OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Escriboni Libó (cònsol 192 aC)

Luci Escriboni Libó (llatí: Lucius Scribonius Libo) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Escribònia, i era de la família dels Escriboni Libó. d'origen plebeu.
Va ser edil curul el 193 aC junt amb Aule Atili Serrà. Van ser els primers edils que van celebrar les Megalènsia com a ludi scenici, on es feien grans representacions teatrals. També durant l'exercici del seu càrrec es van assignar seients al teatre als senadors, diferenciats de la resta del poble.
L'any 192 aC va ser elegit cònsol i va obtenir la peregrina jurisdictio.
L'any 185 aC va ser un dels triumviri coloniae deducendae, triumvirs encarregats d'establir colònies a Sipontum i Buxentum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 779.
# Descens d'aigües braves

El descens d'aigües braves és una disciplina esportiva aquàtica. Es tracta d'una branca competitiva del piragüisme que consisteix a realitzar, en caiac o en canoa, un tram de divereos quilòmetres de riu natural amb el menor temps possible.
En aquesta disciplina els homes competeixen en caiac o en canoa monoplaça o biplaça (C-1, C-2), les dones tan sols ho fan en caiac.
Hi ha dos tipus de proves, de llarg recorregut i "Ràpid Racing", a les primeres es competeix en distàncies superiors als 3 quilòmetres, mentre que al "Ràpid Racing" La prova es du a terme en un recorregut que oscil·la entre els 600 i els 800 metres. També es realitzen competicions per equips de tres embarcacions que s'anomenen patrulles.
La piragua que s'utilitza sol ser molt ràpida però poc maniobrable.
# Mozuli

Mozuli (en rus: Мозули) és un poble de l'óblast de Pskov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 17 habitants. Pertany al districte de Krasnogorodsk.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Sant Feliu

«Sant Feliu» té aquests significats:
* Hagiografies:
** Sant Feliu de Girona (diaca), sant llegendari de Girona, diaca i company de Sant Narcís
** Sant Feliu de Girona (màrtir), sant màrtir a Girona, d'origen africà, antic patró de la ciutat, mort el 303
** Sant Feliu de la Penya, eremita a San Juan de la Peña
** Sant Feliu de Nola (prevere), sacerdot a Nola (Itàlia)
** Sant Feliu de Nola (bisbe), bisbe llegendari de Nola, patró de la ciutat
** Sant Feliu de Sevilla, màrtir
* Entitats de població
** Sant Feliu d'Amunt, municipi del Rosselló
** Sant Feliu d'Avall, municipi del Rosselló
** Sant Feliu de Boada, llogarró de Palau-sator
** Sant Feliu de Buixalleu, municipi de la Selva
** Sant Feliu de Codines, municipi del Vallès Oriental
** Sant Feliu de Guíxols, municipi del Baix Empordà
** Sant Feliu de Llobregat, capital de la comarca del Baix Llobregat
** Sant Feliu de Lluelles, llogarret de Montmajor
** Sant Feliu de Pallerols, municipi de la Garrotxa
** Sant Feliu Sasserra, municipi del Bages
** Sant Feliuet de Terrassola, llogarret de Santa Maria d'Oló
** Sant Feliu del Racó, llogarró de Castellar del Vallès
* Edificis:
** Borda de Sant Feliu borda d'Espluga de Serra (Tremp, Pallars Jussà)
** Estació de Sant Feliu - Consell Comarcal capçalera de la línia T3 de la xarxa del Trambaix (Sant Just Desvern, Barcelonès)
** Estació de Sant Feliu d'Avall, estació de ferrocarril de la línia Perpinyà - La Tor de Querol, al Rosselló
** Estació de Sant Feliu de Llobregat estació de ferrocarril a la població de Sant Feliu de Llobregat
** Esglésies: Església de Sant Feliu, diversos indrets
* Entitats:
** Club Bàsquet Sant Feliu, club de bàsquet català
** Club Hoquei Sant Feliu, club d'hoquei sobre patins de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental)
** Bisbat de Sant Feliu de Llobregat diòcesi catalana creada el 2004
* Miscel·lània:
** Sant Feliu (Suterranya) indret del terme municipal de Tremp (Pallars Jussà)
** Puig de Sant Feliu muntanya d'Albanyà (Alt Empordà)
** Serra de Sant Feliu (Viver i Serrateix), serra de Viver i Serrateix (Berguedà)
** Serra de Sant Feliu (Castellar del Vallès), serra de Castellar del Vallès (Vallès Occidental)
** Serrat de Sant Feliu, serra entre els municipis de Soriguera i de Sort (Pallars Sobirà)
# Jeroni Ibran i Mulà

