OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parks (Arizona)

Parks és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Arizona. Segons el cens del 2000 tenia 1.137 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Parks tenia 1.137 habitants, 462 habitatges, i 342 famílies La densitat de població era de 2,5 habitants/km².
Dels 462 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,6% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 25,8% no eren unitats familiars. En el 18,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 34,3% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 106,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.886 $ i la renda mediana per família de 45.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 34.500 $ mentre que les dones 27.875 $. La renda per capita de la població era de 19.377 $. Aproximadament el 6,4% de les famílies i el 9,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Parks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Parks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Padró municipal d'habitants

El Padró municipal d'habitants és un registre administratiu on consten els veïns d'un municipi. Correspon als ajuntaments la seva creació, manteniment, revisió i custòdia, i a l'Institut Nacional d'Estadística d'Espanya la coordinació dels padrons de tots els municipis, així com realitzar les comprovacions oportunes. La resolució de discrepàncies entre els ajuntaments o d'aquests o altres entitats locals amb l'INE correspon al Consell d'Empadronament (Consejo de Empadronamiento), òrgan col·legiat, amb representants de l'Administració General de l'Estat (INE, Oficina del Censo Electoral i Ministerio de AAPP) i de les entitats locals. Des de l'1 de maig de 1996, el Padró municipal d'Espanya es renovava ex-novo cada cinc anys. Des d'aleshores es transforma en padró continu, de gestió informatitzada i amb una revisió, la data de referència de la qual és l'1 de gener de cada any. Cal no confondre el padró municipal d'habitants, que és un registre de la població que realitzen els municipis, amb el cens de població, que és una operació estadística estatal sobre l'estructura de la població.
El veïnatge administratiu es refereix a l'empadronament. És objecte de regulació per part de la legislació de règim local, la qual exigeix a tot espanyol o estranger que visqui a territori espanyol, estar empadronat en el municipi que resideixi habitualment. Atorga la condició de veí als espanyols majors d'edat que resideixin habitualment en el terme municipal i figurin inscrits amb aquest caràcter en el padró. Concretament d'acord amb la Llei 7/1985, de 2 d'abril, reguladora de les bases del règim local, en la modificació operada per la Llei 4/1996, de 10 de gener, són veïns d'un municipi les persones inscrites en el padró. Totes les persones (espanyols i estrangers) que visquin a Espanya estan obligades a inscriure’s en el padró del municipi on resideixen habitualment i, si resideixen en diversos municipis, en aquell municipi en què habitin més temps l'any. Per tant, a diferència del veïnatge civil, que té efectes civils, el veïnatge administratiu té efectes juridicoadministratius i és el criteri que atribueix la condició política de català en l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006.

## Enllaços externs

* Padró municipal d'habitants, Idescat (Institut d'Estadística de Catalunya)
* Institut d'Estadística de les Illes Balears
* Portal Estadístic de la Generalitat Valenciana, Institut Valencià d'Estadística
# Palau del Senat (Espanya)

El Palau del Senat d'Espanya és l'edifici on es localitza la seu del Senat d'Espanya. Es localitza a la Plaça de la Marina, a la Vila de Madrid.

## Història

El solar actualment ocupat pel palau era on es trobava l'Església del Convent dels Pares Agustins Calçats. El 1814 fou habilitat perquè les Corts, aleshores d'una sola cambra, celebraren allí les sessions. El 1834 s'instaurà un sistema de dos cambres, amb la cambra alta que era l'Estament de Pròcers, i tres anys més endavant el Senat, que matingué la seu fins a l'actualitat. El Saló de Sessions, d'estil neoclàssic, fou obra de l'arquitecte González Velázquez. El 1845, l'arquitecte Álvarez Bouquel reformà el Convent. Des de 1870, l'arquitecte Rodríguez de Ayuso incorporà la biblioteca. El convent herrerià va tindre incorporats elements del neoclassicisme tardà (Saló de Sessions) i l'ambientació i mobiliari era d'estils isabelins, regència i alfonsins. Durant la dècada de 1950, la façana va ser radicalment canviada.
L'edifici fou ampliat, la inauguració fou feta pel rei Juan Carles I el 23 de setembre de 1991. L'ampliació va ser un projecte de l'arquitecte Salvador Gayarre. El nou edifici de l'ampliació estava format per tres parts:
* Cos: de quatre plantes. Està destinat per a despatxos de senadors amb façana al carrer del Rellotge.
* Segon volum de l'edifici: orientat al carrer Bailén, conté tres sales de reunions i el nou saló de sessions.
* Cos central: de dos plantes i un soterrani. Uneix les dos parts anteriors.

