OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guillem Sureda Molina

Guillem Sureda Molina (Palma 1926 - Madrid 1979) fou un escriptor i crític literari i taurí. Va ser col·laborador de Camilo José Cela a la revista Papeles de Son Armadans i periodista i crític al Diario de Mallorca per mitjà de les seccions "Tenderete de la letras", sobre actualitat cultural i literaria, y "La suerte o la muerte", amb cròniques de les curses de braus que es celebraven al Coliseo Balear. Com a crític gastronòmic utilitzà el pseuònim "Tartarín". També va ser crític de toros de la revista Sábado Gráfico.
Va publicar nombrosos llibres, la majoria de temàtica taurina entre els que destaquen Tauromagia i La suerte consumada.

## Referències

* ↑ Pons, Miquel «Guillem Sureda Molina». Felanitx.
# Guirei

Guirei - Гирей (rus) és un possiólok, un poble, del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Kuban, a 5 km al sud-est de Gulkévitxi i a 138 km a l'est de Krasnodar, la capital.
Pertanyen a aquest municipi el khútor de Txeredinovski i el poble de Prioziórnoie.
# Gonzalo Figueroa y Torres

Gonzalo Figueroa y Torres (Madrid, 19 d'agost de 1861-Suïssa, octubre de 1921) va ser un polític espanyol, alcalde de Madrid entre 1904 i 1905. Va ostentar els títols nobiliaris de i comte de Mejorada del Campo i de i duc de les Torres.

## Biografia

Va néixer a Madrid el 19 d'agost de 1861. Fou el segon fill d'Ignacio Figueroa y Mendieta, marquès de Villamejor, i germà de María Francisca, Álvaro (comte de Romanones), José (viconde de Irueste) i Rodrigo (duc de Tovar).
Va ser elegit diputat a Corts per Baeza a les eleccions de 1891. Gonzalo Figueroa, que va ser un dels fundadors del Banc Español de Crèdit, va substituir al marquès de Lema com a alcalde de Madrid el 1904. El duc de les Torres, que també seria senador (per la província de Guadalajara i vitalici), va morir a l'octubre de 1921 a Suïssa.
El 1906 formava part del Comitè Olímpic Internacional que va organitzar els Jocs Olímpics de 1906.

## Referències

* ↑ Peña Guerrero i Sierra, 2001, p. 36.
* 1 2 «Muerte sentida. El duque de las Torres». La Época, 25.524, 19-10-1921.
* 1 2 3 «Figueroa y Torres,Gonzalo 37. Elecciones 1.2.1891». Congrés dels Diputats.
* ↑ Cuenca, 1904, p. 382.
* ↑ «Los madrileños eligen al alcalde número 245 de la historia del Ayuntamiento». Ya, 11-06-1987. Arxivat de l'original el 2015-11-18 [Consulta: 21 juliol 2019].
* 1 2 «Figueroa y Torres, Gonzalo. Duque de las Torres y duque de Mejorada del Campo». Senadores. Senat d'Espanya.
* ↑ «Los Juegos Olímpicos en Atenas, Comité Internacional». El Mundo Deportivo, 1, 01-02-1906.

## Bibliografia

* Cuenca, Carlos Luis de «D. Gonzalo de Figueroa». La Ilustración Española y Americana, diciembre 1904, pàg. 382. ISSN: 1889-8394.
* Peña Guerrero, María Antonia; Sierra, María «Andalucía». El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923). Marcial Pons Historia y Centro de Estudios Políticos y Constitucionales [Madrid], 2001, pàg. 17-45.
* Tuñón de Lara, Manuel. Historia y realidad del poder (el poder y las élites en el primer tercio de la España del siglo XX). Madrid: Edicusa, 1967.
# Hanae Shibata

Hanae Shibata (柴田 華絵, 27 de juliol de 1992) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2015. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2015 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ 2015 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Hanae Shibata, Fitxa a Soccerway
# Hanabira

Hanabira (del japonès 花弁, pètal) és una forma d'escarificació originària del Japó. Es tracta d'una cicatriu decorativa del mont de Venus. El terme significa «pètal» en llenguatge japonès i es refereix als patrons florals del tradicional monshō (紋章).
L'escarificació hanabira es va introduir per primera vegada en la cultura de modificació del cos japonesa, però recentment s'ha popularitzat als països occidentals. Tot i que l'emblema pot ser un signe d'identitat i un símbol molt personal al Japó, l'adopció occidental en general es fa per raons purament estètiques.
Els patrons o lletres desitjats es tallen a la pell amb un bisturí. Es fan petites incisions i molt juntes. La cicatrització de la ferida es retarda intencionadament perquè es desenvolupi una cicatriu visible després d'algun temps.
La forma de la cicatriu sovint s'inspira en el tradicional monshō o mondokoro (紋 所), emblemes decoratius o símbols que identifiquen a una persona i que són únics per a aquest individu o la seva família. La majoria dels monshō són monocroms i mostren la representació estilitzada d'una planta, sovint elements florals o un animal en un cercle afilat. El hanabira també pot tenir la forma de kanji estilitzat.