Jeroni Ibran i Mulà (Mataró 1842 - Oviedo 1910) fou un enginyer de mines, impulsor del desenvolupament industrial a Astúries.
Als 21 anys ja era enginyer de mines i treballava a Almadén (Ciudad Real). Després de passar quatre anys a Astúries, es traslladà a Madrid com a professor de metal·lúrgia a l'Escola de Mines.
L'any 1873 torna a Astúries com a director tècnic de l'empresa Fábrica de Mieres de l'empresari francès Numa Guilhou. Gràcies als canvis duts a terme per Jeroni Ibran i Numa Guilhou la fàbrica es convertirà en un dels principals centres industrials d'Astúries del seu temps. Serà director de l'Escola de Capatassos de Mines de Mieres i fundador dels Ferrocarrils Econòmics d'Astúries, dels quals serà el director fins a la seva mort, a més de figurar com a autoritat en consells d'administració d'importants empreses de la zona.
Políticament, serà diputat provincial de 1883 a 1893, arribant a ser vicepresident de la Diputació de 1886 a 1890.
Compta amb carrers en honor seu a Mieres i Oviedo.

## Referències

* ↑ «Jerónimo Ibrán» (en castellà). [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Jerónimo Ibrán y Mula | Real Academia de la Historia». [Consulta: 27 desembre 2020].
* ↑ «Jerónimo Ibrán: 140 años del despegue industrial de Mieres» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2020].
# Madonna di San Biagio

Madonna di San Biagio és una església iniciada el 1518 i consagrada el 1529 pel papa Climent VII, construïda de pedra de tons daurats. És l'obra mestra d'Antonio da Sangallo el Vell. Situada a la part baixa de la ciutat de Montepulciano, a la Toscana (Itàlia).
L'edifici reprèn la planta quadrada en forma de creu grega rematada per una cúpula. Aquest esquema ja va ser usat pel seu germà Giuliano da Sangallo a l'església de Santa Maria delle Carceri, a Prato (municipi toscà). Al seu torn, l'esquema de Prato es basava en la Capella Pazzi de Filippo Brunelleschi a Florència.
L'harmonia de les línies i el domini dels motius arquitectònics transmeten un sentiment de plenitud. La façana principal es veu realçada per dos campanars allotjats als angles de la creu; un d'ells està inacabat i l'altre presenta els tres ordres clàssics (dòric, jònic i corinti). El braç de migdia es perllonga en una sagristia.
L'interior presenta el mateix aspecte noble i majestuós. A l'esquerra de l'entrada hi ha una Anunciació pintada al segle XIV. Hi ha un imponent altar major de marbre del segle XVI.
Davant de l'església s'observa un elegant palau amb pòrtic, es tracta de la canònica amb un ús reservat als monjos.
Amb clares influències del projecte que va fer Bramante per la reconstrucció de Sant Pere de Roma - que no va arribar a fer-se per la mort de l'arquitecte - l'edifici de Sangallo queda com a testimoni dels principals criteris de l'arquitecte del papa.

## Galeria d'imatges

* Exterior
* Interior de la cúpula
* Interior
* Interior

## Referències

* ↑ «S. Biagio - Diocesi di Montepulciano-Chiusi-Pienza». pmap.it. Arxivat de l'original el 2022-02-27. [Consulta: 12 desembre 2014].
# Morales de Toro

Morales de Toro és un municipi de la província de Zamora, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1156 | 1156 | 1103 | 1078 |
# Lucrecia Undurraga Solar

