OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elroy (Wisconsin)

Elroy és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.578 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elroy tenia 1.578 habitants, 632 habitatges, i 396 famílies. La densitat de població era de 317,3 habitants per km².
Dels 632 habitatges en un 31,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 37,3% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 15% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.859 $ i la renda mediana per família de 42.452 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.699 $ mentre que les dones 24.250 $. La renda per capita de la població era de 15.529 $. Aproximadament el 9,9% de les famílies i el 14,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elroy» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elroy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pernes

«Pernes» té aquests significats:
* Pernes (Pas de Calais), municipi francès al departament del Pas de Calais
* Pernes-lès-Boulogne, municipi francès al departament del Pas de Calais
* Pernes-les-Fontaines, municipi francès al departament de Valclusa (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Cantó de Pernes-les-Fontaines, cantó francès al districte de Carpentràs (departament de la Valclusa)
* Bailleul-lès-Pernes, municipi francès al departament del Pas de Calais
* La Roque-sur-Pernes, municipi francès al departament de la Valclusa (regió de Provença – Alps – Costa Blava)
* Sains-lès-Pernes, municipi francès al departament del Pas de Calais
# Casa de la Cultura de Bellreguard

La Casa de la Cultura de Bellreguard és un centre cultural de Bellreguard, a la Safor. La seva oferta cultural se centra principalment en les arts escèniques, tant amb espectacles teatrals com de dansa, tot i que també acull concerts i exposicions.
L'edifici on està ubicada, de titularitat pública local i gestionat per l'ajuntament, va ser construït el 1986 i té un aforament de 400 persones. L'any 2009 s'hi van iniciar unes obres de reforma que incloïen la restauració de la pintura de la façana i la modificació i adequació de la instal·lació elèctrica de la il·luminació exterior de l'edifici, i el 2020 se'n va modernitzar el saló d'actes.

## Referències

* ↑ «Bellreguard reforça l'aposta cultural amb «A l'era...» i Rodafam Arts». Som Safor, 14-12-2021 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «La Casa de Cultura de Bellreguard acull Via Escènica». Diari Serpis, 11-01-2022 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «La gira del grup Modena City Ramblers recala a Bellreguard amb l’únic concert a la Comunitat Valenciana». El Periòdic, 14-10-2022 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Bellreguard inaugura ‘Forjats en l’art’, l’exposició conjunta de Vicent Aunión amb Pep Castells i Llorenç Escrivà». El Periòdic, 12-05-2022 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «La Casa de Cultura de Bellreguard acull una mostra de fotografies Palomares a Corea del Nord». infoniu, 15-12-2022 [Consulta: 14 gener 2023].
* 1 2 «Casa de Cultura de Bellreguard» (en castellà). CDAEM, Teatro Español. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Les obres de la Casa de la Cultura de Bellreguard permetran millors serveis». El Punt Avui, 28-06-2010 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Bellreguard modernitzarà el Saló d'Actes de la Casa de la Cultura». Diari Serpis, 23-06-2020 [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Bellreguard modernizará el salón de actos de la Casa de la Cultura con la ayuda de la Generalitat» (en castellà). Saforguia.com, 29-06-2020 [Consulta: 14 gener 2023].

## Enllaços externs

* Bellreguard: República Cultural - Poble Lliure
* Notícies de Cultura i Espectacles en Bellreguard
# Incallajta

Incallajta (del quítxua Inka Llaqta, 'ciutat de l'Inca'), també registrat com Inkallajta, és un dels centres arqueològics més importants de Bolívia. Està situat al municipi de Pocona, en el departament de Cochabamba a una alçada de 2.950 msnm. La ciutadella arqueològica d'Incallajta està promocionada per entitats nacionals i regionals com a Patrimoni Cultural de la Humanitat davant la Unesco.

## Història

Incallajta fou la "llajta" inca més important del Collasuyo, un dels quatre suyos del Tahuantinsuyo. La construcció data de finals del s. XV. Actualment, és el llegat inca més important del territori bolivià.
La ciutat fou construïda per Túpac Yupanqui i reconstruïda per Huayna Cápac, durant les visites que feia a Cochabamba, Pocona i el centre de Bolívia. Era fortalesa militar, centre polític, administratiu i cerimonial de l'Imperi Inca o Tahuantinsuyo i frontera geogràfica de l'Imperi Inca enfront de les invasions dels Avá Guaraní.

