OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca Tramontà (Ginestar)

Ca Tramontà és un edifici de Ginestar (Ribera d'Ebre) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una obra situada dins del nucli urbà de la vila de Ginestar, al bell mig del terme, formant cantonada entre els carrers Ample i Petritxol.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta més o menys rectangular, formada per diversos cossos adossats i distribuïda en planta baixa, pis i golfes. Presenta la coberta de dues vessants de teula, amb el carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa s'obre el portal d'accés, d'arc de mig punt adovellat i, a banda i banda, dues obertures superposades que es corresponen amb una senzilla finestra i una balconera amb barana de ferro. A la primera planta s'obren tres balcons exempts, dels que destaquen les baranes de ferro. A les golfes hi ha petites finestres quadrangulars. Cal destacar les restes de pintura mural figurativa que es conserven en diverses zones de la façana, tot i que en força mal estat. Unes estan situades sota la canalera de teules de la part superior de la façana, i també n'hi ha a la part inferior del balcó central del pis, a la gran mènsula que sosté la llosana. Tot i que actualment no s'aprecia, aquesta representació tenia la data 1804 pintada. Al parament de la planta pis es conserven les restes d'un rellotge de sol força degradat. La construcció està bastida amb pedra, maons i terra, amb el parament arrebossat.

## Història

És un edifici bastit vers l'any 1804, com ho testimoniava la data pintada sota el balcó principal, avui dia inapreciable. Al pom de la barana de l'escala interior hi ha una àguila metàl·lica. La façana té les restes de metralla de la guerra del 1936-1939.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca Tramontà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ca Tramontà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Dècim Juni Silà Manlià

Dècim Juni Silà Manlià (en llatí Decimus Junius Silanus Manlianus) va ser un magistrat romà. Era fill del jurista Tit Manli Torquat (cònsol 165 aC), però va ser adoptat per Dècim Juni Silà.
Va ser pretor l'any 142 aC i va obtenir com a província Macedònia, on va cometre tants actes d'extorsió i robatori als seus habitants que aquests el van acusar davant el senat al seu retorn a Roma l'any 140 aC. El senat va encarregar la investigació al seu propi pare biològic a petició pròpia. Torquat va condemnar al seu fill i el va desterrar. Silà Manlià es va suïcidar i el seu pare ni tan sols va voler anar al funeral.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 819.
# Hug VI d'Empúries

Hug VI d'Empúries i I de Cardona (?, ?) fou comte d'Empúries (1322-1325), vescomte de Cardona (1332-1334) i primer baró de Guadalest (Marina Baixa).
Era fill del vescomte Ramon Folc VI de Cardona i Maria Àlvarez. Es casà amb Beatriu d'Anglesola i engendraren Hug II de Cardona, que fou el primer comte de Cardona i que serà qui efectuarà la venda de les tres poblacions d'Aixa i Pego a en Vidal de Vilanova cap a mitjans del segle xiv.

## Accés als títols

Hug heretà el comtat d'Empúries del seu cosí segon, Ponç VI d'Empúries, comtat que també ambicionava Ramon Berenguer, germà de l'infant Pere. Disposat a complaure a tots dos, l'infant Pere cedí el comtat d'Empúries al seu germà a canvi del de Prades i, en compensació, a Hug li atorgà la jurisdicció del Castell d'Aixa, que comprenia els actuals municipis d'Alcalalí, Xaló i Llíber, i el Castell de Pego. La concessió fou ratificada pel rei Jaume el Just l'any 1325. Hug heretà el vescomtat de Cardona després de la mort del seu pare (1320), i la del seu germà gran en Ramon Folc VII, vescomte de Cardona, l'any 1332.