Lucrecia Undurraga Solar (Illapel, 1841 - Santiago de Xile, 1901) va ser una escriptora xilena que va editar dues publicacions literàries periòdiques i va obrir camí a altres dones a entrar en l'àmbit cultural xilè.
Bona part de la seva vida va ser a Illapel, a 300 km de Santiago de Xile, on es va casar amb José Manuel Somarriva Berganza, que es va dedicar al negoci de la mineria a la regió d'Illapel, i amb qui van tenir un fill, Marcelo Somarriva Undurraga. El seu marit morí aviat, i ella esdevingué una viuda jove amb una posició econòmica còmoda sense formar part de l'aristocràcia.
Va decidir instal·lar-se a Valparaíso i Santiago de Xile, on seria reconeguda pels seus contemporanis. A la dècada del 1870 formava part de l'ambient cultural xilè, amb publicacions regulars a partir del 1875 i fins que va morir. Les seves primeres obres publicades són composicions literàries a la Revista del Pacífico, Sud Amèrica, Revista de Chile i La Lectura.
Com editora va publicar dos diaris. Impulsà el diari literari setmanal La Brisa de Chile (1875-1876). Però sobretot destacà la seva direcció del literari il·lustrat La Mujer (1877-1878), on va fer una campanya a favor de l'educació científica de les joves. A un editorial de la publicació explicava que l'objectiu del diari era "despertar la consciència de la dona i lluitar contra les forces poderoses, aplegades al seu voltant per costums inveterades, per obtenir la igualtat de facultats com una conquesta intel·ligent d'una educació en igualtat de facultats que una educació deficient i mesquina endarrereix cada dia".
Va escriure assajos, discursos, obres teatrals, contes i articles periodístics. Destaca el discurs La Caridad (1877), novel·les com El Ramo de Violetas (1877) o La Mujer que no come i articles com La Educación de la Mujer, cartas a don Luis Rodríguez Velasco o Nuevos Horizontes para la mujer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Villalobos, Joyce Contreras; Inostroza, Carla Ulloa; Tiznado, Damaris Landeros. Escritoras chilenas del siglo XIX: su incorporación pionera a la esfera pública y al campo cultural (en castellà). RIL Editores, 2017-06-20, p. 107-132. ISBN 978-956-01-0394-9.
* 1 2 Diversos autors. Mujeres y Política en Chile: Siglos XIX y XX (en castellà). Santiago de Xile: Ariadna Ediciones, 2021-02-03, p. 70. ISBN 979-10-365-6067-5.
* ↑ Klimpel, Felícitas. La Mujer Chilena (en castellà). Santiago de Xile: Andres Bello, 1962, p. 91.
# Mozzecane

Mozzecane és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 120 quilòmetres a l'oest de Venècia i a uns 20 quilòmetres al sud-oest de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 7.978 habitants.
Mozzecane limita amb els següents municipis: Nogarole Rocca, Povegliano Veronese, Roverbella, Valeggio sul Mincio i Villafranca di Verona.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Armilla reflectora

Una armilla reflectora és un tipus d'equip de protecció individual utilitzat per les persones que van a peu per llocs on circulen cotxes per tal de millorar la seva visibilitat i seguretat quan són il·luminats per la llum dels fars. Les armilles reflectores es subministren normalment en colors neó fosforescent i estan equipades amb bandes reflectores. Entre els professionals que usen armilles reflectores en el seu treball hi ha les persones que operen en el trànsit - com la policia, els brossaires, els escombraires i els obrers vials.
Usuaris de la carretera, com ciclistes i motociclistes utilitzen aquestes armilles reflectores per a poder ser vistos millor en el trànsit. Aquest equip serveix també per a millorar la seguretat del personal que treballa en obres viàries o dels usuaris en una situació d'aturada d'emergència: per evitar accidents, cal que la resta de conductors tinguin la millor visibilitat de les persones quan són fora del seu vehicle o al voral de la carretera. L'armilla de seguretat és part d'un conjunt d'equips necessaris en cas d'accident, anomenat kit de seguretat.
El kit de seguretat pot incloure, segons el país i tipus de vehicle:
* Un o més triangles d'advertiment d'emergència;
* Una o diverses armilles de seguretat reflectores
* Un o més extintors d'incendis,
* Una caixa o un kit de primers auxilis.

