OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gypodes

Gypodes és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Gypodes vexilliferalis, que es troba a Brasil (Pará).

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Teptiar

Teptiar (rus: тептяри, de vegades transcrit teptyar) és un etnònim que vol dir "les gents del registre" i designa un grup ètnic de Rússia que parla tàtar amb influència baixkir. El seu origen són les poblacions de tàtars, mixars, baixkirs, txuvaixos i altres autoritzades a establir-se a terres baixkirs després de la conquesta russa dels kanats del Volga a la meitat del segle xvi. Van pagar tributs als seus senyors baixkirs i pel seu suport al govern tsarista van rebre terres el 1737 i va tenir una reducció d'impostos. El segle xix foren dividits en 8 districtes i van haver de fer servei militar. Inicialment eren més aviat una classe social però van esdevenir grup ètnic al segle xix, si bé una part ha estat absorbida pels baixkirs. Al cens del 1858 hi havia més de 300.000 teptyars (d'un milió de baixkirs) però el 1927 només 27.387 persones es van declarar teptyars. Avui són considerats baixkirs tot i la seva herència cultural.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 447
# Retrato en vivo

Retrato en vivo va ser un programa espanyol de televisió, emès per La 2 de TVE entre 1979 i 1982, amb presentació i direcció de Miguel de los Santos.

## Format

Espai que combinava música i reportatges, cadascun dels programes estava centrat en un cantant o autor musical - especialment de cançó melòdica espanyola - al qual s'entrevistava en profunditat fent un repàs a la seva trajectòria artística.

## Artistes convidats

Entre altres, van passar pel plató de Retrato en vivo els següents artistes:
* Alberto Cortez
* Ana Belén
* Atahualpa Yupanqui
* Camilo Sesto
* Carlos Mejía Godoy
* Dolores Vargas
* Dyango
* Elsa Baeza
* Enrique y Ana
* Felipe Campuzano
* Georgie Dann
* Isabel Pantoja
* Jeanette
* Joan Baptista Humet
* José Luis Perales
* José Luis Rodríguez "El Puma"
* José Vélez
* Juan Carlos Calderón
* Juan Pardo
* Lola Flores
* Lole y Manuel
* Lolita Flores
* Llorenç de Santamaria
* José María Purón
* Marife de Triana
* Los Panchos
* Luis Eduardo Aute
* María Dolores Pradera
* María Jiménez
* María Ostiz
* Massiel
* Mercedes Sosa
* Miguel Ríos
* Olga Ramos
* Pablo Abraira
* Pablo Milanés
* Paloma San Basilio
* Patxi Andion
* Raffaella Carrà
* Ramoncín
* Raphael
* Roberto Carlos
* Rocío Dúrcal
* Rosa León
* Sergio y Estíbaliz
* Silvio Rodríguez
* Teresa Rabal
* Umberto Tozzi
* Antoñita Moreno
* Lolita Sevilla
* Carmen Flores
* Conchita Bautista

## Referències

* ↑ "Retrato en vivo", La Vanguardia, 19 d'octubre de 1979
* ↑ Retrato en vivo, La Vanguardia, 1 de gener de 1982
# Pere Samuntada

Pere Samuntada (Sabadell, segle xiii) va ser el fundador de l'Hospital de Beneficència sabadellenc.

## Biografia

Pels volts de 1283 va fundar l'Hospital de Beneficència, en una casa propietat seva, situada a la cantonada del carrer de l'Alt del Pedregar –aleshores, d'en Samuntada– i la travessia de l'Església, aproximadament davant del que avui és una entitat d'estalvi a la pl. del Doctor Robert. S'hi estigué fins al 1698, quan fou traslladat a un edifici més gran a la banda sud de la plaça de Sant Roc, a la cantonada amb el carrer de Sant Pau.
Samuntada també va donar diners per al manteniment de l'Hospital i va ser el fundador del benefici de Sant Joan Evangelista.
Uns cent anys després, l’any 1390, un descendent seu, anomenat Bertran Samuntada, va fer donació d’aquella casa a la universitat i a la vila de Sabadell, que des de llavors, van ser les encarregades d’administrar l’Hospital.
Al barri de la Creu Alta de Sabadell hi ha una escola que duu el seu nom, l'Escola Samuntada, que es va inaugurar al setembre del 1971.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer de Samuntada». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Carreras Costajussà, Miquel. Elements d'història de Sabadell. Sabadell: Ajuntament de Sabadell, 1932 (1989), p. 110-111. ISBN 84-87221-00-9.
* ↑ Ferrándiz Duran, Joaquim «Primer edifici de l'hospital. Anys 1283 a 1698.». Apunts per a la història de l'Hospital i Casa de Beneficència de Sabadell, 01-02-1968, pàg. 3.