## Descripció

El complex arqueològic té una superfície d'unes 80 ha. Està construït per grans places i patis circumdats per unes muralles i construccions amb portes que donen cap als espais oberts. El temple principal o la Kallanka, té 78 per 25 m i 12 d'alt; el mur és el més prominent i característic d'aquesta estructura: un mur hastial amb 10 fornícules, 4 finestres i acabat de fang, domina l'àrea central del lloc.
Se situa sobre un con d'ejecció, en el fort Huayko, un congost quasi inaccessible. Les unitats arquitectòniques no es comuniquen les unes amb les altres. S'hi observen formes trapezoïdals; ja que la figura geomètrica característica d'aquestes ruïnes és el trapezi.
"La Pista" o pati és un espai mític polifuncional. L'ús del material bàsic de construcció és la pedra, amb recobriment de fang.
Els sostres són "exempts", per això es denominen coberta exempta, l'estructura de suport n'és de fusta.

## Òpera

Incallajta és el nom de la primera òpera boliviana, anomenada així en honor d'aquestes magnífiques ruïnes; és una obra escrita per Atiliano Auza León, i el llibret és de Norma Méndez de Paz.

## Vegeu també

* Imperi Inca.
* Cultura inca.
* Emperador inca.

## Referències

* ↑ «Criterio técnico para la denominación de Incallajta, algunos dilemas». Historia y Cultura, 42, 10-08-2022, pàg. 157-162 [Consulta: 6 maig 2024].
* 1 2 «Refuerzan campaña para declarar a Incallajta como Patrimonio ante Unesco». Los Tiempos, 02-07-2018 [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Incallajta busca reactivarse luego del abandono por la pandemia». Los Tiempos, 27 diciembre 2021 [Consulta: 27 diciembre 2021].
* ↑ «Falleció Norma Méndez de Paz, autora de la primera ópera nacional Incallajta» (en castellà), 28-03-2012. [Consulta: 12 octubre 2024].
# Phrynopus laplacai

Phrynopus laplacai és una espècie de granota que viu a Bolívia.

## Referències

* ↑ Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I. & Köhler, J. 2004. Phrynopus laplacai. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008
# Mesogobio lachneri

Mesogobio lachneri és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 14,2 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: riu Yalujiang.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.
* ↑ Kim, I.-S., 1997. Illustrated encyclopedia of fauna and flora of Korea. Vol. 37. Freshwater fishes. Ministry of Education.: 1-629.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Programador (hardware)

Un Programador és un dispositiu electrònic que permet escriure el contingut de circuits programables no volàtils tals com EPROM, EEPROM, Flaix, Pals, GALs, FPGA o d'altres. (ATMEL, PIC, etc..)

## Funció

Per a programar un dispositiu, cal inserir-lo en un sòcol del programador (normalment un ZIF), que normalment es connecta a un ordinador mitjançant un adaptador. Les dades es transfereixen de diferent forma segons la interfície, ja sigui serie (JTAG, SPI), USB o paral·lela. Al seu torn, el programador pot generar els voltatges necessaris per a la programació.
Els programadors solen estar connectats a un ordinador on s'executa un programari de programació, encara que n'hi ha d'autònoms. Un cop s'ha triat el model de xip, ell mateix configura la interfície, comença la programació i transfereix les dades (usualment continguts d'un arxiu Intel HEX o SREC).

## Vegeu també

* Microcontrolador

## Referències

* ↑ http://www.univasf.edu.br/~saulo.dornellas/arquivos_uC/aula1uC.pdf
* ↑ http://www.fischl.de/usbasp/
* ↑ http://www.microchip.com/DevelopmentTools/ProductDetails.aspx?PartNO=dv164005

## Enllaços externs

* Connectant un programador
# Guilhèm Adèr

Guilhèm Adèr (1570-1638) fou un poeta en gascó, originari de Gimont, a les terres del Comtat d'Armanyac (a la regió de Gascunya). Estudià medicina a Tolosa de Llenguadoc i va exercir com a metge al seu poble. També va servir com a metge als exèrcits catòlics del sud d'Occitània. Va escriure un poema èpic d'exaltació del rei de Navarra i de Bearn Enric III de Navarra en gascó i un tractat mèdic en llatí que més tard fou traduït al francès. Pèire Bec ha fet un estudi de la seva obra.