## Vegeu també

* Catadiòptric
* Senyals de trànsit

## Referències

* ↑ Llei de Seguretat Viària Arxivat 2017-03-25 a Wayback Machine., Ajuntament de Barcelona
* ↑ Ordre PRE/52/2010, de 21 de gener, per la qual es modifiquen els annexos II, IX, XI, XII i XVIII del Reglament general de vehicles, aprovat pel Reial decret 2822/1998, de 23 de desembre.
* ↑ Trànsit farà obligatòries les armilles reflectores en conductors de camions i autocars, Vilaweb, 29 d'abril de 2003
* ↑ El equipamiento obligatorio... y el aconsejado Arxivat 2017-03-25 a Wayback Machine., Direcció General de Trànsit del Ministeri de l'Interior d'Espanya

## Enllaços externs

* Cap a final de la pàgina hi ha la informació sobre trackworkers i equips d'alta visibilitat detallada. Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine.
# Russula brevipes

Russula brevipes és una espècie de bolet similar al pebràs que està distribuït a Amèrica del Nord i també va ser citat al Pakistan l'any 2006. Aquest fong creix en associació de mycorrhizal amb arbres de diversos gèneres, inloent coníferes com els avets, les pícees i Tsuga. Els seus basidiocarps són grossos i blancs amb el capell amb la forma d'embut de fins a 30 cm d'amplada i un estípit o tija curta característica d'on prové etimològicament el seu epítet específic, brevipes (peu curt). És comestible però de gust amargant, de vegades està parasitat pel fong ascomicet Hypomyces lactifluorum (mare del rovelló).

## Referències

* ↑ Ammirati JF, McKenny M, Stuntz DE.. The New Savory Wild Mushroom. Seattle, Washington: University of Washington Press, 1987, p. 68,. ISBN 978-0-295-96480-5.
* ↑ Wood M, Stevens F. «Russula brevipes». California Fungi. MykoWeb. [Consulta: 19 març 2014].
* ↑ Phillips R. «Russula brevipes». Rogers Mushrooms. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 15 març 2014].
# Jeroni Moner i Codina

Jeroni Moner i Codina (Barcelona, 30 de novembre de 1940 - Banyoles, Pla de l'Estany, 29 de setembre de 2021) va ser un arquitecte i professor català.
Com a arquitecte va treballar, sobretot, en projectes relacionats amb el patrimoni històric i arquitectònic. Va realitzar diversos estudis per a la protecció de la regió de l'estany de Banyoles, on ha intervingut en els projectes de les instal·lacions olímpiques de rem, i s'ha preocupat per temes de patrimoni arquitectònic, especialment a Banyoles i a Girona, on ha intervingut en el Pla Especial del Barri Vell. Més enllà de la seva professió d'arquitecte, Moner també va desplegar tota una sèrie d'activitats en el món cultural i esportiu de Banyoles. Va publicar diferents investigacions sobre temes de patrimoni cultural i arquitectura i fou membre del consell de redacció de la revista local El Bagant. A Banyoles fou arquitecte d'uns quants equipaments públics. També fou membre de la comissió del Patrimoni Cultural de Girona. Ha estat professor de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. El 1981 va publicar, conjuntament amb Arcadi Pla i Masmiquel i Josep Riera i Micaló, un monogràfic sobre la masia a la revista 2C, Construcción de la Ciudad. D'aleshores ençà ha continuat investigant i publicant sobre la masia en diversos llibres col·lectius, entre els quals, cal destacar El mas català durant l'Edat Mitjana i la moderna (segles IX-XVIII): aspectes antropològics (2001) i L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura III. Dels palaus a les masies (2003).
L'octubre del 2017 l'Ajuntament de Banyoles va lliurar-li la medalla d'or de la ciutat, per “la seva dedicació i la lluita quotidiana per a la millora de la ciutat”.

## Referències

* 1 2 Adell i Gisbert, Joan-Albert «Jeroni Moner i Codina». Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r desembre 2019].
* 1 2 3 Camps Linnell, J. «Banyoles lliura la medalla d'or de la ciutat a Jeroni Moner. L'Ajuntament la hi va entregar ahir per “la seva dedicació i la lluita quotidiana per a la millora de la ciutat”». El Punt Avui, 22-10-2017 [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Galofré, Jordi «Jeroni Moner i Codina Arquitecte banyolí, president del Centre d’Estudis Comarcals de Banyoles (1994-2011)». El Punt Avui, 01-10-2021 [Consulta: 6 setembre 2022].
* 1 2 «Moner Codina, Jeroni». Portal Gironí d'Història i Genealogia. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «L'arquitecte Jeroni Moner rebrà la Medalla d'Or de la ciutat de Banyoles. El ple municipal aprova la concessió del guardó a un home vinculat amb l'activitat cultural i esportiva local». Diari de Girona, 27-09-2017 [Consulta: 1r desembre 2019].
# Luci Mecili (tribú 416 aC)

Luci Mecili (en llatí Lucius Maecilius) va ser un magistrat i polític romà del segle v aC. Formava part de la gens Mecília, una gens romana d'origen plebeu i probablement fou net de Luci Mecili, tribú en 471 aC. El 416 aC. Metilius fou Tribú de la plebs amb el seu company Espuri Metili.