## Enllaços externs

* Escola Samuntada
# Martin Roman

Martin Roman (Berlín, 23 d'abril de 1910 - Emerson, 12 de maig de 1996) va ser un pianista de jazz alemany.
En el moment de l'incendi del Reichstag el febrer de 1933, Martin va ser detingut pels homes de les SS a l'entrada de l'enorme empori "Vaterland" de Berlín, on treballava la seva banda, la Marek Weber Band. Va marxar als Països Baixos. El gener de 1944 Roman va ser transportat al camp de concentració de Theresienstadt.
L'estiu de 1944 es va veure obligat a participar en una pel·lícula de propaganda a Theresienstadt que el comandant Karl Rahm havia obligat l'actor Kurt Gerron a dirigir. Roman va aparèixer al capdavant dels seus Swingers del ghetto. Quan es va acabar el rodatge, Roman i Gerron van ser enviats a Auschwitz, on Gerron va morir.
Com el bateria i guitarrista de jazz Coco Schumann, Roman va sobreviure. Gerron i el clarinetista Fritz Weiss del Jazz-Quintet-Weiss no ho van fer.
"Wir reiten auf hölzernen Pferden" de Roman es va enregistrar a l'àlbum Terezín - Theresienstadt, d'Anne Sofie von Otter.

## Notes

* ↑ Cross currents: No.7 University of Michigan. Dept. of Slavic Languages and Literatures, University of Michigan. Center for Russian and East European Studies - 1988. In 1944 Martin Roman came to Terezin; he had played piano with the celebrated German orchestra, the Marek Weber Band, and because he was transported to the ghetto so late, had had an opportunity to follow the latest jazz developments
* ↑ F. C. DeCoste, Bernard Schwartz The Holocaust's ghost: writings on art, politics, law, and education, 2000 pg. 79. "Hiding out in Amsterdam in a rented room in 1943, Berlin swing pianist Martin Roman was rudely awakened by a knock on the door one morning."
# Casa Joaquim Padrines

La Casa Joaquim Padrines és una obra eclèctica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'habitatges, encara que, té oficines a la planta baixa i l'entresòl. La façana és de pedra així com els encerclats dels balcons i les motllures. Les baranes, però, són de forja. Un ordre gegant divideix la fatxada en tres panys, essent el del mig el doble d'ample que els laterals.

## Història

El 1873 es feu el projecte primitiu. Gairebé un segle després, el 1956, s'hi fan reformes segons un projecte de l'arquitecte Vicenç Tomas i Traver.

## Referències

* 1 2 «Casa Joaquim Padrines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Gynerium

Gynerium és un gènere de plantes de la família de les poàcies. És originari de Mèxic i Amèrica subtropical. El nom del gènere deriva de les paraules gregues gune (famella) i erion (llana), referint-se a les espícules pistilades. El número de la base del cromosoma, 2n = 72 i 76.