## Obres

* Lo gentilhòme gascon (1610)
* Catonet gascon (1612)
* De Pestis cognitione et remediis (1628)

## Bibliografia

* Alfred Jeanroy, Poésies de Guillaume Ader, publiées avec notice, traduction et Notes, Privat, Tolosa de Llenguadoc, 1904.
* Fausta Garavini, La letteratura occitanica moderna, Sansoni, Bolonya, 1970.
* Felip Gardy, Guilhem Ader (1567?-1638), actes du colloque de Lombez (21-22 setembre 1991), Centre Internacional de Documentació Occitana, Besiers, 1992.
* Philippe Gardy, Histoire et anthologie de la littérature occitane, Tome II, l'âge du baroque - 1520 -1789, Presses du Languedoc, Montpeller, 1997.
* Guilhèm Ader. Lo Catonet gascon, Orthez, Per Noste, [1607] 2008.
* Guilhèm Ader. Lo gentilòme gascon, Orthez, Per Noste, [1610] 2010
# Ellora

Ellora (en marathi: वेरूळ Ellorā) és una localitat de l'Índia, antigament coneguda com a Elapurā, a 30 km de la ciutat d'Aurangabad (Maharashtra). Ellora és cèlebre per la seva arquitectura, amb monestirs i temples budistes (grup A: grutes 1 a 12, que daten vers l'any 500 a aproximadament el 650), hinduistes (grup B: grutes 13 a 31, establertes entre els segles vii i viii) i jaines (grup C: construïdes entre els segles viii i xi).
Aquestes estructures han estat excavades en un precipici de Charanandri, i el seu nombre total és de 34, de les quals 12 són budistes, 17 hinduistes i 5 jainistes. La coexistència d'aquestes edificacions demostra un cert grau de tolerància interreligiosa a l'Índia. Les grutes budistes són les estructures més antigues i consisteixen principalment en vihāres i monestirs, alguns d'aquests són veritables santuaris exornats per una imatge de Buda.
En aquest conjunt, la joia del lloc és el temple de Kailasantatha (725-755): un edifici, completament excavat en la roca. El 1983, Ellora va ser declarat Patrimoni Mundial de la Humanitat per la UNESCO.
* Entrada
* Xiva
* Temple
* Cova
* Cova
* Cova
# Phyllodytes brevirostris

Phyllodytes brevirostris és una espècie de granota endèmica del Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Skuk, G. & Freire, E.M.X. 2004. Phyllodytes brevirostris. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 6 de gener de 2008.
# Catapodium

Catapodium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Catapodium bifarium (Vahl) Link
* Catapodium coromandelianum (J. König ex Rottler) Link
* Catapodium demnatense (Murb.) Maire i Weiller
* Catapodium filiforme Nees ex Duthie
* Catapodium hemipoa (Delile ex Spreng.) Lainz
* Catapodium loliaceum (Huds.) Link
*** Catapodium loliaceum subsp. syrticum Barratte i Murb.
* Catapodium lolium (Balansa ex Coss. i Durieu) Hack.
* Catapodium mamoraeum (Maire) Maire i Weiller
* Catapodium marinum (L.) C.E. Hubb.
*** Catapodium marinum subsp. syrticum (Barratte i Murb.) H. Scholz
* Catapodium montanum (Boiss. i Reut.) Lainz
* Catapodium nepalense Link
* Catapodium occidentale Paunero
* Catapodium patens (Brot.) Rothmaler i P. Silva
* Catapodium pungens Boiss.
* Catapodium rigescens (Grossh.) Bor
* Catapodium rigidum (L.) C.E. Hubb. ex Dony
*** Catapodium rigidum subsp. hemipoa (Delile ex Spreng.) Kerguélen
** Catapodium rigidum var. majus (C. Presl) M. Laínz
*** Catapodium rigidum subsp. rigidum
** Catapodium rigidum var. rigidum
* Catapodium salzmannii (Boiss.) Boiss.
* Catapodium syrticum Barratte i Murb.
* Catapodium tenellum (L.) Batt. i Trab.
** Catapodium tenellum var. barbatum (Desv.) Breistr. i Kerguélen
* Catapodium tenellum. muticum (Tausch) Maire ex Jahand. i Maire
** Catapodium tenellum var. tenellum
** Catapodium tenellum var. tenuiculum (Loisel) Kerguélen
* Catapodium tuberculosum Moris
** Catapodium tuberculosum var. pauciflorum Post
* Catapodium zwierleinii (Lojac.) Brullo
# Yokusai Iinuma

Yokusai Iinuma (飯沼慾斎, Iinuma Yokusai, 10 de juny de 1782 - 5 de maig de 1865) va ser un metge, botànic i destacat professor japonès.
Iinuma va estudiar botànica amb Ono Ranzan. Parlava alemany i es va especialitzar en medicina occidental.
El 1856, va publicar Sintei Somoku Dzusetsu o Somoku-zusetsu, la primera enciclopèdia botànica del Japó que va emprar la taxonomia linneana.

