OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Puig i Agut

Jaume Puig i Agut (Blanes, 1962) és un escriptor i advocat català. Va ser patró fundador de la Fundació Àngel Planells dedicada a l'obra d'aquest pintor cadaquesenc amb seu a Blanes, on s'exhibien exposicions temporals de diferents artistes. També va ser músic de cobla durant deu anys (1969-1979). Relacionat amb la seva participació en el món literari ha publicat relats breus (Contes d'advocats, La catosfera literària) i Pola Neri a Paperdevidre.
La seva primera novel·la,Momssen (2011), té com a escenari el crim organitzat rus, el blanqueig de capitals, les mentides sobre el terrorisme islamista i la corrupció política. Però per sobre de tot hi plana la crua soledat de l'individu i la rialla inquietant de l'espectador de la seva pròpia farsa. El 2016 va guanyar el Premi de Novel·la Curta Just M. Casero amb El veler magenta (Empúries,2017). Ambientada al món de la filatèlia, l'acció transcorre en un sol dia i defuig la casuística de la novel·la negra. L'obra compta amb una pretensió clara: introduir-se en el món dels personatges, més que en la trama. El protagonista és un home "normal, senzill, amb una feina no mundana" i, sobretot, com veu la vida "un home que ja l'ha viscut", instal·lat en una posició de distància i amb saviesa adquirida.

## Referències

* ↑ «El 34è premi Just M. Casero, per al barceloní Antoni Carrasco». Ara, 30-10-2014.
* ↑ «Pola Neri (paperdevidre)», 27-01-2015.
* ↑ «En un torrent salvatge». El Punt Avui, 21-02-2011. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Confessions d'un canalla». El Punt Avui, 21-04-2011. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ NacióDigital. ««El veler magenta», una intriga que escapa del gènere negre | NacióDigital». [Consulta: 13 desembre 2018].
# Jason Christie

Jason Christie (Ashburton, Canterbury, 22 de desembre de 1990) és un ciclista de Nova Zelanda. Professional des del 2010, combina la carretera amb el ciclisme en pista. Actualment milita a l'equip Team Sapura Cycling.

## Palmarès en pista

* 2008
** Campió d'Oceania en Scratch

## Palmarès en ruta

* 2010
** Vencedor d'una etapa del Tour de Vineyards
* 2011
** Campió de Nova Zelanda sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa del Tour de Vineyards
* 2012
** Vencedor d'una etapa del Tour de Vineyards
* 2013
** Vencedor d'una etapa del New Zealand Cycle Classic
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Ijen
** Vencedor d'una etapa del Tour de Vineyards
* 2015
** 1r a la Volta a Okinawa
** Vencedor d'una etapa del New Zealand Cycle Classic
* 2016
** Campió de Nova Zelanda en ruta
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Ijen
** Vencedor d'una etapa del Tour de Flores
* 2018
** Campió de Nova Zelanda en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Joan Padern i Faig

Joan Padern i Faig (Colera, 1924 - Blanes, 22 d'abril de 2016) pintor, fill adoptiu de Blanes (La Selva) des de l'any 1998. Era fill d'un paleta de Vilamaniscle. Els seus primers estudis els va fer al seu poble natal.
Abans dels setze anys acabada la guerra civil, fixa la seva residència a Blanes on els pares pogueren regentar la fonda del Centro. En Joan treballà a l'empresa SAFA fins a l'any 1945. Les seves primeres exposicions es fan a la Sala Municipal d' Art de Girona, a la Vinçon de Barcelona i també a sales municipals de Blanes. En la dècada dels 50 viatja a Sud Amèrica, on es casa amb la blanenca Isabel. La seva obra, bàsicament aquarel·la en aquesta etapa, té un gran reconeixement i visita diferents països com Xile, Veneçuela, Brasil, Colòmbia i Panamà. Quan torna a Europa viu una llarga temporada a París, i exposa de manera regular a Barcelona i Madrid. Torna a Catalunya i fixa la seva residència entre Blanes i Colera. Donà a Blanes un fons destacat de la seva obra pictòrica i d'un arxiu documental.
La seva obra conté aquarel·les, pintures realistes de paisatges i marines, quadres de denúncia i conscienciació ideològica, façanes i carrers de Barcelona. Cal destacar les dues etapes de pintura abstracta (dècada dels 60 i principis del segle XXI) amb la sèrie Geometries. Abans de fer els setze anys i acabada la Guerra civil, fixa la seva residència a Blanes on els pares pogueren regentar la fonda del Centro. En Joan treballà a l'empresa SAFA fins a l'any 1945.