## Taxonomia

* Gynerium modestum Doell.
* Gynerium sagittatum (Aubl.) Beauvais

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 3 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina de la GRIN sobre el gènere Gynerium Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine..
* Grassbase - The World Online Grass Flora
# Ternils

Ternils és un despoblat del municipi de Carcaixent, Ribera Alta, situat a dos quilòmetres al sud-est de la ciutat.
Es tracta d'una antiga alqueria d'època musulmana, esmentada per primera vegada en un document de 1252, que al segle xiv es va convertir en una parròquia important, i que continuà estant present durant els següents segles en la toponímia de Carcaixent. El creixement de la Cogullada, que aleshores era un annex seu, durant el segle xiv, van despertar l'interès del rector per intentar traslladar-hi infructuosament la seva residència; però, les continuades inundacions provocades per les riuades del Xúquer feren que, durant el segle xvi, la població es traslladés a Carcaixent -que en aquell moment també era un annex de Ternils- i, al mateix temps també es va traslladar la parròquia.
Actualment, només es conserva l'antiga església parroquial, actual Ermita de Sant Roc de Ternils, aixecada a principis del segle xiv, amb un portal romànic.

## Referències

* 1 2 «Ternils». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Corell, Josep. Inscripcions romanes del País Valencià, III: Saetabis i el seu territori. Universitat de València, 2006, p. 149. ISBN 978-84-370-6325-6 [Consulta: 9 gener 2018].
* ↑ Oroval Tomás, Víctor. «Onomàstica de Carcaixent». Societat d'Onomàstica. Arxivat de l'original el 12 de gener 2018. [Consulta: 11 gener 2018].
* ↑ Garcia Oltra, Agnés «Ermita de Sant Roc de Ternils». Recepción, Imagen y Memoria del Arte del pasado [Consulta: 11 gener 2018].

## Bibliografia

* De Pedro, M. J. «L'església i despoblat de Ternils (Carcaixent)». Actes de la V Assemblea d'Història de la Ribera (1988). Ajuntament d'Almussafes [Almussafes], 1993, pàg. 45-61.
# Mahnertita

La mahnertita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom de Volker Mahnert (3 de desembre de 1943, Innsbruck, Àustria - 23 de novembre de 2018, Ginebra, Suïssa), zoòleg, director del Muséum d'Histoire Naturelle de Ginebra, Suïssa.

## Característiques

La mahnertita és un arsenat de fórmula química NaCu₃(AsO₄)₂Cl·5H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1994, sent publicada per primera vegada el 1996. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. Estructuralment es troba relacionada amb la zdenĕkita i amb altres membres del grup de la lavendulana.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mahnertita pertany a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), kaluginita, jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), jahnsita-(CaMgMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, mantienneïta, paulkerrita, benyacarita, xantoxenita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cap Garonne, situada a la localitat de Le Pradet, al departament de Var (Provença-Alps-Costa Blava, França). També ha estat descrita a Alemanya, Grècia, Itàlia, els Estats Units i Xile.

## Referències

* ↑ «Mahnertite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Rodrigo Ely

Rodrigo Ely (3 de novembre de 1993) és un futbolista professional brasiler que actualment juga com a defensa central al Grêmio brasiler.

## Carrera internacional

Ely va jugar per la sub19 i la sub20 italianes, però va ser convocat per Alexandre Gallo per a ser part del Brasil sub23, que es preparava per a competir als jocs de Rio de 2016.

## Títols
### Club
#### Milan

* Supercoppa Italiana: 2016

#### Alavés

* Copa del Rei: 2016-17 Finalista

## Referències

* ↑ «Rodrigo Ely». consultat el 19 de setembre de 2015
* ↑ «Avellino's Rodrigo Ely and Livorno full-back Maicon turn down Italy to represent Brazil». consultat el 19 de setembre de 2015

## Enllaços externs

* Rodrigo Ely a BDFutbol
# Lluita als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Pes minimosca

Lluita als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Lluita lliure |||
| Pes minimosca | homes |
| Pes mosca | homes |
| Pes gall | homes |
| Pes ploma | homes |
| Pes lleuger | homes |
| Pes wèlter | homes |
| Pes pesant | homes |
| < 1896 1908 > |||
El pes minimosca fou el més lleuger en les proves de lluita lliure que es disputaren als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904.
La prova es va disputar el 14 i 15 d'octubre de 1904. Hi van prendre part quatre participants, tots els estatunidencs. Els lluitadors que participaven en aquesta categoria havien de pesar menys de 47,6 quilograms.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Robert Curry | John Hein | Gustav Thiefenthaler |