## Referències

* 1 2 Schnittiger Trend? Scarification statt Tattoo - Stylight
* ↑ Narben, Narbenbildung, Narbenentfernung, Skarifizierung Arxivat 2017-11-12 a Wayback Machine. - Narben
* 1 2 Abendroth, A. (2009). Bodymodification. Körpermodifikationen im Wandel der Zeit. Tattoos, Piercings, Scarifications. ISBN 9783866081123
* ↑ Cutting Tattoos: Ziernarben statt Tinte - Desired.de

## Vegeu també

* Escarificació humana
* Irezumi
* Pintura corporal
# Graton

Graton és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 1.815 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Graton tenia 1.815 habitants, 690 habitatges, i 442 famílies. La densitat de població era de 449,2 habitants/km².
Dels 690 habitatges en un 30,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 8,2% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 31% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.750 $ i la renda mediana per família de 56.944 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.179 $ mentre que les dones 43.021 $. La renda per capita de la població era de 21.844 $. Entorn del 4% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Graton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Graton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Helè (veterinari)

Helè (en llatí Helenus, en grec antic Ἔλενος) era un cirurgià veterinari romà que va viure vers el segle iv o V i va deixar diversos escrits sobre la seva feina, escrits dels que només se'n conserven fragments publicats a la col·lecció d'escriptors de veterinària publicada en llatí per Joannes Ruellius a París el 1503 i en grec per Simon Grynaeus a Basilea el 1537.

## Referències

* ↑ W.A.G., Helenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 372
# Henry Langdon Childe

Henry Langdon Childe (1781-1874) va inventar la dissolució d'imatges i se'l connecta amb el desenvolupament de la llanterna màgica.

## Biografia

No se'n sap gaire sobre la vida de Henry Langdon Childe. Va néixer a Poole, una ciutat costanera situada al comtat de Dorset, al sud d'Anglaterra. Va ser el germà menor de James Waring o Warren Childe i Elias Childe, pintors de miniatures i paisatges. També se sap que va morir viudo amb 93 anys el 1874.

## Invencions

Entre 1807 i 1818, Childe va començar a experimentar amb la dissolució d'imatges i la sobreimpressió d'aquestes. Malauradament aquesta tècnica no podia ser portada a gran escala en espectacles públics fins a la dècada dels 30, ja que es van substituir les làmpades d'oli per projectors degut a la seva fàcil manipulació. Aquesta novetat va concidir amb la creació del diorama de Jacques Mandé Daguerre.
El 1839 va crear els quadres dissolvents gràcies a l'ús del biscenascopi, una llanterna de doble objectiu amb únic il·luminat, que permetia que les imatges es dissolguessin entre elles, creant així efectes i transformacions espectaculars. Tot i que el mecanisme es va perfeccionar amb posterioritat, els espectacles que feien ús d'aquesta llanterna es van anar fent més complexes, cada cop amb efectes més perfeccionats. Aquests van acabar afegint-se al cromatrop, placa formada per dos vidres amb el mateix dibuix geomètric en diferents colors que, al girar en sentit invers, sorgeixen efectes cromàtics diversos. El 1840 es va presentar aquesta llanterna a la galeria londinenca Adelaide Gallery. La galeria era un lloc molt famós on es duien a terme exposicions de caràcter científic però el 1945 va quedar descancada per la Royal Polytechnic Institution, coneguda actualment com la Universitat de Westminster.

## Referències

* ↑ «Childe, Henry Langdon (1781–1874), magic lantern maker | Oxford Dictionary of National Biography» (en anglès). DOI: 10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-5293. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ «Childe, Henry Langdon». [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ Zielinski, Siegfried. Audiovisions: Cinema and Television as Entr'actes in History (en anglès). Amsterdam University Press, 1999. ISBN 978-90-5356-313-7.
* 1 2 València, Universitat de. Arena numerosa: Col·lecció de fotografia històrica de la Universitat de València. Universitat de València, 2006. ISBN 978-84-370-6349-2.
* ↑ Fernández, Luis Miguel. Tecnología, espectáculo, literatura: dispositivos ópticos en las letras españolas de los siglos XVIII y XIX (en castellà). Univ Santiago de Compostela, 2006. ISBN 978-84-9750-615-1.
* ↑ «La linterna mágica en la Cinemathèque», 23-02-2010. [Consulta: 6 desembre 2019].
# Henriette Hansen

Henriette Engel Hansen (Hillerød, 15 d'abril de 1982) és una esportista danesa que va competir en piragüisme en les modalitats d'aigües tranquil·les i marató, guanyadora d'una medalla d'or al Campionat Mundial de Piragüisme de 2014 i dues medalles al Campionat Europeu de Piragüisme: plata el 2013 i bronze el 2009, ambdues en la prova de K1 1000 m.
En la modalitat de marató, va obtenir quatre medalles d'or al Campionat Mundial entre els anys 2007 i 2013.

