃CaMn$^{2+}$(CO₃)₃F a Na₃Ca₂(CO₃)₃F. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Els cristalls són prismàtics, allargats al llarg de [001], mostrant {100}, {010}, {110}, {001}, {101}, {023}, {032}, de fins a 1 mm; comunament en forma de masses granulars. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la rouvil·leïta pertany a «05.BC - Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations alcalinoterris» juntament amb la brenkita i la podlesnoïta.

## Formació i jaciments

La rouvil·leïta va ser descoberta a la pedrera Poudrette, al Mont Saint-Hilaire (Quebec, Canadà) en un xenòlit de sodalita en un complex intrusiu alcalí de gabre-sienita. També ha estat trobada al complex Kalkfeld, al Districte de Damarland (Kunene, Namíbia) i al mont Alluaiv, a la península de Kola (óblast de Múrmansk, Rússia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: kupletskita, vil·liaumita, aegirina, microclina, cancrinita, analcima, shortita, vuonnemita, criolita, kogarkoïta (Mont Saint-Hilaire, Canadà); manganotiquita, mineevita, nahcolita, trona, pirssonita, sidorenkita i rodocrosita (península de Kola, Rússia).

## Referències

* 1 2 3 «Rouvilleite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 maig 2017].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 65». European Journal of Mineralogy, 34, 1, 24-02-2022, pàg. 143–148. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-143-2022 [Consulta: 4 març 2022].
* 1 2 3 «Rouvilleite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 maig 2017].
# Riu Correntoso

El riu Correntoso és un riu ubicat a Villa La Angostura, Argentina. Aquest riu va des del Llac Correntoso cap al Llac Nahuel Huapi, destacant-se per ser un dels rius més curts del món, amb 200 o 300 m de longitud, depenent del nivell de l'aigua dels llacs de sortida i arribada.
Aquest riu és famós entre els entusiastes de la pesca amb mosca, per l'abundància de truites de gran mida, especialment a la desembocadura cap al llac Nahuel Huapi.
Sobre el riu hi passen dos ponts, un de per als vianants, molt freqüentat per turistes, i un altre de molt més gran (imatge), sobre la qual circula la ruta nacional 231.
# Roca del Pebre

La Roca del Pebre és una muntanya de 451 metres que es troba entre els municipis de Benissanet, a la comarca de la Ribera d'Ebre i de Corbera d'Ebre, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Benissanet». Miscel·lània. CERE, 1998, pàg. 7.
* ↑ «Roca del Pebre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rosa Ana Alonso Clusa

Rosa Ana Alonso Clusa (Santander, 10 d'octubre de 1970) és una professora i política espanyola.

## Biografia

Nascuda a Santander, va cursar des de 1988 fins a 1991 la diplomatura de magistratura d'Educació Infantil i Primària a la Universitat de Cantàbria. Va treballar en el Col·legi Puente com a mestra i posteriorment en l'Asociación Andares com a suport per a nens amb trastorn generalitzat del desenvolupament, fins que es va incorporar com a professora en l'àmbit públic.
Ha estat diputada per Cantàbria en la XI i la XII legislatures. Ha estat secretària de Relació amb la Societat Civil i els Moviments Socials del Consell Ciutadà de Podem Cantàbria.

## Referències

* 1 2 3 «ROSA ANA ALONSO CLUSA». Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Congreso. Ficha. Alonso Clusa, Rosa Ana. XI Legislatura» (en castellà). [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Congreso. Ficha. Alonso Clusa, Rosa Ana. XI Legislatura» (en castellà). [Consulta: 10 juliol 2017].
# Rotació diferencial

La rotació diferencial s'observa quan diferents parts d'un objecte en rotació es mouen amb diferents velocitats angulars a diferents latituds i/o profunditats. Això indica que l'objecte no és sòlid. Les galàxies i protoestrelles mostren generalment rotació diferencial. Alguns exemples al nostre sistema solar són el Sol, Júpiter i Saturn.
Al voltant de l'any 1610, Galileu va observar les taques solars i va calcular la rotació del Sol. El 1630, Christoph Scheiner va informar que el Sol tenia diferents períodes de rotació als pols i a l'equador, estant d'acord amb els valors moderns.

## Vegeu també

* Giovanni Cassini
* Nebulosa solar
* Rotació estel·lar
* Taca solar

## Bibliografia addicional

* Annu. Rev. Astron. Astrophys. 2003. 41:559-643 doi: 10.1146/annurev.astro.41.01152.094848 “The Internal Rotation of the Sun”
* David F. Gray, Stellar Photospheres; The Observations and Analysis of: Third Edition, chapter 8, Cambridge University Press, ISBN 9780521851862
# Roger Machado Marques

Roger Machado Marques (Porto Alegre, Brasil, 25 d'abril del 1975) és un futbolista brasiler que va disputar un partit amb la selecció del Brasil.

