OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albertina (desambiguació)

«Albertina» té aquests significats:

## Institucions fundades o patrocinades per personatges anomenats Albert

* Albertina, museu a Viena fundat per Albert de Saxònia-Teschen.
* Universitat de Königsberg, en alemany Albertus-Universität Königsberg, anomenada habitualment Albertina, i fundada Albert I de Prússia.
* Universitat de Friburg de Brisgòvia, en alemany Albert-Ludwigs-Universität Freiburg, anomenada fins al s. XIX Albertina pel seu fundador Albert VI d'Habsburg.
* Acadèmia Albertina de Belles Arts, italià Accademia Albertina di Belle Arti di Torino, fundada per Carles Albert I de Sardenya, a Torí.
* la Biblioteca de la Universitat de Leipzig s'anomena també Bibliotheca Albertina, en honor d'Albert I de Saxònia.

## Geografia

* Falla Albertina, branca del Rift d'Àfrica Oriental.

## Prenom femení

* Albertina Frederica de Baden-Durlach
* Albertina Agnès d'Orange-Nassau
* Albertina Cassani
* Albertina Soepboer
* Albertina Martínez Burgos
* Elisabet Albertina de Saxònia-Hildburghausen
* Lluïsa Albertina de Leiningen-Dagsburg-Falkenburg
* Sofia Albertina d'Erbach-Erbach
# Alberti

* No s'ha de confondre amb Albertí.
«Alberti» té aquests significats:
* Alberti (Buenos Aires), població de la província de Buenos Aires
* Baix d'Alberti, forma d'acompanyament musical pròpia del piano i altres instrument de teclat molt utilitzada durant el classicisme
* Biografies:
** Domenico Alberti (Venècia, 1712 - Roma, 1740), compositor, clavicordista i cantant entre el Barroc i el Classicisme
** Friedrich August von Alberti (Stuttgart, 1795 - Heilbronn, 1878), geòleg alemany
** Giovanni Francesco Alberti de Bormio (1596-abans de 1665), capità de les milícies de Bormio
** Leon Battista Alberti (1404-1472), escriptor, arquitecte, escultor i pintor venecià
** Maria Alberti (segles XVIII — XIX), pintora alemanya cunyada de Ludwig Tieck i amiga de Novalis
** Rafael Alberti Merello (El Puerto de Santa María, Cadis, 1902-1999), poeta espanyol
** Simone Alberti, governant del comtat de Bormio que el 1512 van formalitzar l'entrada de Bormio a l'Estat de les tres lleis
(Grisons)

## Vegeu també

* Família Alberti, destacada família florentina, aliada dels Mèdici.
# Ajuntament de Roquetes

L'Ajuntament de Roquetes és un edifici del municipi de Roquetes (Baix Ebre) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de l'Ajuntament i d'habitatge. És de planta rectangular. Presenta planta baixa i tres pisos, amb coberta a dues aigües. Les dues façanes laterals presenten la mateixa organització amb finestres rectangulars que tenen senzill emmarcament, que a la planta baixa es limita únicament a la part superior d'aquelles i estan tots ells interconnectats. La façana principal presenta un lleuger encoixinat en franges horitzontals, tant a la planta baixa com als tres pisos superiors, així com sobris emmarcaments per a les finestres. Verticalment està dividida simètricament en funció d'un eix central que coincideix amb la porta principal (en forma d'arc triomfal, amb notables motius ornamentals de caràcter vegetal, amb l'escut de la ciutat, i la data d'inauguració als timpans o carcanyols d'aquest arc). Cal destacar el reforçament de l'eix central de simetria amb la banda vertical amb finestres que corre des de la porta fins a la cornisa superior. El material bàsic és el maó (encara que en certes parts es troben aquest material combinat amb la pedra). L'interior està distribuït en funció de l'espai rectangular per l'escala central.

