OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ISO 3166-2:AT

ISO 3166-2:AT és el subconjunt per a Àustria de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment per a Àustria, l'estàndard ISO 3166-2, està format per 9 estats federals.
Cada codi es compon de dues parts, separades per un guió. La primera part és AT, el codi ISO 3166-1 alfa-2 per a Àustria. La segona part és un dígit (1–9).

## Codis actuals

Els noms de les subdivisions estan llistades segons l'ISO 3166-2 publicat per la "ISO 3166 Maintenance Agency" (ISO 3166/MA)
| Codi | Nom de la subdivisió (de) | Nom de la subdivisió (ca) |
| AT-1 | Burgenland | Burgenland |
| AT-2 | Kärnten | Caríntia |
| AT-3 | Niederösterreich | Baixa Àustria |
| AT-4 | Oberösterreich | Alta Àustria |
| AT-5 | Salzburg | Salzburg |
| AT-6 | Steiermark | Estíria |
| AT-7 | Tirol | Tirol |
| AT-8 | Vorarlberg | Vorarlberg |
| AT-9 | Wien | Viena |

### Notes

* ↑ Nom en català no inclòs a l'estàndard ISO 3166-2.

## Vegeu també

* Organització territorial d'Àustria

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: AT (Plataforma Online d'Exploració ISO: AT) (anglès)
* Divisions administratives d'Àustria, Statoids.com (anglès)
# Parafiniukita

La parafiniukita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de l'apatita. Rep el nom de Jan Parafiniuk (n. 1954), professor de mineralogia a l'Institut de Geoquímica, Mineralogia i Petrologia de la Universitat de Varsòvia, Polònia.

## Característiques

La parafiniukita és un fosfat de fórmula química Ca₂Mn₃(PO₄)₃Cl. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, alforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, arctita, krügerita i goryainovita.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat de Varsòvia, amb el número de catàleg: mmwr iv8024, i al Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19902.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mt. Szklana, a Gmina Ząbkowice Śląskie, dins el comtat de Ząbkowice Śląskie (Voivodat de Baixa Silèsia, Polònia), on es troba en forma de grans anèdrics de fins a 250 µm de mida, associada a beusita i a minerals del grup de l'esmectita. Aquesta mina és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Parafiniukite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2021].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With only large cations, (OH, etc.):RO4 = 0.33:1». Mindat. [Consulta: 25 juny 2024].
# Paper de Vidre

Paper de Vidre és una revista digital cultural dedicada especialment als contes, creada i impulsada per Guillem Miralles i Anna Costa el 23 d'abril de 2002.
Va començar com una revista digital que s'enviava als 30 subscriptors en un arxiu pdf per correu electrònic. La revista disposa de la primera pàgina web el 23 de març del 2003 on es poden consultar tots els números editats. El 29 de maig del 2003 comencen a celebrar-se les festes d'aniversari, a la llibreria El Cau Ple de Lletres i la Nova Jazz Cava de Terrassa o al bar Horiginal de Barcelona, en la que es llegeixen textos, es reciten poemes i s'hi celebren actuacions musicals de persones que han col·laborat amb la revista.
El 2005 tenia una quinzena de col·laboradors joves juntament amb personatges coneguts com a Màrius Serra, Salvador Cardús, Julià Guillamon, Manel Ollé, Enric Casasses. A proposa de l'editorial LaBreu Edicions, el març del 2005 s'edita el llibre Paper de Vidre, amb una tirada de 1.000 exemplars (ISBN: 84-933762-1-3). El llibre incorpora totes les entrevistes publicades fins aquella data a la revista: Quim Monzó, Empar Moliner, Pau Riba, Roger Mas, Josep Pedrals, Vicenç Altaió, Enric Vila, Ana Briongos, Francesc Serés, Toni Sala i Ricard Mas. També s'hi inclouen quaranta-dos escrits breus inèdits elaborats expressament per l'ocasió per col·laboradors habituals de la revista.
L'abril del 2013 s'edita el segon llibre de la revista, igualment a LaBreu Edicions, que porta per títol Paper de Vidre. Una nova polida en el que s'hi inclouen una selecció de les entrevistes i especials publicats a la revista des de l'any 2005.
La revista va iniciar una segona època el 2014 en què el conte va passar a ser l'únic protagonista de la publicació. Miralles va seguir com a coordinador i s'hi va afegir Tina Vallès. Des d'aquest moment la revista publica contes d'autors coneguts, contes traduïts, recomanacions de contes i avançaments editorials. El juliol de 2017 va celebrar els 15 anys amb un acte a l'Ateneu Candela.