## Referències

* ↑ «Mor als 92 anys el pintor empordanès Joan Padern, fill adoptiu de Blanes». Diari del Girona.
* 1 2 3 «Joan Padern, controlador d'ismes». Revista de Girona, pàg. 4.
* ↑ «L'evolució de la pintura de Joan Padern, en una exposició a Blanes». Diari de Girona, 23-07-2012.

## Enllaços externs

* «Joan Padern i Faig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jaume Morales Moltó

Jaume Morales Moltó (Altea, 1973), Tato, és un expilotaire professional, mitger d'Escala i corda, en la nòmina de l'empresa ValNet de provada solvència i eficàcia, encara que el seu estil no s'adiga gens al que es veu als trinquets, sinó que és més semblant a l'estil del carrer, no debades ell va començar jugant a llargues, motiu pel qual ha estat convocat per a la Selecció Valenciana de Pilota. Va retirar-se en 2014, durant el Circuit Bancaixa d'aquell any, i amb quaranta anys i mig.

## Palmarès

* Escala i corda:
** Campió del Circuit Bancaixa: 2004, 2005 i 2006
*** Subcampió del Circuit Bancaixa: 2000 i 2009, 2011 i 2013.
** Campió del Màsters Ciutat de València: 2010
** Campió del Trofeu Caixa Rural de Vila-real: 2011
*** Subcampió del Trofeu Caixa Rural de Vila-real: 2008
** Campió Copa Consum: 2004
** Campió del Triangular d'Escala i corda: 2010
** Campió del Trofeu Ciutat de Dénia: 2009, 2011 i 2012
** Campió del Trofeu Mancomunitat de la Ribera Alta: 2004
*** Subcampió del Trofeu Mancomunitat de la Ribera Alta: 2008
** Subcampió del Trofeu Nadal de Benidorm: 2006 i 2011
** Subcampió del Trofeu Superdeporte: 2009
** Campió Trofeu Vidal: 2004
*** Subcampió del Trofeu Vidal: 2006
*** Subcampió del Trofeu Hnos. Viel: 2010 i 2011
** Campió del Trofeu Superdeporte: 2011
Campionats Internacionals de Pilota
* Subcampió del Món de Llargues: Equador, 2008

## Referències

* ↑ Llapissera, Lluís «L'any que el Tato va deixar la vaqueta». PilotaVeu. Arxivat de l'original el 2015-05-03 [Consulta: 18 desembre 2016].
* 1 2 Fuster, Vicente «El gran jugador alteano Tato decide colgar los guantes a los 40 años». Información, 06-02-2014.
* ↑ «Tato cuelga los guantes». Superdeporte, 31-01-2014.
* ↑ «Tato: ´Es falso que me retire para jugar a llargues´». Superdeporte, 31-01-2014.
* ↑ «Jesús y Tato, las dos caras del mitger». Las Provincias.

## Enllaços externs

* Fitxa de ValNet Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine.
# Josep Falguera (músic)

Terrassa (Barcelona), 1778; Belmonte? (Cuenca), 1824. Organista i compositor. De 1789 a 1794 fou nen del cor en la famosa escolania del Monestir Benedictí de Nostra Senyora de Montserrat, Barcelona, on va estudiar orgue amb Narcís Casanoves i violí amb Anselm Viola. Més tard va arribar a ser organista del reial monestir de San Lorenzo de El Escorial. Va entrar en l'ordre jerònima el 18 de novembre de 1794 i va prendre els vots el 22 de novembre de 1795. Posteriorment, va passar a ser organista en el monestir dels Jeronis a Múrcia. Entre els manuscrits conservats en el monestir de El Escorial estan els Maitines de apostoles, una Salve Regina per a quatre veus, violí, trompeta i continu, Letania a Nuestra Señora per a vuit veus i dos orgues, Veni creator per a sis veus i dos orgues, i diverses misses. Altres treballs estan a Madrid, en el Palacio Real, i en el Monestir de Nuestra Señora de Guadalupe (Cáceres).

