OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fanagòria

Fanagòria (en grec antic: Φαναγορία, llatí: Phanagoria) era una ciutat del Bòsfor Cimmeri fundada com a colònia de Teos quan un grup de fugitius de Cir II el Gran dirigits per algú anomenat Fanàgoras van arribar allà.
Estava situada sobre una illa anomenada actualment Taman, formada per la principal branca del riu Kuban quan desemboca a la mar Negra, i una branca més petita que desaigua a la llacuna Meòtida. El llac format per la branca major abans que entri a la mar s'anomenava Corocondamites, segons Estrabó (actualment Kubanskoi Liman).
La ciutat es va convertir un gran empori comercial per on passaven totes les mercaderies de la llacuma Meòtida i els països del sud del Caucas. Els reis del Regne del Bòsfor, per la seva bona situació la van escollir com la seva capital a l'Àsia. Panticapea era la seva capital occidental, segons Estrabó i Esteve de Bizanci.
La ciutat es va revoltar contra Mitridates VI Eupator, cap al final de la Tercera Guerra Mitridàtica i poc abans de la seva mort, i els seus fills, que dominaven la ciutadella, es van haver de rendir als insurgents. Farnaces II la va assetjar i conquerir uns anys després, però va fer les paus amb els seus habitants i la va abandonar després de prendre alguns hostatges, segons diu Apià. La ciutat va seguir tenint una posició dominant a la zona fins que al segle iv va ser conquerida pels huns.
Al segle vi, la van ocupar les tribus de la rodalia i la van destruir. Uns segles després, els russos van fundar no gaire lluny una colònia que es va dir Tmutarakan, l'any 965.
L'edifici més notable de Fanagòria sembla que era un temple dedicat a Afrodita Apatura, perquè es deia que la deessa durant la Gigantomàquia, quan els gegants la van atacar en aquest lloc, i va convocar Hèracles en la seva ajuda per aconseguir matar-los, ja que només podien ser morts per la col·laboració d'un déu i un mortal. Sauròmates, un dels reis del Bòsfor, el va restaurar, segons diu una inscripció.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phanagoria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 abril 2021].
# Anochece en la India

Anochece en la India és una pel·lícula espanyola escrita i dirigida per Chema Rodríguez. Es tracta d'una coproducció internacional, produïda per Producciones Sin Un Duro (Espanya), Jaleo Films (Espanya), Strada Film (Romania), Atmo independent film (Suècia), Canal Sur i Film i Väst.
Va començar a rodar-se el 25 de juny de 2012, a Bucarest (Romania), per a continuar fins a finals de juliol en localitzacions d'Espanya (Sevilla i província) i Turquia. La segona fase de rodatge va tenir lloc entre febrer i març de 2013, a Almeria i l'Índia, on va finalitzar el 25 de març de 2013. Fou estrena a Espanya 11 d'abril de 2014

## Argument

Narra la història del viatge que Ricardo (Juan Diego) i Dana (Clara Voda) emprenen per terra des d'Espanya fins a l'Índia. Ricardo, després d'una vida viatgera en la qual es va dedicar durant anys a portar hippies a l'Índia, creuant Europa, Turquia, l'Iran i el Pakistan, porta anys en cadira de rodes a causa d'una malaltia degenerativa. Quan aquesta aconsegueix la seva fase final, Ricardo decideix realitzar, per última vegada, aquest viatge que tantes vegades va fer, i tornar al lloc on una vegada va ser feliç. En aquesta ocasió, ho fa acompanyat per Dana, la seva assistenta romanesa.
És una road movie que usa el viatge com a excusa per a contar una història sobre l'amor, el pas del temps i el valor del present. I sobre la importància del viatge en si, més enllà del fet d'arribar a destí.

## Repartiment

* Juan Diego com Ricardo.
* Clara Voda com Dana.
* Javier Pereira com Saúl.
* Linda Molin com Karin.

## Premis

La pel·lícula va participar en la Secció Oficial del Festival de Màlaga 2014, i va ser guardonada amb la Biznaga de Plata al Millor Actor (Juan Diego) i al Millor Muntatge.