## Biblioteca

La biblioteca va ser establerta en un antic claustre. Seguí l'estil gòtic anglès. El 1882 va ser remodelada per Emilio Rodríguez Ayuso.
Conté fons bibliogràfics del segle xix i del primer terç del segle XX de gran importància. Hi ha incunables de la biblioteca de l'infant Carles Maria Isidre i obres editades el segle xvi.

## Col·lecció d'obres d'art

El Palau conté una col·lecció d'obres d'art, formada per una col·lecció de pintures de la segona mitat del segle xix patrocinades pel Govern d'Espanya i la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando més una col·lecció d'escultures, que són majoritàriament representacions de figures històriques i polítics membres del Senat.

## Referències

* 1 2 3 4 Pérez de Lama, 1998, p. 115.
* ↑ Pérez de Lama, 1998, p. 116.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
# Papa Joan II

Joan II (Roma, ? - Roma, 8 de maig del 535), de nom Mercurius, va esdevenir Papa el 2 de gener del 533. Va ser el primer a adoptar un nou nom en ser elevat a Papa, sent el seu nom el d'una divinitat pagana. Va intentar independitzar-se d'Atalaric, rei dels Ostrogots, mitjançant la confimació del decret contra la simonia (compravenda de càrrecs eclesiàstics).

## Referències

* ↑ «Papa Joan II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Papamosques de dors olivaci

El papamosques de dors olivaci (Cyornis olivaceus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a Tailàndia, Myanmar, Malàisia, Indonèsia i Brunei. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits i el seu estat de conservació és de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de dors olivaci». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 698. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Fulvous-chested Jungle-flycatcher. Cyornis olivaceus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 3 gener 2021].
# Parotocinclus longirostris

Parotocinclus longirostris és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes. Va ser descrict per Julio C. Garavello el 1988.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 2,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones.

## Referències

* ↑ Garavello, J. C. «Three new species of Parotocinclus Eigenmann & Eigenmann, 1889 with comments on their geographical distribution (Pisces, Loricariidae)» (en anglès). Naturalia [Sao Paulo], 13, 1988, pàg. 117-128.
* 1 2 Torres, Armi G.; Reyes, Rodolfo B. «Parotocinclus longirostris Garavello, 1988» (en anglès). FishBase.

## Bibliografia

* Garavello, Julio C. «Systematics and geographical distribution of the genus Parotocinclus Eigenamnn & Eigenamnn, 1889 (Ostariophysi, Loricariidae)». Arquivos de Zoologia, 28, 4, 30-12-1976, pàg. 1. DOI: 10.11606/issn.2176-7793.v28i4p1-37.
# Papel

El papel (pepel, papei) o oium (moium) és una llengua africana de les llengües papel, un subgrup de la branca bak de la família de les llengües nigerocongoleses. És parlada pels papels principalment a Guinea Bissau, encara que també hi ha parlants a Casamance (Senegal) i a Guinea.

## Referències

* ↑ Papel referència a Ethnologue (16th ed., 2009)
* ↑ Papel a glottolog

## Bibliografia

* (anglès) Lily Gaynor, Structure and function of Papel, S.l.n.d.
Viccionari
# Papia de peregrinis

La lex Papia de peregrinis va ser una llei romana aprovada a proposta del tribú de la plebs Gai Papi l'any 65 aC quan eren cònsols Luci Aureli Cotta III i Luci Manli Torquat. Ordenava expulsar de Roma a tots els estrangers (peregrini) excepte els italians i una personatge de nom Glaucip que per alguna raó desconeguda va tenir aquest privilegi excepcional tot i que no se sap qui era. Alguns autors pensen que aquesta llei era la mateixa que la lex Papia de sociis et nomine latino.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 123 [Consulta: 17 abril 2022].
# Partit Africà per a la Independència (Burkina Faso)