## Referències

* ↑ Casares Rodicio, Emilio «Discurso de presentación del Diccionario de la música española e hispanoamericana». Revista musical chilena, 54, 193, 01-01-2000. DOI: 10.4067/s0716-27902000019300004. ISSN: 0716-2790.
# Josep Far i Torrens

Josep Far i Torrens (Santa Maria del Camí, 1782 – Artà, 1820) fou un prevere i vicari perpetu de la parròquia de la vila d'Artà.
Nascut a Santa Maria, a la casa coneguda com es Colcador de sa Nuvia. Fou col·legial al col·legi de la Sapiència. El 1804 fou elegit rector del col·legi. Ordenat de diaca el 1805 i de prevere el 1806. Fou vicari de la parròquia de Santa Eulàlia i de la de Son Cervera. El 12 de desembre de 1811 fou nomenat vicari perpetu d'Artà.
El contagi de còlera de 1820 va afectar greument les viles de Llevant de Mallorca. A Artà tot sol moriren 1.267 persones. Josep Far morí víctima de l'epidèmia, atenent els malalts, el 17 de juliol de 1820, a l'oratori de la possessió de Carrossa d'Artà. L'ajuntament d'Artà i el de Santa Maria del Camí li dedicaren carrers al seu nom.

## Referències

* ↑ Gili, Antoni «Mn. Josep Far i Torrens, vicari perpetu d'Artà. Esbós biogràfic.». I Jornades d'estudis locals, Ajuntament de Santa Maria del Camí, Santa Maria del Camí, 1998, pàg. 213-231.
# Joaquinita-(Ce)

La joaquinita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la joaquinita. Rep el seu nom de la carena Joaquin, zona també coneguda com a Districte de New Idria, a Califòrnia (Estats Units), on va ser descoberta.

## Característiques

La joaquinita-(Ce) és un ciclosilicat de fórmula química NaBa₂Fe$^{2+}$Ti₂Ce₂(Si₄O₁₂)₂O₂(OH)·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la joaquinita-(Ce) pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, paralabuntsovita-Mg, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina California State Gem, a l'àrea de les capçaleres del riu San Benito, a New Idria (Califòrnia, Estats Units). Sol trobar-se associada a altres minerals com: ortojoaquinita-(Ce), benitoïta, neptunita i natrolita.

## Referències

* ↑ «Joaquinite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 octubre 2016].
* ↑ «Joaquinite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2016. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Jan Flinterman

Jan Flinterman (La Haia, 2 d'octubre de 1919 - Leiden, 26 de desembre de 1992) va ser un pilot de curses automobilístiques neerlandès que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la tercera temporada de la història del campionat del món de la Fórmula 1, la corresponent a l'any 1952, disputant el 17 d'agost el GP dels Països Baixos, que era la setena i penúltima prova del campionat.
Jan Flinterman va arribar a participar en una única cursa puntuable pel campionat de Fórmula 1, sent el primer pilot neerlandès que prenia part a una cursa de la F1.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1952 | Jan Flinterman | Maserati | Maserati | SUI | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE | HOL Ret* | ITA | - | 0 |
(*) També va compartir cotxe amb Chico Landi amb el que va acabar en 9a posició.

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Josefina Martínez Álvarez

Josefina Martínez Álvarez (Uviéu, Espanya, 11 d'abril de 1937) és una catedràtica asturiana de literatura espanyola, membre fundadora de l'Acadèmia de la Llingua Asturiana. A més, és membre de nombre permanent en el Real Institutu d'Estudis Asturians (RIDEA), havent estat presidenta de la Comissió segona (Història, Geografia, Antropologia, Folklore i Etnografia).