## Referències

* 1 2 «La revista electrònica 'Paper de vidre' treu el número 33». [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ «Paper de Vidre: polint lletres, envernissant literatura». [Consulta: 20 març 2019].
* 1 2 3 «Paper de Vidre, el New Yorker català». [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ Palau, La torre del. «El portal de contes Paper de vidre es presenta a Terrassa | La torre del Palau». [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ «Paper de vidre, segona època, contes». [Consulta: 20 març 2019].
* ↑ «Més contes de Paper de Vidre». [Consulta: 20 març 2019].
# Just Catoni

Just Catoni (en llatí Iustus Catonius) va ser un centurió romà de les legions pannònies que es van revoltar al pujar al tron Tiberi l'any 14. Quan la revolta va ser controlada per Drus, va ser un dels comissionats pels rebels per anar a veure a Tiberi i demanar perdó.
Les següents notícies sobre Just Catoni arriben l'any 43, quan va servir com a prefecte del pretori. Aquest any, va ser assassinat per ordre de l'emperadriu Valèria Messalina, suposadament perquè volia explicar a l'emperador Claudi la seva promiscuïtat sexual, que fins aquell moment havia estat capaç d'amagar-la al seu marit.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals I,29
* ↑ Dió Cassi. Història de Roma LX,18,3
# Alberto Marini

Alberto Marini (Torí, Piemont, 3 de setembre de 1972) és un director de cinema, guionista i muntador italià. És llicenciat en Dret.

## Filmografia
### Director

* 1995: Que sera sera
* 1998: Scomparsa

### Guionista

* 1995: Que sera sera
* 1998: Scomparsa
* 2004: Romasanta
* 2006: Películas para no dormir: Para entrar a vivir (TV)
* 2011: Mentre dorms

### Com a muntador

* 1995: Que sera sera

## Premis i nominacions

* 2012. Premi Gaudí al millor guió per Mentre dorms

## Referències

* ↑ Arenas, Paula. «Alberto Marini: "Quería dar rienda suelta a esa envidia que todos tenemos reprimida"» (en castellà). 20minutos.es, 5 octubre 2011.
# Dorsal de Phoenix

La dorsal de Phoenix (també anomenada dorsal d'Aluk) és una dorsal oceànica extinta que existí entre les plaques tectòniques de Phoenix i del Pacífic.
La dorsal de Phoenix estava constituïda per tres dorsals i s'estenia amb una taxa de 18-20 cm per any fins fa 84 milions d'anys. Una reducció en la taxa d'expansió i la de la taxa de convergència amb la placa antàrtica va tenir lloc al voltant de 52.3 milions d'anys enrere. Des de llavors, la dorsal de Phoenix ha estat subduïda sota la Península Antàrtica des del període Miocè
# ISO 3166-2:BN

ISO 3166-2:BN és el subconjunt per a Brunei de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment per a Brunei, l'estàndard ISO 3166-2, està format per 4 districtes.
Cada codi es compon de dues parts, separades per un guió. La primera part és BN, el codi ISO 3166-1 alfa-2 per a Brunei. La segona part són dues lletres.

## Codis actuals

Els noms de les subdivisions estan llistades segons l'ISO 3166-2 publicat per la "ISO 3166 Maintenance Agency" (ISO 3166/MA).
| Codi | Nom de la subdivisió (ca), (ms) |
| BN-BE | Belait |
| BN-BM | Brunei-Muara |
| BN-TE | Temburong |
| BN-TU | Tutong |

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: BN (Plataforma Online d'Exploració ISO: BN) (anglès)
* Districtes de Brunei Darussalam, Statoids.com (anglès)
# Ossokhtokh

Ossokhtokh (en rus: Осохтох) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 140 habitants, pertany al districte de Batagai.