## Història

La construcció original contenia l'Ajuntament, l'Escola Municipal i la casa per als mestres d'aquella. Mantindria de l'Escola fins a la dècada dels anys 1930, moment en què fou traslladada al nou edifici.L'Ajuntament i la casa dels mestres es va mantenir.
Als anys vuitanta el primer pis encara era seu de l'Ajuntament, mentre a la planta baixa té les oficines de la Cambra Agrària i del Jutjat, i als pisos segon i tercer combina habitatges particulars, magatzem i sala de reunions de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ajuntament de Roquetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Roquetes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alamparai

Alamparai és una vila del districte de Kanchipuram (antic districte de Chengalpat) a Tamil Nadu, situada a la costa, a la part sud del districte, entre les ciutats de Chennai i Chengalpat.
Muzaffar Jang, subadar de Dèccan, la va cedir a Dupleix el 1750 i fou teatre de diversos fets d'armes entre francesos i anglesos. El 1758 es va lliurar la batalla naval d'Alamparai en les aigües enfront de la vila. Fou dipòsit francès d'armament durant el setge de Madras. El 1760 fou conquerida pel britànic Sir Eyre Coote.

## Referències

* Imperial Gazetteer of India
# Alejandro Ponsoda Bou

Alejandro Ponsoda Bou (El Castell de Guadalest, 25 de novembre de 1952 – Alacant, 27 d'octubre de 2007) fou un polític valencià, alcalde de Polop.
Fill d'una família modesta de la pedania de Xirles. Treballava d'auxiliar administratiu a l'ajuntament de Polop i es va incorporar al Partit Popular en la dècada de 1980. Va encapçalar les llistes del PP a les eleccions municipals espanyoles de 1991 a l'ajuntament de Polop, on malgrat ser la llista més votada no aconseguí l'alcaldia. Sí que assolí la majoria a les eleccions municipals espanyoles de 1995, i repetiria en el càrrec a les eleccions de 1999 i 2003.
Des del seu càrrec va aconseguir moltes ajudes de la diputació d'Alacant i de la Generalitat Valenciana, va construir centres socials municipals i va fomentar l'atracció del turisme gràcies al trajecte Benidorm-Castell de Guadalest. També es va urbanitzar la Serra de Ponoc.
A les eleccions municipals espanyoles de 2007 fou reelegit novament alcalde de Polop. Va ser tirotejat a la porta de la seva casa el 19 d'octubre de 2007 i va rebre un tret al cap. Va morir una setmana després a un hospital d'Alacant.
En 2009 en fou detingut com a implicat en l'assassinat el seu successor a l'alcaldia Juan Cano Giménez. El 12 de gener de 2010, es va aixecar el secret del sumari per permetre que els acusats coneguessin quines proves hi havia contra ells. En el sumari s'indica una trama urbanística com a causa probable de l'assassinat de Ponsoda. En setembre del 2011 s'arxiva la causa urbanística.

## Referències

* ↑ El alcalde que amaba la normalidad, El Mundo, 10 de novembre de 2007
* ↑ PP valora el "ejercicio de responsabilidad" de independientes y PSPV en Polop. aDn(17-12-2009). Consultat el 12 de gener de 2010.
* ↑ La Guardia Civil investigó empresas urbanizadoras en el crimen de Polop. Levante-EMV (12-1-2009). Consultat el 12 de gener de 2010.
* ↑ El sumario del asesinato de Polop confirma el móvil urbanístico. El País (12-1-2010). Consultat el 12 de gener de 2010.
* ↑ El sumario del crimen de Polop revela el móvil urbanístico como posible motivo del crimen Arxivat 2014-05-13 a Wayback Machine.. Qué.es (12-1-2010)

## Enllaços externs

* "Tu padre acabará como los concejales del País Vasco", ABC, 21 d'abril de 2009
* Alejandro Ponsoda Bou en el recuerdo
# Agustina de Aragón (pel·lícula de 1929)

Agustina de Aragónés una pel·lícula espanyola en blanc i negre i muda del 1929 produïda per un grup de aragonesos que van contractar a Florián Rey perquè portés a la pantalla la gesta de l'heroïna Agustina d'Aragó durant el setge de Saragossa a la guerra del francès. D'escàs pressupost, es van suprimir les grans escenes bèl·liques, la major part de les quals foren suggerides. Es van rodar dos negatius, per a dos galants diferents: José María Alonso Pesquera i Manuel San Germán. Va suposar la consagració de Marina Torres després d'una llarga sèrie de pel·lícules on no va tenir tant de ressò. Rodada a Barcelona, Madrid, Sigüenza, Saragossa.