## Referències

* ↑ «Hug VI d'Empúries». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ d'Abadal i Vinyals, Ramón. Història de Catalunya. Volum 2. Cupsa, 1979, p. 194.
# Francisco de Paula Candau Acosta

Francisco de Paula Candau Acosta (El Coronil, 3 de març de 1823 - Sevilla, 24 de desembre de 1883) va ser un polític espanyol del segle xix, ministre durant el sexenni democràtic.
Era fill de Simón Candau Superville, un llenguadocià que es va quedar a Espanya després de la invasió napoleònica. Va estudiar Dret en la Universitat de Sevilla, i fou escollit alcalde d'El Coronil (Sevilla) en 1854. A partir d'aquí es va iniciar la seva carrera política arribant en 1857 a ser diputat per Alcalá de Guadaíra. En 1861 va ser Diputat de Corts pel districte de Marchena-Osuna al que va representar pel Partit Progressista fins a 1868.
Va participar en la Revolució de Setembre del 68 formant part de la Junta Revolucionària de Sevilla i participant en la redacció del programa que després adoptarien les altres juntes. Durant el regnat d'Amadeu I va ser President del Consell Superior d'Agricultura culminant el seu ascens polític en convertir-se en Ministre de Governació en dues ocasions, primer en el Gabinet del General Malcampo en 1871 i després en 1872 al govern de Francisco Serrano.
La por al fet que es desencadenessin successos com els ocorreguts en la Comuna de París el va portar a deslligar la repressió contra les organitzacions obreres, iniciant-se un debat en les Corts espanyoles que va durar 21 dies sobre la possibilitat d'il·legalitzar la Internacional, cosa que finalment ordenà per considerar-la atemptatòria contra la seguretat de l'Estat, i aquesta passà a la clandestinitat. Ell mateix va ser qui va presentar a les Corts aquest projecte de llei.
Després de la restauració borbònica es va convertir en un dels notables designats per formular la Constitució de 1876 amb Cánovas del Castillo i fou elegit diputat pel districte de Marchena a les eleccions generals espanyoles de 1876, 1879 i 1881.

## Referències

* ↑ Francisco de Paula Candau a xtec.es
* ↑ «Personajes de El Coronil». Arxivat de l'original el 2010-08-24. [Consulta: 13 octubre 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Comunitat de municipis de l'Alt País Bigouden

La Comunitat de municipis de l'Alt País Bigouden (en bretó Kumuniezh kumunioù Gorre ar Vro Vigoudenn) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament del Finisterre a la regió Bretanya, al País de Cornualla. Té una extensió de 211 kilòmetres quadrats i una població de 16.368 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 10 comunes :
* Pouldreuzic
* Gourlizon
* Guiler-sur-Goyen
* Landudec
* Peumerit
* Plogastel-Saint-Germain
* Plonéour-Lanvern
* Plovan
* Plozévet
* Tréogat

## Vegeu també

* Intercomunalitats del Finisterre

## Enllaços externs

* Comunitat de municipis de l'Alt País Bigouden Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine.
* Oficina de Turimsme de l'Alt País Bigouden
# Basili de Sant Josep

Fra Basili de Sant Josep (Montblanc, 1886-Badalona, 1934), nom religiós de Josep Maria Vallvé i Piñol, va ser un frare carmelita.
Format al seminari de Tarragona, el 1903 va prendre l'hàbit de l'Orde del Carmel. El 1909 va ser ordenat sacerdot i es va incorporar al convent dels carmelites de Badalona, on va ocupar diversos càrrecs, el de sotsprior, prior i definidor provincial. Va ser fundador de l'Almanac Carmelità Teresià (1911) i va ser el director del Full Dominical Carmelità. D'altra banda, també va col·laborar amb altres publicacions i va ser autor d'una monografia del convent carmelità teresià de Badalona, que va ser publicada el 1931. Mentre va exercir com a prior dels carmelites badalonins es va construir l'església nova del convent (1921-1925), obra d'Enric Sagnier, que encara existeix avui dia.
Un carrer de Badalona, proper al convent, porta el seu nom, i antigament era conegut com a carreró de les Ànimes.