## Referències

* ↑ «Верхоянский улус (район)». Arxivat de l'original el 2019-11-03. [Consulta: 3 ноября 2019].
# Josep Seguí i Pujol

Josep Seguí i Pujol és un actor sabadellenc conegut pels seus papers en diferents obres teatrals, pel·lícules i sèries de televisió. Va tenir ressò nacional amb una polèmica campanya publicitària de la Regió de Múrcia, en què interpretava un suposat antropòleg anomenat Vladimir Karabatic.
Va entrar al món del teatre a l'edat de deu anys i més tard va passar per la Joventut de la Faràndula i el Grup Palestra. El 1984 va participar en la creació de la companyia El Teatre d'El Sol, amb la qual ha actuat en més de 500 obres. L'any 1999 va aparèixer a la sèrie de TV3 Laberint d'ombres. Més recentment, ha tingut un paper important a les pel·lícules Paintball i Panzer Chocolate. També té interès pels idiomes, cosa que el va dur a fundar l'escola English Tuition Centre a Sabadell, de la qual encara és propietari i professor. A més, parla el català, el castellà, l'anglès, el francès i l'italià. Practica l'esgrima i el cant.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Seguí al lloc web de l'AADPC». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 23 gener 2011].
* ↑ Josep Seguí: Producciones donde ha participado (castellà)
* 1 2 3 4 El profesor Karabatic lo encarna un actor catalán llamado Josep Seguí (castellà)
* ↑ Fitxa de Seguí a l'IMDB (anglès)

## Enllaços externs

* Llista de reproducció de la campanya publicitària de Múrcia (castellà)
* L'alegria de viure: Josep Seguí, un actor polifacètic!, a Ràdio Sabadell
# Alberto Marí Sánchez

Alberto Marí Sánchez (Alacant, 11 de juliol de 2001) és un futbolista valencià que juga com a davanter centre al Real Zaragoza, cedit pel València CF.

## Trajectòria

Nascut a Alacant, es forma en el futbol base de l'Hèrcules CF, Reial Valladolid i SD Eibar i comença la seva trajectòria com a sènior en el CD Vitòria, filial de la SD Eibar, en la Tercera Divisió. El juliol de 2021 signa pel València CF per a jugar en el filial en la Tercera Federació, signant un contracte de 3 temporades més una addicional. En la primera temporada, ascendeix amb el València CF Mestalla a Segona Federació.
Aconsegueix debutar amb el primer equip el 23 d'abril de 2023 en una victòria per 2-0 enfront de l'Elx CF en la Primera Divisió. El 24 de maig marca un gol contra el Celta que va suposar el triomf merengot en el descompte per 2-1.

## Referències

* ↑ «Alberto Marí - Perfil del jugador» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «El València Mestalla apuntala su ataque con Alberto Marí». EsportBase, 05-07-2021. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «Alberto Marí pide una oportunidad a Baraja contra la sequía de goles» (en castellà). Superdeporte, 27-03-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «El Valencia se aferra a la salvación» (en castellà). MARCA, 23-04-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «El mejor debut posible para Alberto Marí, el pasajero 110: la camiseta le duró unos segundos» (en castellà). ElDesmarque Valencia, 25-04-2023. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Fuster, Vicente. «#Crónica | El Valencia respira en Vigo con un gol de Alberto Marí». Plaza Deportiva. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Pardo, Pau. «Alberto Marí acerca la permanencia (1-2)». Superdeporte, 14-05-2023. [Consulta: 14 maig 2023].

## Enllaços externs

* Alberto Marí Sánchez a BDFutbol
* Alberto Marí Sánchez a La Preferente (castellà)
* Alberto Marí Sánchez, Fitxa a Soccerway
# Frederik Madsen

Frederik Rodenberg Madsen (22 de gener de 1998) és un ciclista danès, professional des del 2017. Combina el ciclisme en pista amb la carretera. Els majors èxits els ha aconseguit en pista, on ha guanyat la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro de 2016 en la prova de Persecució per equips, així com tres medalles al Campionat del Món en pista, una d'or, una de plata i una de bronze.