### Festival de Màlaga

| Any | Categoria | Persona/Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor actor | Juan Diego | Guanyador |
| 2014 | Millor muntatge | José M. G. Moyano | Guanyador |
| 2014 | Millor Pel·lícula | -- | Nominada |

### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2014

| Any | Categoria | Persona/Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor guió adaptat | Chema Rodríguez David Planell Pablo Burgués | Nominada |

### XXIX Premis Goya

| Any | Categoria | Persona/Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor guió adaptat | Chema Rodríguez David Planell Pablo Burgués | Nominada |

### XXIII Premis Turia

| Any | Categoria | Persona/Pel·lícula | Resultat |
| 2014 | Millor actor | Juan Diego | Guanyador |

## Referències

* ↑ Europapress. Comienza el rodaje Anochece en la India
* ↑ Anochece en la India, Fotogramas
* ↑ El filme «10.000 km» arrasa en el Festival de Cine de Málaga, La voz de Galicia, 3 de juliol de 2014
* ↑ «Medallas CEC 2014». CEC. Arxivat de l'original el 2020-01-23. [Consulta: 5 març 2015].
* ↑ Anochece en la India al web dels Goya
* ↑ La Cartelera Turia homenajeará a Raimon en la gala de sus XXIII premios, La Vanguardia, 26 de juny de 2014
# San Clemente (Califòrnia)

San Clemente és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 65.900 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, San Clemente tenia 49.936 habitants, 19.395 habitatges, i 13.014 famílies. La densitat de població era de 1.094,2 habitants/km².
Dels 19.395 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,6% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 32,9% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 31,5% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 63.507 $ i la renda mediana per família de 76.261 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.551 $ mentre que les dones 36.528 $. La renda per capita de la població era de 34.169 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- San Clemente». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- San Clemente». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Castell dels Comtes Guidi (Vinci)

El Castell dels Comtes Guidi es troba a Vinci, al centre de l'antic recinte fortificat.

## Descripció

El castell, conegut popularment com a "castell de la nau" per la seva forma allargada i la torre que recorda la forma d'un vaixell de vela, conté escuts d'armes pintats i esculpits, la memòria de l'alcalde, i la ceràmica de la Verge i Nen de Giovanni della Robbia de 1523.
L'antic castell dels Comtes Guidi també incloïa l'església de la Santa Creu, plena de records d'interès de la història local. És d'origen romànic, s'ha restaurat diverses vegades i acull la pica baptismal a la qual segons la llegenda s'hauria batejat Leonardo da Vinci.
A l'interior del castell hi ha la Vila Vignozzi, la imatge de la qual va ser reproduïda en la primera sèrie de bitllets de 50.000 lires.
A la plaça, darrere del museu, s'hi instal·là la gran escultura de fusta de Mario Ceroli, L'Uomo di Vinci (1987), inspirada en la famosa reproducció de l'Home de Vitruvi.

## Història

El castell data del segle XIII, i el va construir la família Guidi, que governava la zona des del segle x.
El castell era propietat de la ciutat de Vinci des de 1919. Després de moltes vicissituds i canvis de l'estructura original, des del 1953 és el museu dedicat a Leonardo da Vinci, el Museo Leonardiano di Vinci.

## Referències

* ↑ Caruso, Pietro. Wandering Through Tuscany (en anglès). Cadmo, 2002, p. 142. ISBN 978-88-7923-269-2.
* ↑ DK. Eyewitness Travel Family Guide Italy (en anglès). Dorling Kindersley Limited, 2014-05-01, p. 209. ISBN 978-1-4093-5398-0.
* ↑ Phillips, Cynthia; Priwer, Shana. 101 Things You Didn't Know about Da Vinci: Inventions, Intrigue, and Unfinished Works (en anglès). Simon and Schuster, 2018-01-16, p. 14. ISBN 978-1-5072-0660-7.
# Canyelles (desambiguació)

«Canyelles» té aquests significats:
* Geografia:
** Canyelles (Garraf), municipi de la comarca del Garraf
*** Castell de Canyelles, al municipi de Canyelles (Garraf)
*** Estació de Canyelles Rodalies de la Línia orbital ferroviària de Barcelona.
** Canyelles (Nou Barris), barri del districte de Nou Barris de la ciutat de Barcelona
*** Estació de Canyelles de l'L3 del Metro de Barcelona
** Canyelles (Castellfollit del Boix), entitat de població del municipi de Castellfollit del Boix (Bages)
** Platja de Canyelles, platja i urbanització a Lloret de Mar (la Selva)
** Canyelles (Tossa de Mar), entitat de població del municipi de Tossa de Mar (la Selva)
** Canyelles (Mont-ras), entitat de població del municipi de Mont-ras (Baix Empordà)
** Canyelles, l'Almadrava i Santa Rosa de Puig-rom, entitat de població del municipi de Roses, (Alt Empordà)
*** Platja de Canyelles Grosses, platja del municipi de Roses (Alt Empordà)
*** Platja de Canyelles Petites, platja del municipi de Roses (Alt Empordà)
** Platja de Canyelles, platja del municipi de Llançà (Alt Empordà)
** Canyelles, poblat medieval al municipi de Vilajuïga
* Biografies:
** Nicolau Canyelles i Delseny, religiós i editor sard d'origen català
** Vidal de Canyelles, bisbe d'Osca i compilador dels furs d'Aragó.
** Gabriel Canyelles, notari i escrivà barceloní
** Francesc Canyelles i Balagueró, pintor, gravador i dibuixant barceloní.
** Magí Canyelles, historiador i cronista manresà.
** Antonina Canyelles, poeta mallorquina.
** Neus Canyelles i Estapé, escriptora mallorquina.
** Antoni Canyelles Rigo, glosador mallorquí.
** Antoni Canyelles Ballester, il·lusionista, actor i escultor mallorquí.
Viccionari
# Sant Sebastià del Castell de Salses