## Biografia

Llicenciada en Filologia Romànica per la Universitat d'Oviedo el 1960 i doctora en la mateixa matèria el 1967, per la tesi de la qual ‘’Bable i castellà en el concejo d'Oviedo’’ va rebre el premi José Fernández, és catedràtica de llengua espanyola a la Universitat d'Oviedo des de 1983. A pesar que des de finals dels anys vuitanta va deixar de desenvolupar la seva activitat dins de la asturianística, ha realitzat monografies dialectals sobre la parla d'Oviedo, per la qual cosa és considerada una de les majors expertes en el dialecte del concejo de la capital d'Astúries.
En canvi, des d'aquesta data treballa en altres institucions, fent la seva labor de catedràtica de literatura castellana, dins d'associacions com la Societat Espanyola de Lingüística i a l'Associació Internacional d'Història de la Llengua Espanyola. És la vídua del filòleg i acadèmic de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana i la RAE Emilio Alarcos Llorach. A més, és directora de la Càtedra Emilio Alarcos Llorach i des de desembre de 2015 acadèmica corresponent de la RAE, de manera que pot assistir a les juntes de l'Acadèmia i tenir veu únicament quan s'estiguin tractant temes lingüístics o literaris.
Durant els últims anys, ha treballat en la normalització de l'asturià com a membre de la Xunta Assessora de Toponima del Principat d'Astúries.
Ha publicat multitud de treballs referents a la llengua espanyola, a la seva història, als dialectes d'Espanya i a la crítica literària.

## Monografies dialectals

* Bable i Castellà en el Concejo d'Oviedo, Josefina Martínez Álvarez (1967)

## Referències

* 1 2 http://www.rae.es/sites/default/files/Josefina_Martinez_Alavarez.pdf
* 1 2 3 http://www.elcomercio.es/culturas/201512/18/asturiana-josefina-martinez-alvarez-20151218145530.html
* ↑ http://www.lne.es/sociedad/2015/12/18/josefina-martinez-elegida-academica/1857379.html
# Josep Busoms i Domènech

* Josep Busoms redirigeix aquí. Per al militar i guerriller català, vegeu Josep Busoms.
Josep Busoms i Domènech (Sabadell, 5 d'agost de 1924 - 19 de febrer de 2016) va ser un representant de teixits, fotògraf i esportista català. Va dedicar gran part de la seva vida a la fotografia i el seu ofici de viatjant li va permetre recórrer una geografia espanyola, que li oferia escenaris inacabables on copsar la realitat del moment, sempre diversa i estimulant. Es dedicà a la fotografia artística, industrial, d'esdeveniments locals i al reportatge de crònica social. Com a atleta, va formar part de la Joventut Atlètica Sabadell i va guanyar diversos títols. L'any 2018, la família va cedir a l'Arxiu Històric de Sabadell el fons fotogràfic de Busoms, que consta de més de 40.000 negatius en color i blanc i negre. El mateix any, la Fundació Antiga Caixa Sabadell 1859 va organitzar l'exposició "Josep Busoms i la seva llum", una selecció de 86 fotografies artístiques, realitzades entre els anys 1960 i finals dels 1980, que incloïa gèneres com el retrat, la fotografia abstracta, el paisatgisme i la fotografia de viatges, el reportatge i la fotografia esportiva.

## Referències

* 1 2 «Josep Busoms Domènech» (en castellà). RFEA. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «Josep Busoms Domènech». La Vanguardia, 24-02-2016. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «Josep Busoms i la seva llum | Fundació Antiga Caixa Sabadell 1859». Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ «La llum del fotògraf sabadellenc Josep Busoms s'exposa a l'Espai Cultura». iSabadell, 20-03-2018.
* ↑ «L'obra fotogràfica de Josep Busoms s'obre a tot Sabadell». NacióSabadell, 21-03-2018. [Consulta: 3 maig 2018].
* ↑ CatalunyaPress.cat «Una exposició recull l'obra fotogràfica de Josep Busoms a Sabadell». Catalunyapress.
# Jean Gimpel

Jean Gimpel (10 d'octubre de 1918 - 15 de juny de 1996, Londres amb 77 anys) fou un historiador medievalista i un assagista francès. La seva obra se centrà, d'una manera preferent, entorn de l'estudi de les tecnologies i del progrés i la regressió de les civilitzacions.
Amb Lynn White Jr., va ésser el cofundador, l'any 1984, de l’Association Villard de Honnecourt for the interdisciplinary study of medieval science, technology and art (Avista) a Kalamazoo (Michigan). Els treballs de Jean Gimpel van ésser una aportació amb vista a una rehabilitació de l'edat mitjana.