## Honors
### Eponímia

* (Asteraceae) Aster iinumae Kitam.
* (Geraniaceae) Geranium iinumai Nakai
* (Orchidaceae) Gymnadenia iinumae Miyabe & Kudô
* (Rosaceae) Fragaria iinumae Makino
* (Scrophulariaceae) Euphrasia iinumae Takeda

## Referències

* ↑ Bartlett, H. H.; Sohara, Hide. Japanese Botany, 1961.
* ↑ Masashi Terashima. Creative Nippon: An Epic of Japan's Scientific Achievements. Nippon Times, Limited, 1943.
* ↑ William E. Deal. Handbook to Life in Medieval and Early Modern Japan. Infobase Publishing, 2005, p. 31–. ISBN 978-0-8160-7485-3.
* ↑ Hoyt Long. On Uneven Ground: Miyazawa Kenji and the Making of Place in Modern Japan. Stanford University Press, 14 de desembre de 2011, p. 204–. ISBN 978-0-8047-7888-6.
* ↑ Alain Bouquet; Martin Geibel; Michael F. Clark Proceedings of the 6th International Strawberry Symposium. International Society for Horticultural Science, 2000. ISBN 978-90-6605-642-8.
* ↑ Acta Phytotax. Geobot. 1938, vii. 209 (IK)
* ↑ Bot. Mag. (Tokyo) xxiii. 100 1909 (IK)
* ↑ Trans. Sapporo Nat. Hist. Soc. ix. 64 1924 (IK)
* ↑ Bot. Mag. (Tokyo) xxi. 156 1907 (IK)
* ↑ Kew Bulletin. H.M. Stationery Office, 1910.
* ↑ Bull. Misc. Inform. Kew 1910 (6): 193 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Penal del Dueso

El Penal del Dueso és una antiga i llegendària presó i colònia penitenciària espanyola, encara en funcionament, situada arran de mar, al barri homònim de la ciutat de Santoña, antigament a la província de Santander, i avui a la Comunitat de Cantàbria. Fou inaugurada el 1907, aprofitant els edificis de la caserna i de la Plaça d'armes del Dueso que ja existia, i davant de l'oposició dels catalans a què es traslladessin els presoners d'Àfrica a la presó de Figueres.
Els primers anys foren conflictius, donada la gran quantitat de fugues i aldarulls que s'hi produïren, i les consegüents protestes dels veïns que consideraven afectada la seva tranquil·litat. Fins i tot un d'ells fou mort pel tret d'un guàrdia. Això obligà a nombroses reformes, a augmentar la vigilància i a transferir-la a l'exèrcit. L'any 1945 la custòdia passà a ser responsabilitat de la Guàrdia Civil, que des de 1973 hi manté un destacament permanent.
El Dueso era cèlebre per la duresa de les condicions carceràries; fou considerada una presó de càstig. Particularment cruel fou l'afusellament als patis de la presó de milers de republicans capturats amb la caiguda de Santander, a finals d'agost de 1937.
Entre les personalitats, de signes diversos, que hi van ser empresonades, hi figuren el President de la Diputació Republicana de Madrid, Rafael Mende, el General Sanjurjo o l'escriptor Antonio Buero Vallejo. Nombrosos catalans ocuparen també les seves cel·les: els condemnats pel Complot de Garraf, com Jaume Compte, Marcel·lí Perelló i Miquel Badia, entre d'altres.
# Mesogasteròpodes