## Referències

* 1 2 3 Abras, Margarida; Carreras, Montserrat; Nieto, M. Dolors. Tots els carrers de Badalona. Badalona: Museu de Badalona, 2003, p. 122.
# Basili de Selèucia

Basili de Selèucia (en llatí Basilius, en grec antic Βασίλιος o Βασιλείος) va ser bisbe de Selèucia d'Isàuria del 448 al 458.
Es va posicionar contra l'heretgia eutiquiana i per la deposició de Diòscor, defensor d'Eutiques. Va ser el principal crític d'aquella heretgia al concili de Constantinoble, convocat pel patriarca Flavià l'any 448. En canvi al concili d'Efes del 449 es va pronunciar en contra suposadament induït per les amenaces i la violència dels partidaris del monofisisme que pels seus arguments, això li va costar ser deposat, però va rectificar i el papa el va restablir en el seu càrrec, i va signar una condemna a Eutiques i Diòscor continguda a l'Epístola dogmàtica del Papa Lleó a Flavià. L'any 458 va signar amb els altres bisbes d'Isàuria, una petició a l'emperador Lleó I per que usés la seva influència i fes complir les actes del concili de Calcedònia i deposar a Timoteu II d'Alexandria, patriarca intrús de Constantinoble. Se suposa que va morir poc després, ja que no torna a ser mencionat.
Va escriure algunes obres i entre elles 40 homilies sobre diversos passatges de l'Antic Testament, la principal de les quals la del sacrifici d'Abraham. També va escriure un versos dels miracles de Tecla d'Iconi, segons diu el bisbe Foci.

## Referències

* ↑ MacCaffrey, James. The Catholic encyclopedia: an international work of reference on the constitution, doctrine, discipline, and history of the Catholic Church, vol. II. Nova York: Encyclopedia Press, 1913, p. Basil of Seleucia.
# Autobomba aeroportuària

Una autobomba aeroportuària és un vehicle de bombers equipat per als salvaments i l'extinció d'incendis en els recintes aeroportuaris. El nombre de vehicles de bombers en un aeroport, així com les seves característiques i equipament ve marcat pel nivell de protecció que precisa l'aeroport, en funció de la seva categoria, tal com estableix l'Organització de l'Aviació Civil Internacional (OACI), i a Europa l'Agència Europea de Seguretat Aèria.

## Característiques

Les autobombes aeroportuàries són vehicles molt potents i de gran capacitat, ja que han de:
* Ser capaces d'assolir la velocitat necessària per arribar ràpidament al lloc del sinistre, complint amb els temps establerts.
* Comptar amb tracció a totes les rodes i amb pneumàtics que permetin la circulació per zones irregulars ja que hauran de circular i accedir a zones amb diferents tipus de terreny.
* Disposar de capacitat suficient per transportar la quantitat d'aigua i agents extintors necessaris i proporcionar el règim de descàrrega establert per al nivell de protecció subministrat a l'aeròdrom.
Poden tenir un dipòsit d'aigua de fins a 20.000 l, 1.200 l d'agent escumogen, 500 kg de pols, bombejar l'agua fins a 10.000 l/min, disposar de monitor al sostre (amb opcions com a braç articulat, llança perforant) i monitor frontal dirigits des de l'interior de la cabina.

## Referències

* ↑ «Requeriments d'Aviació per Territoris d'Ultramar» (en anglès). Air Safety Support International Limited, 01-02-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-19. [Consulta: 11 febrer 2022].
* 1 2 «Servei Salvament i Extinció d'Incendis: Categoria SSEI i nivell de protecció SSEI» (en castellà). Agència Estatal de Seguretat Aèria.
* ↑ «Vehicles per a aeroports» (en castellà). Rosenbauer, 28-05-2015.
* ↑ «La nova Z-Class» (en anglès). Ziegler, 2021.
# Bagit

Bagit és un format jeràrquic de contenidors digitals d'arxius, anomenats bag (bossa), dissenyat per a donar suport al emmagatzematge basat en format disc i la transferència en xarxa dels continguts digitals entre dos ordinadors.