## Bibliografia

* Les Bâtisseurs de cathédrales, Seuil, 1958
* Contre l'art et les artistes, 1968
    Una història de l'status de l'artista, des de Giotto fins a Adolf Hitler. L'artista passa d'ésser un artisà, al servei de la societat, al de divinitat, per damunt de les lleis i dels homes.
* La Révolution industrielle du Moyen-Âge, Seuil, 1975
    La tesi de Gimpel era que la revolució industrial del segle xix va ésser en realitat precedida per una altra que s'esdevingué entre el segle xi i el segle xiii.
* Carnet de Villard de Honnecourt, (amb Alain Erlande-Brandenburg, Régine Pernoud, i Roland Bechmann), 1986
* Le Moyen Âge pour quoi faire?, (amb Régine Pernoud i Raymond Delatouche), Stock, 1986
* La Fin de l'avenir, Seuil, 1995
* Ultime rapport sur le déclin de l'Occident, 1985.
# José Gómez Gayoso

José Gómez Gayoso [àlies Juan, Carlos i López], (Maceda, 28 d'abril de 1909 - Camp de la rata, 6 de novembre de 1948) va ser un mestre i polític comunista gallec, maqui antifranquista, executat a garrot vil durant la dictadura franquista.
Durant la Segona República residia a Vigo, ciutat en la qual era secretari general del Partit Comunista d'Espanya (PCE). A produir-se la revolta militar que va donar origen a la Guerra Civil es trobava en Madrid, va combatre en els diferents fronts contra els revoltats, va ser comissari polític de diverses unitats, va estar a la Unió Soviètica formant-se militarment i se'n va anar a l'exili en Cuba en finalitzar el conflicte, després d'una breu estada en la República Dominicana. Va tornar de nou a 1944 a Madrid via Buenos Aires, després d'un intent fracassat anys abans de tornar per Estats Units. A Madrid va rebre instruccions del PCE d'incorporar-se a Galícia, on va ser nomenat secretari general del PCE a la zona i va realitzar una àrdua labor per reorganitzar la guerrilla antifranquista a Galícia. Al costat d'Antonio Seoane Sánchez, també maquis i altres tres militants del PCE compon una unitat especialment activa fins a finals de 1947. Va ser detingut el 1948, al costat de Seoane i dos altres guerrillers gràcies a la delació d'un desertor, després d'un tiroteig en el qual va resultar greument ferit. Va ser executat a garrot vil a La Corunya després d'un judici sumaríssim el 6 de novembre del mateix any.
Rafael Alberti, en el seu poema Héroes caídos de la Resistencia Española escriví sobre Gayoso i Seoane:
| « | {...} Ahora yo quiero nombrar, no mi nombre, porque el mío es como el de los demás. ¿A quién nombraré primero? Nadie es segundo en mi lengua cuando es de acero el acero Si uno es glorioso, en glorioso al otro no hay quien le gane. Si digo Gómez Gayoso, ya estoy diciendo Seoane. | Canto fuerte, camaradas, compañeros, canto fuerte, aunque esta copla es de muerte sin la garganta apretada. ¡Sangre de Gómez Gayoso, sangre pura, sangre brava, sangre de Antonio Seoane, de Diéguez, de Larrañaga, de Roza, Cristino y Vía, valles de sangre, montañas! (...) | » |