Sant Sebastià del Castell de Salses és la capella del Castell de Salses, de la comuna de Salses, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situada a l'interior del Castell de Salses, entre els seus edificis de serveis, en concret, a l'angle nord-est del gran pati porticat
És una capella d'una sola nau, de planta rectangular i capçalera al nord, plana. Als peus de la nau hi ha una tribuna o cor, probablement per a ús de les autoritats militars durant la missa. L'altar major de la capella té una porta que comunica amb una de les torres d'artilleria del recinte, cosa que fa que no sempre aquesta capella tingués l'atmosfera de recolliment que s'espera dels locals consagrats.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Salses». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 252. Sant Sebastià del Castell de Salses». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.

## Referències

* ↑ Sant Sebastià del Castell de Salses en els ortofotomapes de l'IGN
# Estomodeu

L'estomodeu, a l'embrió, és una invaginació de l'ectoderma situada a l'intestí anterior que donarà origen a la boca, constituint la cavitat bucal primitiva de l'embrió somític. Comprèn la cavitat bucal com a tal i la cavitat nasal, perquè en aquest període entre ambdues no hi ha cap separació. Posteriorment aquestes cavitats queden limitades pel paladar.
L'estomodeu queda limitat cefàlicament pel procés fronto-nasal, en la seva porció cabal pel procés mandibular i lateralment pels processos maxil·lars. Es troba separat de la faringe per una membrana composta d'ectoderma i endoderma anomenada membrana bucofaríngea que desapareix completament al voltant del dia 24 de vida intrauterina, ja que no té mesoderma.
Els embrions somítics corresponen a embrions de diferents espècies de vertebrats que presenten moltes característiques comunes en determinat període primerenc del desenvolupament.
# Anodonthyla

Anodonthyla és un gènere de granotes de la família Microhylidae que és endèmic de Madagascar.

## Taxonomia

* Anodonthyla boulengerii Müller, 1892
* Anodonthyla emilei Vences, Glaw, Köhler, and Wollenberg, 2010
* Anodonthyla hutchisoni Fenolio, Walvoord, Stout, Randrianirina, and Andreone, 2007
* Anodonthyla jeanbai Vences, Glaw, Köhler, and Wollenberg, 2010
* Anodonthyla montana Angel, 1925
* Anodonthyla moramora Glaw and Vences, 2005
* Anodonthyla nigrigularis Glaw and Vences, 1992
* Anodonthyla pollicaris (Boettger, 1913)
* Anodonthyla rouxae Guibé, 1974
* Anodonthyla theoi Vences, Glaw, Köhler, and Wollenberg, 2010
* Anodonthyla vallani Vences, Glaw, Köhler, and Wollenberg, 2010

## Referències

* ZipCodeZoo (anglès)
* IUCN (anglès)
* Vences M., Glaw F., Köhler J. & Wollenberg K. Molecular phylogeny, morphology and bioacoustics reveal five additional species of arboreal microhylid frogs of the genus Anodonthyla from Madagascar Arxivat 2012-03-28 a Wayback Machine. Contributions to Zoology 2010; 79(1): 1-32
# Godofreu II de Lovaina

Godofreu II de Lovaina (nascut al voltant de 1100, mort el 13 de juny 1142) va ser comte de Lovaina, comte de Brussel·les, landgravi del Ducat de Brabant, marquès d'Anvers i duc de la Baixa Lotaríngia (aquí com Godofreu VI) 1140-1142.