## Resultats

| Semifinals | Semifinals | | | Final | Final |
| 14 d'octubre | 14 d'octubre | 14 d'octubre | 14 d'octubre | 14 d'octubre | 14 d'octubre |
| Robert Curry | G (4'05") | |
| Gustav Thiefenthaler | P | |
| | | | | 15 d'octubre | 15 d'octubre |
| | | | | Robert Curry | G (2'38") |
| | | | | John Hein | P |
| 14 d'octubre | 14 d'octubre | | |
| John Hein | G (1'04") | | |
| Claude Holgatee | P | | | |
G: Guanya P: Perd

## Referències

* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich» (en polonès), 1999. Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 23 agost 2012].
* «Wrestling at the 1904 St. Louis Summer Games: Men's Light-Flyweight, Freestyle» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 23 agost 2012].
# Peltes

Peltes (en llatí Peltae, en grec antic Πέλται 'Péltai') era una ciutat important de Frígia, a la vora del riu Meandre, que segons Xenofont estava situada a una distància de 10 parasangues de Celenos o Apamea de Frígia.
Xenofont la descriu com una ciutat molt poblada, i diu que l'exèrcit de Cir el Jove va fer-hi una estada de tres dies, celebrant jocs i sacrificis. La Taula de Peutinger, que l'anomena erròniament Pella, la situa a la mateixa distància d'Apamea que indica Xenofont, i diu que pertanyia al seu convent jurídic. Estrabó diu que era al seu temps una de les ciutats més petites de Frígia, i la Notitiae Episcopatuum diu que era la seu d'un bisbe a la província de Frígia Pacatiana.
Podria correspondre a unes ruïnes situades a uns 10 km de Sandakli.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Peltae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 maig 2021].
# Peter Tscherkassky

Peter Tscherkassky va néixer a Viena el 1958 i és cineasta des de 1979, ja que abans va estudiar filosofia. El 1989 se li va atorgar el premi cinematogràfic "National Art Award for Film". Va donar classes de cinema a l'Acadèmia d'Art de Linz i és membre fundador de "Sixpack Film". Va organitzar múltiples festivals de cinema d'avantguarda internacionals a Viena, així com gires de cinema internacionals. També va realitzar diferents publicacions i conferències sobre història i teoria del cinema d'avantguarda. Entre 1993-94 fou director del Festival de Cinema Austríac ("Diagonale").

## Referències

* ↑ «Peter Tscherkassky». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Pic de l'Àliga (Llavorsí)

El Pic de l'Àliga és una muntanya de 1.971 metres que es troba al municipi de Llavorsí, a la comarca catalana del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pezizal

Els Pezizals (Pezizales) són un ordre del subfílum Pezizomycotina dins el fílum Ascomycota. Aquest ordre conté 16 famílies, 199 gèneres i 1683 espècies. Conté un gran nombre d'espècies amb importància econòmica com les múrgules, la tòfona negra i la tòfona blanca i les tòfones del desert. Els Pezizales són plantes sapròbiques, micorrízics o paràsits. Les espècies que habiten al sòl sovint ho fan en hàbitats amb alt pH i baix contingut de matèria orgànica. La majoria de les espècies es troben en regions temperades o a grans altituds. Diversos memebres dels Sarcoscyphaceae i Sarcosomataceae són comuns en les regions tropicals.

## Descripció

Els membres d'aquest ordre es caracteritzen pels ascs que típicament es trenquen per formar un opercle.

## Referències

* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th ed. Wallingford: CABI, 2008, p. 512. ISBN 0-85199-826-7.

## Enllaços externs

* Outline of Ascomycota (myconet) Arxivat 2013-11-03 a Wayback Machine.
# Philippe Lebon

Philippe Lebon (o le Bon) (Brachay, França, 29 de maig de 1767 - 1 de desembre de 1804) va ser un científic que va realitzar investigacions per a l'obtenció industrialitzada i ús de gas de fusta, ideant sistemes de distribució per a la il·luminació i calefacció. Va inventar el llum de gas, i va idear un motor del mateix combustible precursor de la futura màquina de vapor. Va morir assassinat el 1804.