El Partit Africà per a la Independència (Francès: Parti Africain de l'Indépendance) és un partit polític de Burkina Faso (antigament Alt Volta), liderat per Philippe Ouédraogo.
Formava part del Partit Africà per a la Independència pan-africana i comunista (PAI), que va establir les seves branques a l'Alt Volta el 1963. El 1973 el PAI va llançar la Lliga Patriòtica per al Desenvolupament (LIPAD) com al seu front obert de masses. La LIPAD va esdevenir un important moviment durant la revolució del 1983 i a través de la LIPAD el PAI va prendre part en el govern de Thomas Sankara durant un any. Llavors les relacions amb Sankara es van tallar i la LIPAD va ser expulsada del govern.
A les eleccions parlamentàries del 1992, el PAI formava part del pro-govern del Front Popular. El PAI va guanyar dos escons.
El 1999 el PAI es va partir, i Soumane Touré va formar un PAI paral·lel. El PAI dirigit per Touré, que es va adherir al govern, va obtenir el reconeixement legal del nom PAI. El va perdre el 2005. El PAI liderat per Ouédraogo va registrar un partit electoral, el Partit per la Democràcia i el Socialisme el 2002, amb l'objectiu de presentar-se a les eleccions al 5 de maig del 2002. El PDS va guanyar l'1,7% del vot popular i 2 dels 111 escons.
El 2005 Ouédraogo va guanyar el 2,3% dels vots a les eleccions presidencials. Va ser recolzat pel PAI, el PDS, el CDS, el GDP i l'UFP. El PAI publica L'Avant-Garde.
# París-Niça 2004

La París-Niça 2004, 62a edició de la París-Niça, és un cursa ciclista que es va disputar entre el 7 i el 14 de març de 2004. La victòria fou per l'alemany Jörg Jaksche, el qual va liderar la prova de cap a fi.

## Resultats de les etapes

| Etapes | Data | Recorregut | Km | Vencedor d'etapa | Líder de la general |
| 1a | 7 de març | Chaville-Vanves | 13,2 km | Jörg Jaksche | Jörg Jaksche |
| 2a | 8 de març | Chaville-Montargis | 166,5 km | Pedro Horrillo | Jörg Jaksche |
| 3a | 9 de març | La Chapelle-Roanne | 229 km | Leon Van Bon | Jörg Jaksche |
| 4a | 10 de març | Roanne-Le Puy-en-Velay | 179 km | etapa anul·lada (neu) | |
| 5a | 11 de març | Le Puy-en-Velay-Rasteau | 215 km | Aleksandr Vinokúrov | Jörg Jaksche |
| 6a | 12 de març | Rasteau-Gap | 173,5 km | Denís Ménxov | Jörg Jaksche |
| 7a | 13 de març | Digne-les-Bains-Canes | 185,5 km | Aleksandr Vinokúrov | Jörg Jaksche |
| 8a | 14 de març | Niça-Niça | 144 km | Aleksandr Vinokúrov | Jörg Jaksche |

## Classificació general final

| Pos. | Vencedor | Equip | Temps |
| 1r | Jörg Jaksche | Team CSC | 28h 00' 01" |
| 2n | Davide Rebellin | Gerolsteiner | + 15" |
| 3r | Floyd Landis | US Postal | + 43" |
| 4t | Jens Voigt | Team CSC | + 43" |
| 5è | George Hincapie | US Postal | + 46" |
| 6è | Frank Vandenbroucke | Fassa Bortolo | + 57" |
| 7è | Óscar Pereiro Sio | Phonak | + 1' 01" |
| 8è | Michael Rogers | Quick Step-Davitamon | + 1' 09" |
| 9è | Fränk Schleck | Team CSC | + 1' 36" |
| 10è | José Azevedo | US Postal | + 1' 46" |
160 participants, 85 classificats

## Altres classificacions

* Classificació per punts: Davide Rebellin
* Classificació de la Muntanya: Aitor Osa
* Classificació dels joves: Michael Rogers
* Classificació per equips : Team CSC

## Referències

* ↑ «www.cyclingnews.com presents the 62nd Paris-Nice». [Consulta: 15 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'edició de 2004 (anglès)
# Passadís del carrer Isidre Forn

El Passadís del carrer Isidre Forn és una obra dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'inici del carrer Isidre Forn que té lloc a la plaça de la vila, està format per dos arcs que prenen unitat amb el conjunt el conjunt de la plaça de la vila doncs enllacen lateralment per un dels costat dels porxos d'aquesta.
Els dos arcs, són molt irregulars i estan units per un embigat pla, servint tot el conjunt, de base a una casa construïda damunt seu.