## Família

Era el fill de Godofreu I de Lovaina, el comte de Lovaina, Brussel·les, landgravi de Brabant, marquès d'Anvers i duc de la Baixa Lotaríngia i d'Ida de Chiny.
Es va casar el 1139 amb Luitgarda de Sulzbach (Baviera) (1109 † després de 1163), filla de Berenguer II († ca. 1125), comte palatí de Sulzbach i senyor de Bamberg, i d'Adelaide de Wolfratshausen. Quan Luitgarda va enviudar es va casar amb Hug II comte de Metz. Liutgarda era germana de Gertrudis, esposa de l'emperador Conrad III. Van tenir un sol fill: Godofreu III de Lovaina (1140 † 1190), comte de Lovaina i Brussel·les, landgravi de Brabant, marquès d'Anvers i duc de Baixa Lotaríngia.

## Govern

Va ser associat al seu pare el 1136 i va portar el títol ducal partir d'aquesta data; la dignitat va ser confirmada per l'emperador Conrad III, del qual s'havia casat amb la germana. El seu pare havia obtingut durant diversos anys el ducat de la Baixa Lotaríngia, però li havia estat retirat en favor de Walerà II de Limburg. Walerà i Godofreu I van morir amb pocs mesos de diferència. L'emperador va donar llavors la Baixa Lotaríngia a Godofreu; llavors el fill de Walerà, Enric II de Limburg, va reclamar el ducat, però Godofreu va reaccionar vigorosament i es va desfer ràpidament del comte de Limburg.
Va morir dos anys després d'una malaltia hepàtica. Va ser enterrat a l'església de Sant Pere de Lovaina.

## Referències

* ↑ Wauters, Alphonse. «Godefroid II». A: Biographie Nationale de Belgique (en francès). vol. 7. Brussel·les: Bruylant-Christophe, 1886-1887, p. 854-855.
# Catedral de Badajoz

La Catedral de Badajoz (o Catedral de Sant Joan Bautista) està situada en la Plaça d'Espanya, en el centre de Badajoz, a Extremadura. Juntament amb la Catedral de Mèrida, és la seu dels arquebisbes extremenys.

## Història

Després de la conquesta cristiana de la ciutat el 1230, va ser nomenat bisbe Fra Pedro Pérez. Dos anys després, es va plantejar la necessitat de construir una catedral. Es va triar com emplaçament el Campo de San Juan, un terreny situat en l'exterior de l'alcazaba.
El 1276, la catedral va ser consagrada, sota l'advocació de sant Joan Baptista. Malgrat això, les obres de l'edifici van continuar fins al segle xv, no quedant completament acabat fins al segle xviii.

## Estructura

Exteriorment, la Catedral de Badajoz s'assembla a una fortalesa: posseeix forts murs, merlets i una sòbria i poderosa torre on es troba el campanar.
* La torre és el seu element exterior més destacat. Té 11 metres d'amplària i 41 metres d'altura, i està dotada de tres cossos i campanar. Encara que la fisonomia actual ens ofereix una única torre, va haver projectes de construir dos, una a cada costat de la façana principal, però per diversos motius i vicissituds en la història de la ciutat tan sols va poder ser aixecada la que avui podem contemplar.
* La Porta de Sant Joan
* La Porta de l'Anyell
* La Porta de Sant Blas
# Canyet de Mar

Canyet de Mar és el litoral del municipi de Santa Cristina d'Aro on es troba la urbanització Rosamar. Per arribar-hi cal agafar la carretera de la costa, la GI-682, que va de Sant Feliu de Guíxols a Tossa de Mar. A mig camí hi ha un desviament cap a la urbanització Rosamar.

## Urbanització Rosamar

Aquesta urbanització té una barana d'accés. Fora de temporada d'estiu la barana sol estar oberta, durant la temporada turística cal pagar. Una riera travessa la urbanització delimitant els municipis de Santa Cristina d'Aro a ponent i Sant Feliu de Guíxols a llevant.
La platja dels Canyerets es troba a llevant de la riera que desemboca sobre l'arenal i pertany al municipi de Sant Feliu de Guíxols.

## Ava Gardner

A la urbanització a prop de la platja de Canyet hi ha una estàtua femenina asseguda. És un homenatge a l'actriu Ava Gardner. L'actriu va actuar a la pel·lícula Pandora and the Flying Dutchman l'any 1951, rodada a la Costa Brava.

## Platja de Canyet

La platja de Canyet, situada davant de la urbanització Rosamar, està envoltada de penya-segats escarpats coberts per una vegetació exuberant. Té una longitud de 60 metres per una amplada mitjana de gairebé 10 metres i està formada per sorra de gra gruixut.

## Esculls de Canyet

Es tracta d'un grup de roques de color rosaci a ponent de la platja de Canyet, que s'endinsen en el mar units per un seguit de ponts de pedra.