## Estadístiques

Selecció de Brasil :
| Anys | Partits | Gols |
| 2001 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Rouhe

Rouhe és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rouhe era de 77 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 16 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 37 eren cases i 1 era un apartament. Dels 35 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 7 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rouhe el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 46 persones, 38 eren actives i 8 eren inactives. De les 38 persones actives 35 estaven ocupades (19 homes i 16 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 8 persones inactives 4 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Rouhe hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rouhe a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rouhe a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Roškovce

Roškovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1478.
# Saint-Gingolph (Valais)

Saint-Gingolph és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte de Monthey.

## Localitats

* Saint-Gingolph
* Frenay

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Samiopula

Samiopula (grec: Σαμιοπούλα,, la traducció literal del qual és Petita Samos) és una illa grega situada al nord del mar Egea, 0,85 km al sud de Samos, estant a la seva jurisdicció. Segons el cens de l'any 2001 hi havia a l'illa 5 habitants.
Mesura proximadament 2,15 km de longitud i 0.7 km d'ample. Hi ha pocs edificis a Samiopula, principalment les petites esglésies parroquials d' Agia Pelagia (en grec Αγία Πελαγία) i de l'Ascensió de Crist (en grec: Αναλήψεως του Σωτήρος), una petita taverna i alguns petits cases i refugis. Els serveis d'electricitat i telèfon es proporcionen a través de cables submarins de la propera Samos. Sistemes fotovoltaics proporcionen una certa energia elèctrica alternativa. Hi ha algunes cisternes a l'illa i l'aigua de pluja es conserva durant tot l'hivern. La major part del terreny és rocós, amb molt pocs arbres i diverses espècies de matolls, arbustos i flors silvestres. L'illot és fàcilment accessible durant la temporada turística a través d'excursions diàries des dels ports de Pythagoreio i Ormos Marathokampou. Hi ha una única platja a l'illa, psalida (en grec Ψαλίδα), que és bastant petita i pot estar molt concorreguda durant la temporada alta d'estiu, tot i que l'únic que ofereix són belles sorres blanques i aigües color turquesa.

## Enllaços externs

* Map of Samos Showing Samiopoula Arxivat 2006-09-20 a Wayback Machine. Choiseul Gouffier,"Voyage pittoresque de la Grece, 1782, vol I"
* Official website of Municipality of Pythagoreio
# Rudolf Brummer

Rudolf Brummer (Radebeul, Saxònia, 23 d'abril de 1907 - Múnic, 1 d'octubre de 1990) fou un filòleg i lul·lista alemany.
Brummer va estudiar a les universitats de Leipzig, París i Breslau i es va doctorar el 1932 a Breslau amb una tesi feta sota la direcció de Fritz Neubert; presentà la tesi d'habilitació el 1943 a la mateixa universitat. Fou professor a la Universitat de Rostock de 1946 a 1958, a la Freie Universität Berlin de 1958 a 1959 i, després de sortir il·legalment de la RDA, a la Universitat de Magúncia de 1959 a 1972, on destacà com a especialista en Ramon Llull i Sèneca. Fou director de l'Auslands und Dolmetscherinstitut de Germersheim i publicà articles a les revistes Randa i Estudis Romànics. Una beca de recerca de la Deutscher Katalanistenverband rep el seu nom.

## Obres

* Grundzüge einer Bibliographie für das Studium der französischen Philologie, 3a ed., Berlín 1948
* (Ed.) Romanica. Festschrift Prof. Dr. Fritz Neubert, Berlin, zum 60. Geburtstag am 2. Juli 1946, Berlin 1948
* Ramon Llull. Eine Literaturstudie, in: Zeitschrift für romanische Philologie 84, 1968, p. 340-379
* Katalanische Sprache und Literatur. Ein Abriss (1975)
* Bibliographia Lulliana. Ramon-Llull-Schrifttum 1870-1973 Hildesheim 1976; publicat en català a Palma el 1991
* Studien zur französischen Aufklärungsliteratur im Anschluss an J.-A. Naigeon. (Sprache und Kultur der germanisch-romanischen Völker 11) Priebatsch, Breslau (1932)

## Bibliografia

* Sprache, Literatur, Kultur. Romanistische Beiträge. Festschrift Rudolf Brunner, editat per Dietrich Briesemeister, Bern 1974 (Miscel·lània d'homenatge, amb una bibliografia de l'homenatjat)
* Dietrich Briesemeister Notícies necrològiques a in: Iberoromania 32, 1990, p. 119-120, i: Zeitschrift für Katalanistik 3, 1990, p. 293-295