## Palmarès en pista

* 2016
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en persecució per equips (amb Lasse Norman Hansen, Niklas Larsen, Casper von Folsach i Rasmus Christian Quaade)
** Medalla de bronze al Campionat del Món en pista de persecució per equips (amb Lasse Norman Hansen, Niklas Larsen i Casper von Folsach)
* 2018
** Medalla de plata al Campionat del Món en pista de persecució per equips (amb Niklas Larsen, Julius Johansen i Casper von Folsach)
* 2020
** Campió del Món en pista de persecució per equips (amb Norman Hansen, Julius Johansen i Rasmus Pedersen)

### Resultats a la Copa del Món

* 2016-2017
** 1r a Cali, en Persecució per equips
* 2019-2020
** 1r a Minsk, en Persecució per equips (amb Julius Johansen, Rasmus Pedersen i Lasse Norman Hansen)
** 1r a Glasgow, en Persecució per equips (amb Julius Johansen, Rasmus Pedersen i Lasse Norman Hansen)

## Palmarès en ruta

* 2017
** Vencedor d'una etapa al París-Arràs Tour
* 2019
** 1r al Gran Premi de Frankfurt sub-23
** 1r a la Skive-Løbet
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Comtat de Zülpich

El comtat de Zülpich fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic a la regió de la Ripuària (la regió del Rin). En la partició de territoris entre Germània i França el 8 d'agost del 870 els cinc comtats de Ripuària (Zülpich, Jülich, Eifel, Bonn o Colònia) van quedar per Lluís el Germànic. La capital era Tulpiac o Tolbiac i el territori el pagus Tulpiacensis o Tolbiacensis del que deriva el nom alemany de Zülpich.
Eberard comte de Bonn no apareix com a comte de Zukpich però si que ho fa el seu fill Erenfred i sembla probable que el comtat ja hagués estat assignat al pare. Fou també comte de Bonn (vers 940-970) i com a comte de Hattuaria, de Tubalgo i de Ruhr-Keldachgau). Com a comte de Zülpich s'esmenta en carta de 24 de gener del 942; com a comte de Bonn en carta del 945 i donació del 15 de gener del [947]; com a comte de Hattuaria en donació del 4 de maig del 947; com a comte de Tubalgo en una confirmació de privilegis d'Otó I del 4 d'agost del 947; i com a comte de Rihr-Keldachgau en carta del 950.
Després apareix Werner que devia ser comte vers 953 quan apareix en una carta de l'arquebisbe de Colònia, Brunó, d'aquest any confirmant un canvi de territoris entre el comte Warner i l'abat de Stavelot; fou també comte d'Hesbaye (més concretament d'una part d'Hesbaye, potser a Lovaina) que abans havia estat d'Immo i al que li havia estat confiscat per la seva revolta vers 958; l'emperador Otó I li concedia alguns territoris en carta de 17 de gener del 966. El 973 Renald fou nomenat comte d'Hainaut quan van retornar Reyner i el seu germà Lambert, fills de Renyer III de Baixa Lotaríngia, i Warner de Zülpich i Haspengouw, que era el seu germà, fou enviat en el seu ajut, però Renald i Warner van morir en la batalla de Peronne el 973.
El següent i darrer comte de Zülpich conegut, al segle següent, fou Brunó de Heimbach que apareix en carta del 1063, casat amb Matilde filla de Widric I de Clermont/Condroz i possible germana o germanastre d'Ermengarda de Montaigu.
Al segle XIV hi havia diversos petits comtats i senyories a la zona i una part pertanyia a Jülich.