## Definició

El projecte Bagit es crea l'any 2007 a partir de la feina desenvolupada per la Biblioteca del Congrés dels Estats Units i la Biblioteca Digital de California, per tal de transferir contingut d'una biblioteca a l'altra de manera segura per a la seva preservació digital. Una bossa es compon d'un paquet de continguts digitals, i d'etiquetes de metadades per a documentar els arxius d'emmagatzematge i la transferència de la bossa, a vegades s'anomena “bag it and tag it”, que vindria a ser: empaquetar i etiquetar. Les bosses són paquets autònoms que poden contenir qualsevol tipus de document en qualsevol format (de text, fotografies, música, pel·lícules...).
Les bosses són molt útils per a gestionar el contingut digital dins d'una mateixa col·lecció d'arxius, i en permeten l'exportació. Basant-se en un sistema de multi-plataforma, pot incloure qualsevol nombre de directoris i subdirectoris, i carpetes i subcarpetes.
Les bosses tenen almenys tres elements: una càrrega i dues etiquetes. La càrrega útil és el contingut que es vol preservar. La primera etiqueta és un manifest on hi figuren els arxius que componen el contingut, junt amb les sumes de comprovació. La segona etiqueta és un bagit.txt, que identifica el contenidor com una bossa, i en dona la versió de l'especificació utilitzada i la codificació dels caràcters de les etiquetes. L'especificació també permet diverses etiquetes opcionals.

## Aplicació

Les biblioteques Bagit s'han desenvolupat per a Java, Python, Ruby i els llenguatges de programació PHP; també contenen un mòdul de Drupal i una aplicació d'escriptori. Tots ells accepten la creació, manipulació i validació de les bosses.
La biblioteca Java que va desenvolupar la Biblioteca del Congrés és la implementació de referència, i és coneguda com la biblioteca Bagit. Es pot executar com una eina en línia d'ordres independents, o incorporats a les aplicacions.

## Eines

La Biblioteca del Congrés té una sèrie d'eines amb llicència oberta per a crear i enviar bosses.
S'han creat una sèrie d'eines que poden facilitar la creació de bosses en entorns diversos de programació:
* Archive::BagIt: Perl
* BagIt Library: Java
* Bagger GUI: Java
* BagIt gem: Ruby
* bagit: Python
* pybagit: Python
* BagIt GUI: JRuby
* BagItPHP: PHP

## Referències

* http://bd.ub.edu/preservadigital/sites/bd.ub.edu.preservadigital/files/Tutoriales_BagIt4.pdf Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine., maig 2012, Licencia Creative Commons CC BY-ND 3.0
* http://www.dcc.ac.uk/resources/external/bagit-library Arxivat 2016-05-17 a Wayback Machine. (en línia) DCC, Digital Curation Center. Llicència Creative Commons CC BY-NC-SA 4.0
* Vídeo explicatiu del funcionament de BagIt de la Llibreria del Congrés dels Estats Units
* ↑ «California Digital Library».
* ↑ «sourceforge».

## Enllaços externs

* web de la Biblioteca Digital de Califòrnia
* web de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units
# Baglamas

El baglamas (del grec μπαγλαμάς) o baglamadaki (μπαγλαμαδάκι)., és un instrument de corda pinçada (llaüt de coll llarg) utilitzat en la música grega. Es tracta d'una versió del bouzouki afinat una octava més alt (nominalment Re-La-Re), amb quatre parells afinats a l'uníson per les quatre cordes més altes i un parell en octava per a les més baixes. Musicalment, el baglamas es veu sovint acompanyant al bouzouki a la música popular "Rebétiko" a l'estil ciutat del Pireu.
Per a construir el cos, sovint es buida un tros de fusta (construcció skaftos), o bé es fa a partir d'una carbassa, però també hi ha baglamas amb caixa clàssica. Les seves petites dimensions fa que sigui especialment popular entre els músics que necessiten un instrument prou transportable com per dur-lo a tot arreu amb facilitat. Durant bona part del segle xx, els que tocaven el bouzouki i el baglamas van ser perseguits pel govern, i els instruments van ser destruïts per la policia.
El nom prové del turc bağlama, un instrument similar.

## Vegeu també

* Buzuki
* Lira de Creta

## Referències

* 1 2 Miller, Terry; Andrew Shahriari. Routledge. World Music: A Global Journey (en anglès). 2a ed., 2008, p. 584. ISBN 9780415988780.
* ↑ «Baglamas» (en anglès). Arxivat de l'original el 4 de juny 2013. [Consulta: 16 agost 2013].

## Enllaços externs

* Video: Solo de baglamas. “Baglamas made by Dimitris Rapakousios”
# Balada (Montsià)

Balada és un poble adscrit als ajuntaments dels municipis d'Amposta i Sant Jaume d'Enveja.