## Repartiment

* Santiago Aguilar
* José María Alonso Pesquera
* Adolfo Bernáldez
* María Luz Callejo
* Fernando Fernández de Córdoba
* Alfredo Hurtado
* José María Jimeno
* Ramón Meca
* Jesús Peña
* Carlos Rufart
* Manuel San Germán
* Alfonso Solá
* Marina Torres

## Referències

* ↑ Agustina de Aragón a Fotogramas
* ↑ Agustina de Aragón a la Biblioteca Nacional d'Espanya

## Bibliografia

* Aguilar, Carlos. Guía del Video - Cine. Madrid: Ediciones Cátedra, 1986. ISBN 84-376-0615-2. -Ver Carlos Aguilar

## Enllaços externs

* PDF Rafael López Rienda y Ricardo Núñez: una relación profesional frustrada de J.R. Saiz Viadero
# Alve Valdemi del Mare

Alve Valdemi del Mare (Cremona, 1885 — Barcelona, 1972) fou un pintor italià establert a Barcelona. Es va formar a Bèrgam i a Milà. Posteriorment marxà a París, on va ser cridat a files durant la Primera Guerra Mundial. Més endavant, el 1926 es va establir a Barcelona, on va col·laborar amb la Sala Gaspar i La Pinacoteca. A nivell artístic, s'especialitzà en les natures mortes i les pintures de flors, tot i que també es conserven paisatges i figures seves.
L'any 1943 va fer una exposició individual a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.
A Catalunya conserven obra d'Alve Valdemi el Museu de l'Empordà i el Museu d'Art de Sabadell.

## Referències

* ↑ «Alve Valdemi del Mare». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Torrella, Engràcia (coord). Inanimats? La natura morta a la col·lecció. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2009, p. 38. ISBN 978-84-87221-98-9.
* ↑ Entre la continuïtat i el trencament. Art a Sabadell 1939-1959. Museu d'Art de Sabadell, 2000, p. 141. ISBN 84-47221-40-8.
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-04-08. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «Museus en línia». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 març 2020].
# Agustí Urgellès Artiga

Agustí Urgellès Artiga (Reus, 1885 - Vic mitjans del segle xx) va ser un pintor i dibuixant català.
Fill d'Antoni Urgellès Gasull, teixidor d'ofici, i de Teresa Artiga Salvadó, tots dos de Reus, quan tenia 8 anys es va traslladar amb la seva família a Vic. Josep Olesti Trilles, que ha publicat un diccionari biogràfic de reusencs, diu que els vigatans consideren com a propi aquest pintor, perquè la seva formació va ser en aquella ciutat i va morir allí. Amb deu anys va mostrar la seva afició pel dibuix i la pintura i en va seguir uns cursos a l'escola municipal de Vic, on va estudiar sota el mestratge de Manuel Puig Genís, que acabava de tornar de Roma, i d'Eudald Brunet, director de l'escola i pare de l'escriptor i periodista Manuel Brunet. La seva habilitat artística el portà a Barcelona el 1905, a l'Escola de Llotja. Per a complir amb el servei militar va ingressar al cos d'enginyers a Madrid, cosa que li va permetre estudiar els grans mestres en els museus. Retornat a Barcelona, va fer estudis de decoració i escenografia. El seu esperit aventurer el va portar a Mèxic el 1909, on es va dedicar al dibuix. D'aquesta època daten els dibuixos i vinyetes que publicà a la Revista Comercial de Mèxic. Als inicis de la Revolució Mexicana va marxar a San Francisco, a Califòrnia. Després de la Gran Guerra del 1914-1918 es va establir a Chicago, on va treballar en una empresa editorial com a dibuixant i il·lustrador, i es dedicà a la pintura i a la publicitat en el seu estudi de dibuix i pintura publicitària. Allà es va casar amb la també artista Ariel Brown. El 1926 va realitzar uns grans plafons decoratius al Banc de l'Estat d'Illinois, a Chicago, amb temes al·legòrics a l'agricultura, la ciència, la indústria, les arts i el comerç, que es considera una de les seves obres més personals. Per motius de salud va anar a viure a Tucson (Arizona), un indret més càlid, on va obrir una escola de dibuix i pintura. Després de quatre anys va tornar a Vic, ja que la seva salut no era bona. Aquest retorn no li va permetre de portar a terme un encàrrec del bisbe de Tucson, que havia iniciat, i que representava la penetració de l'església en aquell país, des de la predicació dels primers missioners fins als darrers actes episcopals. A Vic va exposar diverses vegades els seus dibuixos, pintures i cartells publicitaris, especialment a la Sala Bigas.
Segons el Diccionari d'artistes vigatans l'obra artística d'Urgellès la marca el seu realisme estilitzat i geomètricament lleuger, i es manifesta contínuament en els seus cartells publicitaris, dibuixos i teles. També diu que va adquirir certa fama pintant cases senyorials i esglésies de Barcelona.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 658.
* ↑ Sadurní Viñas, Toni. Diccionari d'artistes vigatans: (1750-1950). Vic: Publicacions Col·legi de Sant Miquel dels Sants, 2008, p. 55.
# Agustí Valls