## Cala de Canyet

La Cala de Canyet és una cala de no més de cinc metres d'ample flanquejats pel turonet de la Punta de Canyet a llevant i uns esculls de la platja de Canyet a ponent.

## Referències

* ↑ Ava Gardner i Frank Sinatra a Cala Canyet
* ↑ Canyet de Mar
# Museu d'Història Natural Casa Kandt

El Museu d'Història Natural Casa Kandt és un museu a Kigali (Ruanda). Està sota la responsabilitat de l'Institut de Museus Nacionals de Ruanda.
Dedicat a Richard Kandt, en la seva antiga residència del resident alemany Richard Kandt al turó Nyarugenge de la ciutat de Kigali, que ara s'ha convertit en Museu d'Història Natural des de 2006. El museu s'esforça per mostrar l'evolució de la vida, la descripció de la flora i fauna dels parcs naturals ruandesos (Nyungwe, Akagera i els volcans), antecedents geològics de Ruanda, història compartida d'Alemanya i Ruanda i exposició de rèptils vius (serps) amb l'objectiu d'explicar la interrelació entre la naturalesa i la història com a resultat del museu d'història natural. També és la millor vista de tres muntanyes (Mt Kigali, Mt Jali i Mt Shyorongi) i la millor vista de l'antiga ciutat de Kigali.

## Referències

* ↑ The Natural History Museum of Rwanda Arxivat 2014-03-16 a Wayback Machine. a livinginkigali.com
* ↑ Kandt House Museum a visitrwanda.com
* ↑ «Institute of National Museums of Rwanda». Arxivat de l'original el 9 desembre 2008. [Consulta: 6 novembre 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) (kinyarwanda) Museu d'Història Natural Casa Kandt. Arxivat 2013-05-21 a Wayback Machine.
# Sant Sebastià del Rial

Sant Sebastià del Rial és una antiga església romànica de la caseria del Rial, del poble de Baén, pertanyent al terme de Baix Pallars, del Pallars Sobirà. Pertangué a l'antic terme de Baén.
Està situada al nord-est del poble de Baén, al paratge de Lo Rial, a la dreta del Torrent Fondo i del Barranc del Rial.
Era una església d'una sola nau amb absis a llevant, tot dins de les característiques línies del romànic del segle xi. El conjunt és en ruïnes, i, a més, les restes de l'església serviren de cleda, magatzem i borda. Tot i l'abandonament i la degradació del lloc, encara es pot apreciar perfectament la planta de l'església, així com una part dels murs, que denoten un aparell del segle xi.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, 15 vols. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de D. Pascual Madoz, 1845-1850. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Baén». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Roig i Deulofeu, Albert; Adell i Gibert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Sebastià de Rial». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 219 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Sant Sebastià del Rial en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Fajr Shahid Sepasi Shiraz FC

El Fajr Shahid Sepasi Shiraz Football Club (persa: باشگاه فرهنگى ورزشى فجر شهید سپاسی شیراز, Bashgah-e Futbal-e Fajr-e Sepasi-ye Shiraz) és un club de futbol iranià de la ciutat de Xiraz.
El club és propietat de la milícia Basij.

## Història

El club nasqué l'any 1988, fundat per un grup de joves, amb el nom de Behzad. Quan Majid Sepasi fou mort durant la guerra Iran-Iraq, el club adoptà el nom de Fajr Shahid Sepasi en honor seu.
El 1991 fou comprat pels Cossos de la Guàrdia Revolucionària Islàmica (Sepah Pasdaran). El 1995 fou campió de la província de Fars i l'any següent ascendí a la lliga iraniana. El desembre de 2006 fou venut al Basij, i anomenat Moghavemat. El nom oficial passà a ser Moghavemat Shahid Sepasi Shiraz.

## Palmarès

* Copa Hazfi:
** 2001

## Entrenadors

* Mansour Pourheidari
* Mahmoud Yavari
* Gholam Hossein Peyrovani (1999-2009)
* Akbar Misaghian (2009-present)

## Futbolistes destacats

| Hashem Beikzadeh Faraz Fatemi Mehrzad Madanchi Mehdi Rahmati Bahman Tahmasebi Mehdi Rajabzadeh Davoud Seyed Abbasi Hossein Ashena Omidreza Ravankhah | Gholamreza Rezaei Siavash Akbarpour Ali Ansarian Mahmoud Fekri Ali Samereh Ali Alizadeh Sosha Makani Alireza Emamifar Farshid Talebi |

## Referències

* ↑ «Basij buy out Sepah». IRNA. [Consulta: 15 abril 2007].
* ↑ «Iran - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Fajr Shahid Sepasi Shiraz FC - Lloc web oficial