## Descripció

Balada està situada davant l'illa de Gràcia, a tocar del riu Ebre. És un nucli molt petit, amb els habitatges vora l'únic carrer, el carrer de Sant Cristòfol, que serveix de delimitació entre els termes de Sant Jaume i d'Amposta. Els habitatges, vora la carretera, són d'una sola planta i la majoria són unifamiliars, de maçoneria, algunes emblanquinades, amb petites finestres i porta. Al voltant de les cases resten petits trossos de terra que és conreada amb conreus d'horta i arròs.
Dins el nucli hi ha un baladre de grans dimensions, el baladre de Balada, catalogat com arbre monumental.

## Història

L'origen del nom sembla que podria provenir del nom d'algun llinatge o cognom dels seus primers pobladors. Sembla que Balada, probablement el nucli més antic del delta, té el seu origen en la transhumància, quan durant segle xix, a través dels lligallos del delta, arribaven els ramats procedents de Els Ports i el Maestrat. A principis del segle xx, la població comença a créixer quan pagesos posen en marxa cultius d'arròs durant la colonització del delta de l'Ebre, fins i tot va arribar a tenir una escola, moment en què la seua població fou més elevada. Actualment la població estable es manté al voltant d'una quinzena de persones.
L'origen de la seva delimitació es remunta quan els ajuntaments de Tortosa i Amposta van fer la delimitació entre els dos termes municipals i van establir el lligallo de Balada, que creua el nucli de Balada pel mig, com la línia de delimitació entre els dos termes, quedant les cases a cada banda del camí en un terme municipal diferent. Posteriorment, la part de Tortosa passà a dependre de Sant Jaume d'Enveja quan aquesta població se segregà de Tortosa l'any 1978.

## Referències

* ↑ «Balada». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Sant Jaume d'Enveja». ésAdir > Topònims >. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Baladre de Balada». mediambient.gencat.cat. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Projecte Baix Ebre Avant. Cicloturisme a les Terres de l'Ebre: Dossier professional. Consell Comarcal del Baix Ebre, p. 24-26.

## Enllaços externs

* Balada al web de l'Ajuntament de Sant Jaume d'Enveja Arxivat 2005-05-28 a Wayback Machine.
Viccionari
# Bescuit Gioconda

El bescuit Gioconda és una pasta de bescuit empanada pròxima a la genovesa al bescuit de Savoia. És format per ametlles en pols i clares d'ou, farina, sucre i mantega. Té un gruix de 3 a 5 mm. La seva textura és suau i airejada. El bescuit, sucat amb xarop o crema de la llet, es es desfà. Això fa que sigui essencial en l'elaboració de moltes pastisseries. S'utilitza com a base per a darreries, per a la Bûche de Noël, opéras, però també per a revestir motlles metàl·lics o cilíndrics sense fons. Es pot decorar amb motius abans de coure amb un aparell per a cigarrets: pintes, rodets, bosses, colorant o xocolata.
* Part superior del bescuit.
* Part inferior del bescuit.

## Notes i referències

* ↑ Daniel Chaboissier. Compagnon et maître pâtissier (en francès). Éditions Jérôme Villette, 2005, p. 288. ISBN 978-2-86547-035-8.
# Balsas

El Balsas és un riu al centre-sud de Mèxic (entre els estats de Guerrero i Michoacán), que desemboca a l'oceà Pacífic formant un petit delta. Amb un cabal anual de 24.944 hm$^3$ i una longitud de 771 km, és un dels rius més llargs de Mèxic. El riu Balsas es coneix com a Amacuzac a Morelos, Mixteco a Oaxaca, Atoyac a Puebla, i Mezcala a Guerrero. El recorregut del corrent principal és de 771 km dels quals 522 corren sobre Guerrero, 107 sobre Puebla i 142 sobre Oaxaca. El seu cabal és aprofitat per centrals hidroelèctriques.
Formen part de la conca del riu Balsas algunes regions dels estats de Veracruz, Oaxaca, Puebla, Tlaxcala, Morelos, Mèxic, Michoacán, Jalisco i Guerrero. Entre els principals afluents del Balsas, hi ha els rius Cutzamala i Placeres del Oro (Guerrero), Calderón (Mèxic), Amacuzac (Morelos), i Tepalcatepec, Cupatitzio, Del Marqués i Purungueo (Michoacán). També rep els desgels dels volcans Popocatépetl, l'Iztaccíhuatl i el Nevado de Toluca, tots tres de la sierra Nevada.