Agustí Valls (Tortosa, ? - 1652) fou un prelat cistercenc català.
Després d'haver pres l'hàbit, estudià tres anys de teologia a València. Succeí durant un quadrienni, en el càrrec d'abat de Benifassà, en fra Andrés Cabrera. Al principi del seu quadrienni anà a Benifassà, i hi va romandre una bona temporada el bisbe de Tortosa Agostino Spinola Basadone.
Agustí Valls va concórrer a les Corts de Montsó, convocades per Felip IV de Castella, del qual assolí algunes mercès, i donà un gran impuls al plet contra Morella. El 1628, acabà el seu primer quadrienni i el 1640 fou elegit de bell nou. Durant aquest període se celebrà a Ulldecona el Capítol general de l'orde del Cister, que havia de tenir lloc a Catalunya, però que no va poder celebrar-se per haver esclatat la sedició de Felip IV. A ell acudiren fins a 14 abats d'altres tants monestirs bernards, entre ells el de Poblet, Santes Creus, Rueda, Veruela, Valldigna i Benifassà, representat aquest per Agustí Valls. Tan important esdeveniment tingué lloc l'octubre de 1640, i forma època en els “Annals d'Ulldecona” i en els de l'orde cistercenc.
Aquest abat acollí en el seu monestir als patricis tortosins germans Miravalls, que si refugiaren fugint de les ires populars que ocorri-ren a Tortosa el 1640. Per aquest motiu pati grans disgustos en el seu govern, perquè a causa de la guerra entre Espanya i França el país es veia assolat, no tan sols pels francesos, sinó també per molts malfactors i soldats espanyols, arribant a l'extrem d'haver entrat amb violència dintre el monestir i furtat tot el que hi havia allà dintre.
Cessà en el seu càrrec com abat el 1644.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, Volum 66, pàg. 1146, ISBN 84-239-4566-9
* «Agustí Valls». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Alton (Missouri)

Alton és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 668 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Alton tenia 668 habitants, 321 habitatges, i 188 famílies. La densitat de població era de 307 habitants per km².
Dels 321 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 38,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 26,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,7.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 27,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.667 $ i la renda mediana per família de 21.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.184 $ mentre que les dones 13.929 $. La renda per capita de la població era de 10.071 $. Entorn del 18% de les famílies i el 27,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Alton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Alton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Al·loteris

Els al·loteris (del grec Allotheria, 'altres bèsties') foren una branca reeixida de mamífers del Mesozoic. La seva característica més important era la presència de dents inferiors molariformes dotades de dues fileres longitudinals de cúspides.
Els al·loteris també tenien la pelvis estreta, cosa que indica que donaven a llum cries indefenses, igual que els marsupials.
Quan descrigué el grup dels al·loteris l'any 1880, Othniel Marsh els classificà com a ordre de marsupials, però el 1997 McKenna i Bell els reclassificaren com a infraclasse. Actualment l'opinió majoritària és que formen un grup parafilètic.