## Llista de comtes

* Eberard vers 940
* Erenfred vers 940-953
* Werner vers 953-973
* Desconeguts 973-vers 1050
* Brunó d'Heimbach vers 1050-1070

## Referències

* Zülpich (anglès)
# ISO 3166-2:BS

ISO 3166-2:BS és el subconjunt per a les Bahames de l'estàndard ISO 3166-2, publicat per l'Organització Internacional per Estandardització (ISO) que defineix els codis de les principals subdivisions administratives.
Actualment per a les Bahames l'estàndard ISO 3166-2, està format per 31 districtes i una illa. Nova Providència (New Providence) és l'illa més poblada i alhora conté la capital del país Nassau que és directament governada pel govern central, el seu codi va ser eliminat el 2010 però recuperat el 2018. Green Turtle Cay també va perdre el seu codi el 2011.
Cada codi es compon de dues parts, separades per un guió. La primera part és BS, el codi ISO 3166-1 alfa-2 per a les Bahames. La segona part són dues lletres.

## Codis actuals

Els noms de les subdivisions estan llistades segons l'ISO 3166-2 publicat per la "ISO 3166 Maintenance Agency" (ISO 3166/MA).
| Codi | Nom de la subdivisió (en) |
| BS-AK | Acklins |
| BS-BY | Berry Islands |
| BS-BI | Bimini |
| BS-BP | Black Point |
| BS-CI | Cat Island |
| BS-CO | Central Abaco |
| BS-CS | Central Andros |
| BS-CE | Central Eleuthera |
| BS-FP | City of Freeport |
| BS-CK | Crooked Island and Long Cay |
| BS-EG | East Grand Bahama |
| BS-EX | Exuma |
| BS-GC | Grand Cay |
| BS-HI | Harbour Island |
| BS-HT | Hope Town |
| BS-IN | Inagua |
| BS-LI | Long Island |
| BS-MC | Mangrove Cay |
| BS-MG | Mayaguana |
| BS-MI | Moores Island |
| BS-NP | New Providence |
| BS-NO | North Abaco |
| BS-NS | North Andros |
| BS-NE | North Eleuthera |
| BS-RI | Ragged Island |
| BS-RC | Rum Cay |
| BS-SS | San Salvador |
| BS-SO | South Abaco |
| BS-SA | South Andros |
| BS-SE | South Eleuthera |
| BS-SW | Spanish Wells |
| BS-WG | West Grand Bahama |

## Referències

* ↑ «BS - Bahamas (the)» (en anglès). Online Browsing Platform (OBP). ISO/TC 46. [Consulta: 10 maig 2023].

## Enllaços externs

* ISO Online Browsing Platform: BS (Plataforma Online d'Exploració ISO: BS) (anglès)
* Districtes de les Bahames, Statoids.com (anglès)
# Papua Occidental

* Aquest article tracta sobre la regió indonèsia de l'illa de Nova Guinea. Si cerqueu província d'Indonèsia, vegeu «Província de Papua Occidental».
La Papua Occidental (també coneguda com a Nova Guinea Occidental) és la meitat indonèsia de l'illa de Nova Guinea. Al llarg de la història ha estat anomenada també Nova Guinea Neerlandesa, Irian Occidental i Irian Jaya. La incorporació de la Papua Occidental a Indonèsia el 1969 va ser molt controvertida i continua essent motiu de disputes.
Situada a l'oest del meridià 141°E de longitud (excepte en una petita part de territori a l'est del riu Fly que pertany a Papua Nova Guinea), es divideix en dues províncies:
* Papua Occidental (Papua Barat, abans anomenada Irian Jaya Barat), amb capital a Manokwari.
* Papua (abans anomenada Irian Jaya), amb capital a Jayapura. S'ha proposat subdividir aquesta província en dues: Papua Central (Papua Tengah) i Papua Oriental (Papua Timur), però el projecte encara no s'ha dut a terme.

## Bandera

La bandera de Papua Occidental és la bandera de l'estel de l'alba.

## Vegeu també

* Conflicte a Papua Occidental
# Josep Semís i Mensa

Josep Semís i Mensa (Lleida, Segrià, 1818? - Barcelona, 16 d'abril de 1849) fou un poeta i crític de teatre en castellà.