## Conservació

D'acord amb els estudis realitzats a la conca del riu la contaminació és producte dels abocadors d'aigües residuals sense tractament, ja sigui de tipus domèstic, comercial, industrial, agrícola, pecuari o miner.

## Vegeu també

* Llista de peixos del riu Balsas.

## Referències

* 1 2 «Balsas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rio Balsas: ubicación, mapa, y todo lo que necesita saber» (en castellà). Rios del Planeta, 16-01-2020. [Consulta: 10 juny 2020]. «Després es dirigeix cap al sud-oest i després cap a l'oest a través de l'afluència del Balsas cap a l'estat de Guerrero, en el qual n'és el riu principal i és localment conegut com Mezcala.»
* ↑ «Hidrología del Estado de Guerrero» (en castellà). PARATODOMEXICO.COM, 15-03-2019. [Consulta: 10 juny 2020].
* 1 2 «Rio Balsas: ubicación, mapa, y todo lo que necesita saber» (en castellà). Rios del Planeta, 16-01-2020. [Consulta: 10 juny 2020].
# Balschwiller

Balschwiller (en alsacià Bàlschwíller) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 762 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 529 | 553 | 542 | 600 | 699 | 762 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Monique Karcher | |
| 2008- | Jean-Marie Schnoebelen | |
# Fotogramas de Plata 2010

La 61a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 2010, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 14 de març de 2011 a la discoteca Joy Eslava de Madrid. Fou presentada per Anabel Alonso.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Pa negre | Agustí Villaronga | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| La xarxa social Un profeta | David Fincher Jacques Audiard | Guanyadora |

### Tota una vida

| Intèrpret | Resultat |
| Carlos Saura | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Elena Anaya | Habitación en Roma | Guanyadora |
| Carmen Machi | Que se mueran los feos | Candidata |
| Belén Rueda | Els ulls de la Júlia | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Carlos Areces | Balada triste de trompeta | Candidat |
| Javier Bardem | Biutiful | Guanyador |
| Mario Casas | Tres metros sobre el cielo | Candidat |

### Millor actor de televisió

| Actor | Sèrie de televisió | Resultat |
| Gonzalo de Castro | Doctor Mateo | Guanyador |
| Lluís Homar | Hispania | Candidat |
| David Janer | Águila Roja | Candidat |

### Millor actriu de televisió

| Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Miryam Gallego | Águila Roja | Candidata |
| Blanca Suárez | El internado | Guanyadora |
| Natalia Verbeke | Doctor Mateo | Candidata |

### Millor actriu de teatre

| Actriu | Muntatge | Resultat |
| Malena Alterio | Madre Coraje y sus hijos | Guanyadora |
| María Castro | La ratonera | Candidata |
| Manuela Velasco | Todos eran mis hijos | Candidata |

### Millor actor de teatre

| Actor/Companyia | Muntatge | Resultat |
| Javier Cámara | Realidad | Candidat |
| Luis Merlo | Tócala otra vez, Sam | Guanyador |
| Fernando Tejero | Piedras en los bolsillos | Candidat |

### Intèrpret més buscat a www.fotogramas.es

| Intèrpret | Resultat |
| Alberto Ammann | Candidat |
| Juan José Ballesta | Candidat |
| Mario Casas | Guanyador |

## Referències

* ↑ Pa Negre', un nuevo premio en los Fotogramas de Plata 2010, e-cartelera, 15 de març de 2011
* ↑ Fotogramas de Plata 2010: Blanca Suárez y Gonzalo de Castro triunfan, ideal.es, 15 de març de 2011

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2010
* XXV Premis Goya
* 55a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* XX Premis de la Unión de Actores
* XX Premis Turia
* Premis Gaudí de 2011

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
* Fotogramas de Plata 2010 a la revista Fotogramas