## Bibliografia

* Zofia Kielan-Jaworowska, Richard L. Cifelli i Zhe-Xi Luo, Mammals from the Age of Dinosaurs: Origins, Evolution, and Structure (Nova York: Columbia University Press, 2004), pàg. 249. (anglès)

## Vegeu també

* Xanclomys
# Albert Balanzà i Prims

Albert Balanzà i Prims (Barcelona, 1972) és un periodista i assagista català. També és director del setmanari L'Independent de Gràcia i membre del Grup de Periodistes Ramon Barnils.
Nascut l'any 1972 a Barcelona, va créixer al barri de Santa Eulàlia de L'Hospitalet de Llobregat, lloc on vivien els seus pares. Ha treballat a l'Agència Catalana de Notícies (ACN), el gabinet de premsa de la Conselleria d'Interior de la Generalitat de Catalunya, a Ràdio Reus-SER, al Diari de Sant Cugat, a Ràdio Sant Cugat, així com de cap de les seccions de "Política" i de "Ciutats" al diari Avui. Actualment és director del setmanari L'Independent de Gràcia i cap de la secció de "Ciutats" al diari Ara. A més a més, és professor a la Universitat Pompeu Fabra. Més enllà de publicar les seves obres, ha col·laborat en la redacció del llibre de Quimi Portet.

## Obres publicades

* La Voz del Llobregat i l'Estaca: dos oasis per a dues èpoques en el desert de la premsa periòdica a l'Hospitalet de Llobregat (CEL'H, 2005)
* Boadella & cia. Els intents de crear un partit espanyolista a Catalunya (Ara Llibres, 2006)
* Diari d'un astre intercomarcal (Comanegra, 2007)
* Las bravas del bar Tomás (Printcolor, 2009)

## Referències

* 1 2 3 «Albert Balanzà i Prims». L'Hospital escriu. [Consulta: 20 febrer 2012].
* ↑ «Balanza I Prims, Albert». [Consulta: 31 gener 2024].

## Enllaços externs

* Vilaweb.tv - Anàlisi del partit Ciutadans-Partido de la Ciudadanía
# Alejandro de la Concepción

Fra Alejandro de la Concepción, O.SS.T.D., nom religiós d'Alejandro Galdiano Romero (Madrid, 26 de març de 1672-13 de gener de 1739) fou un religiós i frare trinitari descalç espanyol.

## Biografia

Fill de Leonardo Galdiano, originari d'Estella, i de Mariana Romero. Prengué els hàbits de l'Orde dels Trinitaris Descalços als catorze anys en el convent de trinitaris de Madrid i hi professà el 19 d'abril de 1688. Cursà Arts i Teologia a la Universitat d'Alcalá, amb èxits notables doncs als 22 anys era Lector de Filosofia i ho fou també de Teologia al seu convent. Més tard, exercí diversos ministeris religiosos: va ser dues vegades rector, vicari provincial de la Província de l'Esperit Sant, tres vegades Definidor General i finalment el de Ministre General dels Descalços un total de quatre vegades successives, des de 1716 fins a la seva mort, mercès de la seva prudència i bon govern. A instància seva es traslladà el cos de Sant Joan de Mata, que havia estat portat des de Roma i ubicat al Nunci de Madrid, i es col·locà a l'Altar Major del Convent dels Trinitaris Descalços, malgrat l'oposició que hi va haver dels trinitaris calçats. L'acte solemne es va realitzar en processó el 3 de maig de 1772.
Morí al convent de Madrid el 13 de gener de 1739, el dia 9 de maig se'n van celebrar les exèquies amb molta pompa.