## Biografia

Fou fill d'Antoni Semís i Rosa Mensa. Es va graduar en Dret a la Universitat de Barcelona el 1841. Va col·laborar amb els diaris de la ciutat comtal El Vapor (1835-37), El Constitucional (1840), La Corona (1843) i El Imparcial (1844) amb una poesia pessimista i melancòlica. Milà i Fontanals en publicà una mostra pòstuma. El 1845 substituí Pau Piferrer al Diario de Barcelona com a crític teatral, destacant per una ploma agosarada i combativa.
Al registre de defunció diu que té 30 anys, és solter, "cursante de jurisprudencia".

## Referències

* ↑ Registre de defuncions. Any 1849. Llibre 1. Registre 1119
* 1 2 «Josep Semís i Mensa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Francisco Lafarga, Luis Pegenaute. Traducción y traductores, del romanticismo al realismo, p. 191.
# Alison Cockburn

Alison Cockburn també Alison Rutherford, o Alicia Cockburn (8 d'octubre de 1712 – 22 de novembre de 1794) fou una poeta escocesa que va recollir un cercle d'amics eminents dins durant la Il·lustració escocesa del segle xviii, incloent Walter Scott, Robert Burns i David Hume.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: Henderson, Thomas Finlayson. «Cockburn, Alicia». A: Leslie Stephen. Dictionary of National Biography. 11. Londres: Smith, Elder & Co, 1887, p. 181-182.

## Bibliografia

* Graham, H.G., The Social Life of Scotland in the Eighteenth Century, A.&C. Black, London (1899). p. 331.
* Alison Cockburn Brief biography at Scotland's People database.
* Old and New Edinburgh Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Volume IV page 149.
* Testament of Alison Cockburn
* Alison Cockburn at the Gazetteer for Scotland. University of Edinburgh.
* Electric Scotland entry Women in History of Scots Descent – Song Writers.
* Oxford Biography Index
* Dwyer, John. «Cockburn, Alison (1713–1794)». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/5766. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit
# Paaliaq (satèl·lit)

Paaliaq és un satèl·lit irregular prògrad de Saturn. Fou descobert per l'equip de Brett J. Gladman, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Hans Scholl, Matthew J. Holman, Brian G. Marsden, Philip D. Nicholson i Joseph A. Burns a principis d'octubre de 2000, i se li assignà la designació provisional de S/2000 S 2.

## Característiques

Paaliaq té uns 22 quilòmetres de diàmetre, i orbita Saturn a una distància de 15,2 milions de km en 687 dies. És membre del grup inuit de satèl·lits irregulars.
Juntament amb Kiviuq i Siarnaq, Paaliaq mostra un color vermell clar i un espectre infraroig similar, el que avala la tesi d'un possible origen comú del grup inuit per trencament d'un cos més gran.

## Denominació

Paaliaq porta el nom d'un xaman de la mitologia inuit, tret del llibre la maledicció del xaman de Michael Kusugak, el qual proporcionà noms de personatges mitològics de la cultura inuit a Kavelaars, un astrònom de la univeritat MacMaster i codescobridor del satèl·lit, per anomenar altres satèl·lits de Saturn.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ IAUC 7512: S/2000 S 1 and S/2000 S 2 de d'octubre de 2000 (descobriment)(anglès)
* ↑ MPEC 2000-Y15: S/2000 S 1, S/2000 S 2, S/2000 S 7, S/2000 S 8, S/2000 S 919 de desembre de 2000 (descobriment i efemèrides)(anglès)
* ↑ Tommy Grav; James Bauer; A deeper look at the colors of Saturnian irregular satellites(anglès)
* ↑ Gladman, B. J.; Nicholson, P. D.; Burns, J. A.; Kavelaars, J. J.; Marsden, B. G.; Holman, M. J.; Grav, T.; Hergenrother, C. W.; Petit, J.-M.; Jacobson, R. A.; and Gray, W. J.; Discovery of 12 satellites of Saturn exhibiting orbital clustering, Nature, 412 (July 12, 2001), pp. 163–166(anglès)
* Efemèrides IAU-MPC NSES(anglès)

## Enllaços externs

* Pàgina de David Jewitt
* Pàgina de Scott Sheppard