## Referències

* ↑ Lola Badia In Memoriam Rudolf Brummer, publicat a Randa el 1990; segons la viquipèdia alemanya i la GEC morí el 1989
* ↑ Professorat de la Universitat de Magúncia

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia
* Web de la Universitat de Rostock (dades biogràfiques amb una foto)
# Sant Miquel de Guarda-si-venes

Sant Miquel de Guarda-si-venes és una església romànica del poble de Guarda-si-venes, del municipi de Guissona, a la comarca de la Segarra. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català

## Descripció

Aquesta és una ermita romànica de petites dimensions, construïda amb carreus de pedra molt ben tallats i coberta a dues aigües. La façana principal presenta una portada dovellada amb arc de mig punt, damunt de la qual trobem una rosassa amb una traceria molt treballada i un campanar d'espadanya d'un sol ull. L'interior de l'ermita ha estat recentment restaurat i presenta una única volta apuntada de pedra, amb murs laterals arrebossats i pintats, on trobem petites fornícules rectangulars amb imatges de Sants. L'altar està presidit per una imatge de fusta de la Mare de Déu de les Neus que alleta el seu fill Jesús. Aquesta imatge data del segle xii. La façana nord d'aquesta ermita serveix com a mur de tancament del cementiri de Guarda-si-venes.

## Notícies històriques

Al segle xi es va repoblar la plana de Guissona i es va consagrar aquesta ermita al "castellum Guardasivenen" que tenia una relació de dependència amb Santa Maria de Guissona.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Guarda-si-venes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 setembre 2014].
# Sant Miquel de Gonteres

* Per a altres significats, vegeu «Estació de Sant Miquel de Gonteres-Viladecavalls».
Sant Miquel de Gonteres o Sant Miquel de Guanteres és una urbanització al Vallès Occidental, a mig camí entre Viladecavalls i Terrassa i en terres repartides a ambdós municipis. És entre la Riera de Gaià i el torrent de Can Gonteres, a l'antiga masia de Sant Miquel de Gonteres, prop de la travessa el ferrocarril Barcelona-Manresa, que hi té una estació de la línia de rodalies R-4. Té accés per la carretera C-58 o autovia de la Bauma, per una carretera que surt de Terrassa mateix (al barri de Can Boada) i per la carretera B-122, o carretera que mena a Rellinars.
Té 1.725 habitants (2020), la majoria dels quals, 1.332, en terme municipal de Viladecavalls. A Terrassa, on la urbanització es coneix amb el nom de Can Gonteres i ocupa 0,27 km², hi estaven censades les 393 persones restants.
Depèn de les parròquies de Sant Martí de Sorbet (la part de Viladecavalls) i la Sagrada Família de Ca n'Aurell (la part terrassenca).
La urbanització es va formar cap a la dècada del 1960 com un seguit de torres de segona residència, als terrenys de la masia de Can Gonteres i de l'església adjacent de Sant Miquel, situats entre els masos de Can Mitjans de Guardiola i Can Tries, de l'antiga parròquia de Santa Maria de Toudell i avui pertanyents a Viladecavalls. En un origen la urbanització era il·legal, però la seva situació es va anar normalitzant durant la dècada del 1980.
Prop de la urbanització hi ha les caseries del Molinot i Can Pepet.

## Referències

* ↑ «colònia Gonteres». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Idescat – Viladecavalls». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Ajuntament de Terrassa – Anuari estadístic 2021». [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Cardús Florensa, Salvador «Terrassa medieval: castells, esglésies i masos». Terme, 01-01-1999, pàg. 53. ISSN: 2014-9670.
* ↑ Pla d'acció cultural de Viladecavalls: estratègies culturals per a un municipi dispers. Diputació de Barcelona, p. 11.
# Sant Miquel de Lladorre

Sant Miquel de Lladorre és una antiga ermita del poble de Lladorre, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Lladorre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Miquel de Lladorre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Saelices de Mayorga

Saelices de Mayorga és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Festes i tradicions

* Fan processó en honor de la Verge del Carme el 16 de juliol.
* Fins a l'ermita de Ntra. Sra. Del Campablo van en romeria el mes de maig.
* L'1 d'agost celebren les cadenes de Sant Pere.
Amb algun conjunt de jotes castellanes que amenitza les festes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 226 | 208 | 192 | 179 |
# Saguinus pileatus

Saguinus pileatus és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil.

## Referències

* Rylands, A.B., et al. (2003). Saguinus mystax ssp. pileatus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10-05-2008 (en anglès). IUCN

## Enllaços externs

* Descripció i hàbits d'aquesta espècie. (castellà)
# Saint-George (Vaud)

Saint-George és un municipi del cantó suís del Vaud, situat al districte de Nyon. El municipi és famós per la seva glacera, situada a 1290 m d'altitud i que es podia visitar fins que es van treure les escales interiors per no fer-la malbé.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].