## Història

Ha de coincidir amb els testimonis de cases d'època gòtica, molt reformades, que formen el nucli antic de la vila, essent, per tant, d'època medieval.
Aquests carrerons d'arc són típics de la zona, els veiem a Pujalt, l'Àstor ... on són d'època medieval gòtica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Passadís del carrer Isidre Forn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Passejada amb barret

La Passejada amb barret és un esdeveniment cultural popular que porta una dècada invitant a tothom que vulgui a passejar-se amb barret per Barcelona. És una manera de donar la benvinguda a la primavera amb un barret ja sigui nou com a antic o usat. Organitzat per les capelleres barcelonines Nina Pawlowsky i Cristina de Prada, l'esdeveniment està inspirat en el concepte americà de la Easter Parade que és particularment popular a la ciutat de Nova York, on tradicionalment el diumenge de Pasqua es tanca al trànsit un tram gran de la 5a Avinguda perquè la gent surti a passejar amb barret.
La primera edició de la Passejada es va celebrar l'any 2005 i ha anat guanyant en popularitat amb el transcurs dels anys, arribant a sis-cents participants en 2012. Se celebra normalment el diumenge següent al diumenge de Pasqua (però si coincideix amb un altre festiu es canvia la data) i el recorregut és per Rambla de Catalunya, començant per la Diagonal.

## Referències

* ↑ «XII Passejada amb barret» (en castellà), 2016. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ «Barcelona se pone el sombrero» (en castellà). La Vanguardia, 20-04-2009. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ «Passejada amb barret per la ciutat» (en castellà). La Vanguardia, 04-04-2013. [Consulta: 4 abril 2020].

## Enllaços externs

* Passejada amb barret - WEB OFICIAL
* Reportatge de BARCELONA TELEVISIÓ www.btv.cat sobre la Passejada de 2011
* LA VANGUARDIA TV - reportatge filmat a la passejada de 8 de maig 2011
* Reportatge de BARCELONA TELEVISIÓ www.btv.cat sobre la Passejada de 2010
# Patrick Mario Bernard

Patrick Mario Bernard (Thionville, 20 d'agost de 1961) és un director de cinema francès.

## Biografia

Patrick Mario Bernard va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Metz del 1982 al 1986. Després es va convertir en il·lustrador i dissenyador gràfic, escenògraf i després director del teatre del 1986 al 1995.
Al cinema, és més conegut pel seu treball en duo amb Pierre Trividic. Va dirigir amb ell la pel·lícula Dancing el 2003, documentals sobre Howard Phillips Lovecraft, i, en la dècada de 2010, L'Angle mort.
També va fer un documental dedicat a Rodolphe Burger.

## Filmografia
### Director

* 1999 : Un siècle d'écrivains (1 épisodi, 1999) : Le cas Howard Phillips Lovecraft : toute marche mystérieuse vers un destin, codirigida amb Pierre Trividic
* 2001 : Ceci est une pipe, codirigida amb Pierre Trividic (curtmetratge)
* 2003 : Dancing, codirigida amb Pierre Trividic i Xavier Brillat
* 2006 : Une famille parfaite, codirigida amb Pierre Trividic (telefilm)
* 2009 : L'Autre, codirigida amb Pierre Trividic
* 2018 : Good (documental) dedicat a Rodolphe Burger
* 2019 : L'Angle mort, codirigida amb Pierre Trividic

### Guionista

* 2001 : Ceci est une pipe, escrit amb Pierre Trividic
* 2003 : Dancing, escrit amb Pierre Trividic
* 2006 : Une famille parfaite, écrit avec Pierre Trividic
* 2008 : L'Autre, escrit amb Pierre Trividic
* 2019 : L'Angle mort, escrit amb Pierre Trividic

### Músic

* 2001 : Ceci est une pipe
* 2003 : Dancing, música addicional
* 2006 : Une famille parfaite, música addicional
* 2008 : L'Autre, amb el pseudònim Rep Müzak