## Referències

* ↑ Livi, Titus. The Rise of Rome : Books One to Five: Books One to Five (en anglès). Oxford University Press, 1998, p. 367. ISBN 0191587605.
# Moira Kelly

Moira Kelly (Queens, 6 de març de 1968) és una actriu estatunidenca, coneguda principalment pels seus papers en sèries televisives com The West Wing o One Tree Hill.

## Biografia

Va néixer al barri novaiorquès de Queens, el 6 de març de 1968. La tercera de sis germans, és la filla de dos immigrants irlandesos, Peter Kelly, concertista de violí, i la seva dona Anne, infermera. Es va graduar al Connetquot High School el 1986 i va estudiar posteriorment al Marymount Manhattan College.
La seva vocació com a actriu va començar el 1984 en una representació teatral al seu institut amb l'obra Annie, inspirada en la pel·lícula de John Huston del 1982. Diversos incidents d'última hora van fer que hagués d'interpretar, amb només setze anys, un dels papers principals, el de Grace Farrell; l'experiència sobre l'escenari li va agradar molt, i va fer que es despertés en ella el desig de dedicar-se a la interpretació.
Durant la primera meitat dels noranta, va participar en diversos papers en produccions modestes. El 1992 va obtenir el paper de Donna Heyward a la pel·lícula Twin Peaks: Els últims dies de Laura Palmer, la preqüela que David Lynch va rodar de la seva exitosa i revolucionària sèrie televisiva Twin Peaks (1990). Dos anys més tard, va intervindre a Retorn a Little Odessa, de James Gray, on va treballar amb Tim Roth i Edward Furlong. També va treballar l'any 1992 a la pel·lícula Chaplin dirigida per Richard Attenborough actuant amb Robert Downey Jr., Anthony Hopkins i Geraldine Chaplin. Aquell mateix any li va arribar el seu paper més reconegut, el de la patinadora sobre gel Kate Moseley a la comèdia romàntica Passió pel triomf, dirigida per Paul Michael Glaser, on s'enamora del protagonista, interpretat per D. B. Sweeney. El 1994 participa en l'aclamada With Honors, amb Joe Pesci i Brendan Fraser.
El públic angloparlant recordarà la seva veu pel personatge de Nala a la pel·lícula de Disney, The Lion King. Més tard va intervindre en sèries televisives de la CBS i en la primera temporada de The West Wing, l'exitosa ficció política d'Aaron Sorkin, on donava vida a Mandy Hampton. Entre els anys 2003 i 2009 va interpretar Karen Roe, una mare soltera, en la sèrie sobre adolescents One Tree Hill, de Mark Schwann. També va dirigir un parell de capítols de la sèrie, estrenant-se darrere les càmeres l'any 2006.
Es va casar en 2000 amb Steven Hewitt, un home de negocis de Texas. Tenen una filla, Ella, nascuda el 2001, i un fill, Earnon, del 2003.

## Referències

* ↑ The Internet Movie DataBase
* ↑ Moira Kelly / Nala interview
* ↑ TV Guide Bio
# Armilla salvavides

Una armilla salvavides és una peça d'equipament que va situat a la part del tronc de la persona i serveix per mantenir la flotabilitat del cos i el cap per sobre de l'aigua. S'utilitza en piscines, llacs, rius i mars. Està dissenyada perquè doni la volta a una persona inconscient que estigui cap per avall dins l'aigua.
La seva flotabilitat pot ésser permanent (gràcies al farciment de suro o materials plàstics) o inflables. Les més usades i fiables són les primeres, però les inflables ofereixen l'avantge de poder-se portar tot i fer feines a bord, donada la seva major comoditat; aquest fet és especialment important quan hi ha un gran risc de caure a l'aigua, com pot ser en vaixells de pesca.
Les armilles salvavides inflables consten de dos compartiments independents que es poden inflar de tres formes: automàticament quan es submergeix dins l'aigua, activant el sistema manualment i introduint aire mitjançant uns tubs. En els dos primers casos entra un gas que prové s'unes ampolles presuritzades.