## Referències

* CASANOVA, Julián.: Morir, matar, sobrevivir: la violencia en la dictadura de Franco, pp. 263–264.
* HEINE, Hartmut.: A guerrilla antifranquista en Galicia, Vigo, Ed. Xerais, 1980. ISBN 8475070116, pp. 136 y ss.
* REDONDO ABAL, Francisco Xavier: Botarse ao monte. Censo de guerrilleiros antifranquistas en Galiza (1939-1965). Serie Documentos 201, Ed. do Castro, Sada, 2006. ISBN 9788484852315.
* SANTIDRIÁN ARIAS, Víctor Manuel.: Historia do PCE en Galicia (1920-1968), Do Castro, 2003. ISBN 9788484850793.
# Jaume Casacuberta Roma

Jaume Casacuberta i Roma, nascut el 1932 a Calders i mort el 2020 a Manresa, fou un pintor de l'escola d'Evarist Basiana, que cultivà varies disciplines: aquarel·la, oli i dibuix.
Vinculat al Cercle Artístic de Manresa i al Cercle Artístic del Moianès, on va ser membre actiu, també va fundar, junt amb altres artistes locals, el "Grup dels Tretze", fent exposicions col·lectives durant molts anys al Bages i comarques veïnes.
Va combinar amb èxit, durant molts anys, la obra d'estudi amb els concursos de pintura ràpida per tot Catalunya i, darrerament, en l'àmbit comarcal.

## Exposicions

Ha celebrat exposicions arreu de Catalunya, i participat en la pràctica totalitat de col·lectives locals,
així com en diferents de les celebrades dintre i fora del país.

## Museus

Hi ha obres seves en diverses col·leccions particulars (tant d’aquí com de l’estranger), en la seu social d’importants empreses i en les següents institucions:
* Casa Consistorial de Manresa (Bages)
* Museu Comarcal de Manresa
* Diputació de Barcelona
* Museu de Sant Pol de Mar (Maresme)
* Pinacoteca-Museu de Rajadell (Bages)

## Extracte de premis obtinguts

* 1r premi aquarel·la, Saló de Tardor, Manresa 1965
* 1r premi XLII Exposició d’artistes Manresans i medalla del Reial Cercle Artístic de Barcelona, 1971
* 1r premi Exposició Nacional de Roses, Sant Feliu de Llobregat 1974
* 1r premi Saló “Reixac de Plata”, Montcada i Reixac 1976-1977
* 1r premi i medalla d’or XVII Saló d’art de Martorell 1979
* 2n premi de Pintura Agrupació de Cultura del Casino Menestral Figuerenc, Figueres 1980
* 1r premi LX Concurs Pintura Artistes Manresans, Manresa 1990
* 2n premi Concurs Festes de la Llum, Manresa 2010

## Referències

* ↑ Ráfols, José F. Diccionario de artistas de Cataluña, Valencia y Baleares. Barcelona: Edicions Catalanes, 1980-. ISBN 84-248-0506-2.
* ↑ Ovinia. «JAUME CASACUBERTA» (en castellà), 21-07-2020. [Consulta: 4 novembre 2022].
* ↑ Avinyó vist amb ulls de pintor : 50 anys de pintura ràpida. 1ª ed. Avinyó [Barcelona]: Ajuntament d'Avinyó, 2016, p. 39,172. ISBN 978-84-608-7102-6.
* ↑ Vilaró i Llach, Joan. Art a Manresa : segles XIX i XX : diccionari enciclopèdic d'art i artistes a Manresa segles XIX i XX (de 1801 a 1983). Manresa: Llibreria Sobrerroca, DL 1983, p. 37. ISBN 84-300-8692-7.
* ↑ Diccionari Ràfols : de artistas de Catalunya y Baleares, compendio siglo XX. TOMO 5. Barcelona: Art Network, 1998, p. 145. ISBN 84-86719-32-1.
* ↑ Redacció, ACN-. «La família del pintor Jaume Casacuberta dona una seixantena d'obres de l'artista al Museu de Manresa», 22-07-2021. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Diccionario de pintores y escultores españoles del siglo XX. 3, Caamaño-Czerniak. 1. ed. Madrid: Forum Artis, 1994, p. 695. ISBN 978-84-88836-02-1.
* ↑ «Museu de Sant Pol (Maresme)», 19-10-2023. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ Boixet, Josep. Gent de casa. [Barcelona]: [J. Boixet], D.L. 1992. ISBN 84-604-4982-3.