### Obres

Galdiano escrigué diverses obres al llarg de la seva vida:
* Complutensium Excalceatorum Santissimae Trinitatis Redemptionis Captivorum Logica Parva, Praevia & Nova (II Toms, Alcalá, 1710 i Viena, 1721)
* Philosophia vetera et nova, Authore... Fr. Alexandro a Conceptione (Viena, 1721)
* Memorial informe Histórico-Jurídico, por las dos Familias Calzada y Descalza de la Santísima Trinidad, Redención de Cautivos, con la Órden de nuestra Señora de la Merced, sobre que la Real Cámara declare no ser su Magestad Patrón, sino solo Protector de la dicha Religión de la Merced, como lo es de todas las demás (Madrid, 1728)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 12-13.
* 1 2 3 4 Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española (en castellà). vol. I. Madrid: Editorial CSIC, 1980, p. 155.
# Alejo Levis

Alejo Levis (Barcelona) és un director de cinema, guionista, dramaturg i realitzador català. Va estudiar imatge a la Universitat de Belles arts de Barcelona, i Direcció a l'Institut del Teatre de Barcelona.
El 2014 estrena el seu primer llargmetratge com a director "Tot semblava perfecte" amb la productora Arcàdia Motion Pictures (Blancaneus, Blackthorn...), presentada en el Festival de cinema de Màlaga i seleccionada en els festivals nacionals i internacionals més prestigiosos, sent premiat en diverses categories com a millor fotografia o millor Actriu (Andrea Trepát), i amb gran èxit de crítiques. En 2018 estrena el seu segon llargmetratge com a director "No vull perdre't mai".
Al 2017 va co-escriure i co-dirigir amb Marc Angelet l'obra de teatre "LifeSpoiler" i l'any 2018 va co-dirigir i co-escriure "inmortal" amb Marc Angelet, protagonitzada per Bruno Oro.

## Obra
### Llargmetratges

* 2014: Tot semblava perfecte
* 2018: No vull perdre't mai

### Curtmetratges

* 2005: Com jugar a polis i cacos
* 2008: Sirenes
* 2016: Waste (Co-dirigida amb Laura Sisteró)

### Teatre

* 2017: #LifeSpoiler (co-dirigida i co-escrita amb Marc Angelet)
* 2018: Immortal (co-dirigida i co-escrita amb Marc Angelet)

## Referències

* ↑ «Alejo Levis en Filmin» (en castellà). [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Alejo Levis:» (en castellà), 12-07-2018. [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Alejo Levis». [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Todo parecía perfecto (2014)» (en castellà). [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «No quiero perderte nunca – Som Cinema». [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Cómo jugar a polis y cacos». [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Sirenas». [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Waste (C) (2016)» (en castellà). [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ «Crítica de Life Spoiler - Masteatro». [Consulta: 7 abril 2020].
* ↑ Redactor. «Bruno Oro estrena ‘Immortal', una comèdia futurista de Marc Angelet i Alejo Levis». [Consulta: 7 abril 2020].

## Enllaços externs

* «Alejo Levis abre Zonazine con un drama sensorial sobre el miedo y el duelo» (en castellà).
* «Alejo Levis - Profesionales».
# Alejo Fernández

Alejo Fernández (cap a 1475- cap a 1545) va ser un pintor espanyol, ben conegut pel seu retrat de Cristòfor Colom.
Nasqué a Còrdova, sembla que era d'ascendència alemanya. En aquesta ciutat va rebre la influència de l'estil dels pintors flamencs, estudià la perspectiva i l'estructura de l'espai. Es va traslladar a Sevilla el 1508. Al seu període de Còrdova hi pertany el seu Crist a la Columna i e Tríptic del Darrer Sopar (a la Basílica del Pilar de Saragossa). La seva obra La Mare de Déu dels Navegants està a l'Alcàsser de Sevilla.
Morí a Sevilla cap a 1545.

## Referències

* Alejo Fernández, pintor de la Sevilla renacentista Arxivat 2007-09-15 a Wayback Machine.