## Vida i obra

Va ser alumne de l'Escola d'Enginyers de Ponts i Camins de París. Més tard exerciria com a professor de mecànica a l'École nationale des Ponts et Chaussées de París. El 1786, mentre estudiava, va investigar amb gasos obtinguts de la destil·lació de fusta i carbó.
El 28 de setembre de 1799 va obtenir la patent d'una "termolàmpada", per obtenir il·luminació mitjançant gas. Es diu que es va basar en l'ús que els habitants de la zona de la mar Càspia donaven als gasos que emanaven de les primeres explotacions petrolieres de la zona. La seva intenció era produir gas de fusta industrialment i distribuir-lo per la ciutat mitjançant canalitzacions per aconseguir tenir enllumenat públic. Per aquella època els carrers eren foscos i les cases s'il·luminaven mitjançant espelmes, torxes i llums d'oli.
El gas que produïa era bastant deficient, ja que a més d'hidrogen contenia metà i monòxid de carboni, produïa mala olor en fer la combustió. Potser per això les seves demostracions no van cridar massa l'atenció a França, encara que sí que ho va fer a Anglaterra, on usaven llums d'oli de peix per a la il·luminació, amb pitjor olor. Va posar en marxa petits sistemes domèstics d'enllumenat i calefacció que el van fer popular.
El 1801 havia presentat una patent per a un motor de gas amb bomba de combustible, inflamat per un dispositiu elèctric, però va morir abans de poder desenvolupar correctament la seva invenció.
Va morir assassinat en circumstàncies poc clares l'1 de desembre de 1804.

## El seu relleu

Lebon no va arribar a posar en pràctica la il·luminació pública mitjançant el seu invent, però Frederick Albert Winsor, que s'havia interessat per la patent de Lebon, va seguir millorant l'obtenció de gas mitjançant hulla, i aconseguí il·luminar el 1807 un dels costats del carrer Pall Mall de Londres.

## Referències

* 1 2 3 Veillerette, FRANÇOIS. Philippe Lebon ou l'homme aux mains de lumière , Ed N Mourot, 1987. (en francès)
* 1 2 Figuier, LOUIS. gallica.bnf.fr Les Merveilles de la science, volum 4, pp.748 (1870) (en francès), p 106: "... assassiné de 13 coups de couteau en traversant els Champs-Élysées à Paris."
* 1 2 FETTER, JOHANN. archive.org Lehrgang der französischen Sprache pp. 211 (1897). (en francès), Pàg. 85: "Philippe Lebon mourut assassiné, on ne sait parell qui, el 1804. "
* 1 2 BRUNO, G. (Pseudònim de FOUILLÉE, Augustine (nascuda TUILLERIE)) Le tour de la France par deux enfants. Devoir et Patrie. 308pp (1884). (en francès) , Pàg. 275: "Il fui assassiné, en 1804, à Paris, dans les Champs-Élysées, sans qu'on ait jamais pu découvrir ni son meurtrier ni le motif de cet assassinat.."
# Pissariovka

Pissariovka - Писарёвка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 45 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Pissarra (tauler)