## Referències

* ↑ armilla_salvavides a Optimot

## Vegeu també

* Salvavides
* Boia
# Russula heterophylla

La Russula heterophylla o gírgola de pi és una espècie de bolet pertanyent a la família Russulaceae.

## Descripció

* Barret compacte, lleugerament deprimit al centre quan és adult.
* Marge mai pentinat.
* Superfície rugosa, seca, de color oliva i amb taques brunes amb l'edat.
* Cutícula separable fins a gairebé la meitat del barret.
* Làmines juntes, molt forcades quan s'uneixen a la cama, blanquinoses, gairebé groguenques en l'adult. Amb l'edat el marge es taca de bru pàl·lid.
* Cama robusta, massissa, blanca, es taca de bru al frec.
* Carn blanca, embruneix a l'aire i es taca de bru en fer-se vella. És força dura en l'exemplar jove, de gust dolç, sense olor en el bolet fresc.
* L'esporada és de color blanc.
* La seua olor és suau i el seu gust és primer dolç i semblant al de les avellanes i, més tard, una mica coent.
* Reacció de la carn al sulfat de ferro: canvia a taronja viu. Reacció de les làmines amb anilina: canvia a groc.

## Hàbitat

Viu en ambients càlids des de la primavera fins a la tardor, a prop de planifolis i a la terra baixa entre 0-1.084 m d'altitud.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa (incloent-hi les illes Britàniques i Escandinàvia).

## Ús gastronòmic

És comestible i una de les Russula més cercades i apreciades. Es pot cuinar de múltiples formes, però generalment s'empra en guisats de carn o fregida. És adequada per a conservar en salaó.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Gràcia, Enric: Caçadors de bolets. La guia. Televisió de Catalunya, SA i Edicions La Magrana, SA. Barcelona, setembre del 2005.ISBN 84-7871-405-7. Pàg. 71.
* 1 2 www.telecable.es Arxivat 2010-01-13 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Fungipedia.es Arxivat 2009-10-14 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Roger Phillips, 2006. Mushrooms. Pan MacMillan. ISBN 0-330-44237-6
* ↑ «Russula heterophylla (Greasy Green Brittlegill)» (en anglès). ZipcodeZoo.com. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2013. [Consulta: 30 d’agost 2010].
* ↑ Regis Courtecuisse i Bernard Duhem, 1995. Mushrooms and Toadstools of Britain and Europe. Harper Collins. ISBN 0-00-220025-2

## Bibliografia

* Krauch, F., 1998. Russula from the "Guttauer Auwald" in Saxony. Z. Mykol. 64: 83-90. (33138).

## Enllaços externs

* Species Fungorum (anglès)
* StrainInfo Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Jens Christian Skou

Jens Christian Skou (Lemvig, 8 d'octubre de 1918 - Aarhus, 28 de maig de 2018) fou un químic i professor universitari danès, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1997.

## Biografia

Va néixer el 8 d'octubre de 1918 a la ciutat de Lemvig, situada al comtat de Ringkjøbing. Va estudiar medicina a la Universitat de Copenhaguen, on es graduà el 1944 i es doctorà el 1954. El 1947 fou nomenat professor de la Universitat d'Aarhus, i el 1977 fou nomenat professor de biofísica, càrrec que ocupà fins a la seva jubilació el 1988.

## Recerca científica

Interessat en els transports químics dels ions, fou guardonat amb la meitat del Premi Nobel de Química l'any 1997 pel descobriment de l'enzim transportador d'ions de sodi i potassi. L'altra meitat del premi recaigué en el químic nord-americà Paul D. Boyer i l'anglès John E. Walker pel descobriment de la síntesi química de la molècula de l'adenosina trifosfat.

## Referències

* ↑ «Jens Christian Skou» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.

## Bibliografia

* Nissen, Poul «Jens Christian Skou (1918–2018) A pioneer in the biochemistry of membrane proteins». Science, 361, 6398, 13-07-2018, pàg. 133.
* «Curriculum Vitae Professor Dr Jens Christian Skou» (en anglès). Leopoldina Nationale Akademie der Wissenschaften. [Consulta: 9 gener 2023].