Els mesogastròpodes (Mesogastropoda) va ser durant molts anys un ordre tradicional de gastròpodes dins la subclasse Prosobranchia. L'ordre estava compost principalment per cargols marins, però també incloïa alguns cargols terrestres i cargols d'aigua dolça, tots ells mol·luscs gasteròpodes prosobranquis.
Aquest ordre va ser proposat per J. Thiele en el seu treball del 1925, i va ser utilitzat durant moltes dècades posteriorment.
Tanmateix, investigacions recents en malacologia han deixat clar que Mesogastropoda no es un tàxon monofilètic i, per això, ja no està inclòs en les classificacions modernes. Tot i això, la majoria dels textos estàndard i de les guies de camp sobre els mol·luscs daten del període en què aquesta classificació encara era actual i, per tant, sovint fan referències a mesogastròpodes.
Els tàxons que tradicionalment incloia Mesogastropoda ara se situen majoritàriament en la subclasse Caenogastropoda.
Els Mesogastropoda són, en molts aspectes, més desenvolupats que Archaeogastropoda. Encara que hi ha torsió de la massa intestinal, i moviment en espiral del cos, el ctenidi, el nefridi i l'osfradi (òrgan olfactori) del costat dret han desaparegut i només queden els del costat esquerre.

## Referències

* ↑ Thiele, J. 1925. Prosobranchia. Pp. 40-94 in: Kükenthal, W. & Krumbach, T. (eds.), Handbuch der Zoologie 5 (1, 1), Walter de Gruyter & Co., Berlin.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Mesogastropoda». [Consulta: 1r maig 2021].
# Província marítima de Barcelona

La província marítima de Barcelona és una de les trenta províncies marítimes que formen el litoral espanyol. Va des de la línia que parteix amb rumb 135º del torrent del Mas Don Pere fins al riu Tordera. Limita al nord amb la província marítima de Palamós i al sud amb la província marítima de Tarragona.
La capitania d'aquesta província és Barcelona. El port més important és el port de Barcelona.
Aquesta província marítima consta de tres districtes:
* Vilanova i la Geltrú (BA-1), va des del torrent del Mas don Pere fins a la Torre Barona.
* Barcelona (BA-2), va des de torre Barona fins a la punta de sant Genís.
* Arenys de Mar (BA-3), va des de la punta de sant Genís fins a arribar al riu Tordera.

## Referències

* ↑ Ministerio de Fomento.
# Guilherme de Cássio Alves

Guilherme de Cássio Alves (Marília (SP), 8 de maig de 1974) és un exfutbolista brasiler, que jugava de davanter.
El 1993 va guanyar la Copa Libertadores i la Intercontinental amb el São Paulo. El 1999 guanyaria el torneig Rio-São Paulo amb Vasco da Gama.

## Trajectòria

Es va fer famós en la seua etapa a l'Atlético Mineiro, entre 1999 i 2003. En el 99, va batre el rècord golejador al Campionat brasiler amb 29 dianes.
Va iniciar la seua carrera al MAC (Linda Athletic Club) el 1992, tot cridant prompte l'atenció del São Paulo de Tele Santana. Ací va estar fins començaments de 1995, quan va fitxar pel Rayo Vallecano de la lliga espanyola, on va deixar grans actuacions.
El 1997 retorna al seu país, a les files del Gremio, i a l'any següent marxa al Vasco da Gama, abans d'arribar a l'Atlético Mineiro, on va desenvolupar el millor moment de la seua carrera.
En la seua etapa amb el Corinthians, va patir un accident de trànsit (en què van morir dues persones) que el va afectar psicològicament, i que va suposar un punt d'inflexió en la seua trajectòria.
Més tard va militar en l'equip saudita d'Al Ittihad i en altres clubs del seu país abans de retirar-se el 2005.
Guilherme va ser internacional amb la selecció brasilera en sis cops i va marcar un gol. Va formar part del combinat del seu país que va anar a la Copa Amèrica del 2001.
# Ellobius tancrei

Ellobius tancrei és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al Kazakhstan, Mongòlia, Rússia, el Turkmenistan, l'Uzbekistan i la Xina. Es tracta d'un animal excavador que s'alimenta de les parts subterrànies de les plantes. Els seus hàbitats naturals són les estepes, els semideserts, els deserts i els herbassars. Està amenaçat per les sequeres i l'esgotament dels recursos hídrics.
L'espècie fou anomenada en honor de l'ornitòleg alemany Rudolf Tancré.

## Referències

* ↑ Batsaikhan, N.; Tinnin, D. Ellobius tancrei. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 abril 2016.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 404. ISBN 978-0801893049.