Una pissarra de paret o pissarra escolar (castellanismes) o taulassa, tauler, tauló, llosa(rda) o quadre blanc o negre és una superfície d'escriptura reutilitzable en la qual el text o figures es realitzen amb guix o un altre tipus de retoladors esborrables. El seu nom prové del fet que a l'origen es fabricaven de fulles llises, fines de pissarra natural negra o fosca.
Una pissarra pot ser simplement un tros de tauler pintat amb pintura fosca mat (generalment de color verd fosc o negre). Generalment és verd fosc, ja que és un color menys dur als ulls que el negre. Una variació moderna consisteix en un full de plàstic en espiral desplegada a través de dos corrons paral·lels, que es poden enrotllar per a crear un espai addicional d'escriptura mentre que es guarda el que s'ha escrit.
Les pissarres s'utilitzen comunament en ensenyament. Les marques de guix es poden esborrar fàcilment amb un drap humit, o un esborrador especial consistent en un bloc de fusta cobert per un coixí de feltre. Per contra, les marques de guix mullat poden ser difícils de treure.
Les barres de "guix tractat" es fan especialment per a l'ús amb les pissarres, en blanc les més comunes, però també en diversos colors. Aquests no es fan realment de roca de guix, sinó de guix. Les pissarres tenen alguns desavantatges: produeixen una certa quantitat de pols depenent de la qualitat del guix utilitzada. No obstant això, altres mètodes per exhibir informació són més costosos i tenen els seus propis desavantatges. Aquests desavantatges han conduït a l'adopció extensa de la pissarra blanca, que utilitza retoladors de tinta que no produeixen pols.
En l'actualitat s'estan instal·lant les pissarres digitals interactives, que permeten fer anotacions manuscrites sobre qualsevol imatge projectada d'ordinador, així com guardar les imatges compostes i controlar l'ordinador des de la pròpia pissarra interactiva, amb molt més possibilitats didàctiques que la pissara ttradicional.

## Vegeu també

* Pissarra blanca
* Pissarra (tauleta)

## Referències

* ↑ «Pissarra (tauler)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Les pissarres interactives Arxivat 2014-06-21 a Wayback Machine., Generalitat de Catalunya, Departament d'Ensenyament, 2011, 74 pàgines, ISBN 978-84-393-8691-9
Viccionari
# Martin Schirdewan

Martin Schirdewan (Berlín Est, 12 de juliol de 1975) és un polític alemany militant del partit Die Linke. El novembre de 2017, Schirdewan va substituir el diputat sortint Fabio De Masi i des de llavors és diputat europeu. A les eleccions al Parlament Europeu de 2019 es va presentar com a màxim candidat del seu partit. Des del 2019 és copresident del grup de L'Esquerra en el Parlament Europeu, juntament amb l'eurodiputada de La France Insoumise Manon Aubry, on és membre de la Comissió d'Afers Econòmics i Monetaris i membre adjunt de la Comissió de Mercat Interior i Protecció del Consumidor.

## Trajectòria

Schirdewan és el net del polític del Partit Comunista d'Alemanya i del Partit Socialista Unificat d'Alemanya Karl Schirdewan, i és pare d'un fill.
Del 1998 al 2003, Schirdewan va estudiar Ciències Polítiques a la Universitat Lliure de Berlín on es va doctorar. Del 2001 al 2008 va ser editor de la revista Utopie Kreativ de la Fundació Rosa-Luxemburg. A més, del 2006 al 2008 va ser redactor en cap de sacco & vanzetti, la revista juvenil del diari Neues Deutschland.
En la eva labor política s'ha significat a favor de la justícia fiscal i una política financera justa, del control de les empreses i el suport a la tasca dels sindicats europeus.

## Obra publicada

* Links – kreuz und quer. Die Beziehungen innerhalb der europäischen Linken. Dietz, Berlin 2008, ISBN 978-3-320-02153-5.

## Referències

* ↑ Felix Langhammer, Christian Schröder. «Martin Schirdewan - Prager Frühling» (en alemany), 30-07-2010. [Consulta: 24 setembre 2021].
* ↑ «Home | Martin SCHIRDEWAN | MEPs | European Parliament» (en anglès). [Consulta: 24 setembre 2021].
# Cascades d'Ekom Nkam

Les cascades d'Ekom Nkam (en francés: Xuts d'Ekom Nkam) són unes caigudes d'aigua situades a la zona litoral, a prop de la ciutat de Melong, a Camerun. Se'n troben al riu Nkam, i tenen uns 80 metres d'altura. Van servir de teló de fons per rodar algunes escenes de la pel·lícula Greystoke, la llegenda de Tarzán, el rei dels micos.

## Referències

* ↑ Http://www.afrik.com/article11849.html Arxivat 2009-04-12 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* Video sobre les cascades.