## Distinctions

* Le Cas Lovecraft
** Premi Ondas al millor programa de televisió (categoria TV internacional), Barcelona 1999.
** FIPA D’OR, categoria “Documentals de creació”, Biarritz 1999.
** Silver Spire, categoria Televisió/Arts, Premis Golden Gate a San Francisco, EUA 1999.
** Gran Premi de Literatura, 1999 Festival Internacional de Cinema d'Art, Mont-real.
* Ceci est une pipe
** Un Premi Docúpolis durant el Festival Internacional Documental de Barcelona-Docúpolis 2001
* Ball
** Premi de premsa dels 8è Rencontres Internationales de Paris Cinéma 2002.
** Tribeca Festival, selecció oficial. Nova York 2003.
** Gran Premi del Jurat - Millor llargmetratge al festival Image Nation, Montreal 2003.
** Premi especial del jurat, Festival de cinema gai i lèsbic de Torí. 2004.
* L'Autre
** Premi Actriu Femenina per a Dominique Blanc, Copa Volpi, Mostra/Venècia 2008
** Premi Singular de Cinema 2010, Syndicat National de La Critique.

## Notes i referències

* ↑ «Pierre Trividic». ACiD.
* ↑ Jacques Mandelbaum «"Lovecraft", de Patrick Mario Bernard et Pierre Trividic». Le Monde, 01-03-2007.
* ↑ Valérie Cadet «Un siècle d'écrivains : le cas Lovecraft». Le Monde, 6 août 2000.
* ↑ Guillaume Tion «Traiter l’invisibilité par l’hyperprésence». Libération, 7 décembre 2018.
* ↑ Clarisse Fabre «« Good » : variations sur Rodolphe Burger». Le Monde, 26 décembre 2018.
* ↑ «L'Ile-de-France soutient L’angle mort du duo Bernard-Trividic». Cineuropa - le meilleur du cinéma européen.
# Pere Nadal i Tortajada

Pere Nadal i Tortajada (Barcelona, 1921 - Barcelona, 1989) fou un jugador d'hoquei sobre patins català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Jugava a la posició de porter. Fou jugador de l'Skating Hockey Club, del Club Patí de Barcelona i de la Unió Club d'Hoquei de Barcelona. Amb aquest darrer club fou campió d'Espanya l'any 1945. L'any 1946 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà fins 1950, i guanyà quatre Campionats de Catalunya i tres d'Espanya. Finalitzà la seva etapa com a jugador al FC Barcelona.
El 1947 formà part de la primera selecció espanyola de la història, que acabà en tercera posició al Campionat del Món. El 1950 es proclamà subcampió del món.
Com a entrenador dirigí el FC Barcelona, amb el qual guanyà el campionat espanyol l'any 1953, fou entrenador de la selecció espanyola, amb Francesc Platon de seleccionador, entrenà el CD Femsa de Madrid durant quatre temporades, fou seleccionador de Castella i durant els anys setanta entrenà el Picadero.

## Palmarès
### Unió Club

* Campionat d'Espanya:
** 1945

### RCD Espanyol

* Campionat de Catalunya:
** 1947, 1948, 1949, 1950
* Campionat d'Espanya:
** 1947, 1948, 1949

### FC Barcelona (entrenador)

* Campionat d'Espanya:
** 1953

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Pere Nadal Tortajada». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Perfil a rinkhockey». rinkhockey.net. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Pere Nanot i Renart

Pere Nanot i Renart (Barcelona, 1848 - 1886) fou un advocat i escriptor català, acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Llicenciat en dret, alternà la tasca d'advocat amb la literatura. Va col·laborar en l'incipient moviment catalanista com a fundador en 1870 i president de la Jove Catalunya. Va publicar articles a La Renaixensa i Lo Gai Saber, i en 1877 va ingressar com a acadèmic de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona. Segons Montserrat Corretger, el seu "plet del boig" va inspirar Narcís Oller el personatge Daniel Serrallonga i la història de La bogeria.

## Obres

* Lo vassall de remença, presentada als Jocs Florals de Barcelona de 1870
* Memoria sobre la marina mercante española (1877)
* Biografía de don Francisco Renart i Arús
* Estudi històric sobre Pau Claris
* Lo rimbombori de les quintes
* Últimos concellers de Barcelona

## Referències

* ↑ «Crònica general». La Publicitat, 12-08-1886, pàg. 2.
* ↑ «Pere Nanot i Renart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Xavier Ferré i Trill. Pensament positivista a Catalunya. Cossetània Edicions, 2007, p.89.
* ↑ Pere Nanot Renart, referent històric i moral de 'La bogeria' de Narcís Oller de Montserrat Corretger