## Palmarès internacional
### Piragüisme en aigües tranquil·les

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2014 | Moscou ( Rússia) | 1 | K2 1000 m |
| Campionat Europeu ||||
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2009 | Brandenburg ( Alemanya) | 3 | K1 1000 m |
| 2013 | Montemor-o-Velho ( Portugal) | 2 | K1 1000 m |

### Piragüisme en marató

Campionat Mundial :
| Any | Lloc | Medalla | Competició |
| 2007 | Győr ( Hongria) | 1 | K2 |
| 2008 | Týn nad Vltavou ( Txèquia) | 1 | K2 |
| 2009 | Vila Nova de Gaia ( Portugal) | 1 | K2 |
| 2013 | Copenhaguen ( Dinamarca) | 1 | K2 |

## Referències

* ↑ «Henriette Engel Hansen» Arxivat 2012-10-23 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (en anglès).
* ↑ «Henriette Hansen» en Canoeresults.eu (en anglès).
* ↑ «Henriette Hansen» en Canoeresults.eu (en anglès).
# Impuls temperat

Impuls temperat (en alemany: Gedämpfter schwung o Gedämpfter Elan i en anglès: Tempered Elan) és l'últim quadre de Vassili Kandinski pintat l'any 1944 en oli sobre cartró.

## Història

Kandinski es va enfrontar a una gran convulsió en els seus últims anys. En tornar-se ciutadà alemany, va rendir-se en tot intent de reclamar les obres que quedaven a Rússia. Els desenvulupaments fatídics d'Alemanya, el tancament de la Bauhaus i que s'etiquetés l'art abstracte com a degenerat van ser una experiència dolorosa per al pintor rus. Els últims anys de la seva vida van ser envoltats de guerra. Viure a París, llavors ocupada pels alemanys, feia difícil als artistes aconseguir subministraments, com teles i pintures a l'oli, ja que els materials eren escassos.
Kandinski va pintar Impuls temperat sobre cartró i va acabar sent la seva última obra, abans de morir el mateix any per arterioesclerosi. Com a ciutadà francès, Kandinski va viure una vida tranquil·la tot i la guerra, pintant obres petites per a les quals usava menys materials. La guerra va evitar que pogués seguir exposant i venent art, i per tant, l'èxit de què tant havia gaudit a Rússia i Alemanya no el va seguir a França. Va morir infeliçment, sense veure l'èxit que va tenir l'art abstracte després de la guerra. En cas d'haver sobreviscut, Kandinski hauria vist les seves obres comprades pels millors museus del món per grans quantitats de diners i, cosa encara més important, hauria sabut que va ajudar a establir un nova forma d'art com a fundador i desenvolupador de l'art abstracte.

## Referències

* ↑ «Wassily Kandinskys frühe Bühnenkompositionen: Über Körperlichkeit und Bewegung» (en anglès). Walter de Gruyter. Naoko Kobayashi-Bredenstein. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ Düchting, Hajo. Kandinksy (en alemany). Colònia, Alemanya: Taschen, 1990, p. 90. ISBN 978-3-8228-6360-2.
* ↑ «Tempered Elan» (en anglès). Wassily Kandinsky. Wikiart - Visual Art Encyclopedia. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ «Wassily Kandinsky, 1866-1944: A Revolution in Painting» (en anglès). Taschen. Hajo Düchting, 2000. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ «Delphi Collected Works of Wassily Kandinsky (Illustrated)» (en anglès), 04-03-2015. [Consulta: 14 febrer 2016].
# Obliquogobius megalops

Obliquogobius megalops és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 2,55 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 26.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu fins als 290 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Koumans F. P., 1941. Gobioid fishes of India. Mem. Indian Mus. v. 13 (pt 3). 205-329.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Shibukawa & Aonuma. 2007. Bulletin of the National Museum of Nature and Science, Ser. A, Suppl., (1): 137-152.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Shibukawa, K. i Y. Aonuma, 2007: Three new species of the deep-dwelling goby genus Obliquogobius (Perciformes: Gobiidae: Gobiinae) from Japan, with comments on the limits of the genus. Bulletin of the National Museum of Nature and Science (Ser. A) Suppl. 1: 137-152.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oppido Mamertina

Oppido Mamertina és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria, situat a uns 62 km al sud-oest de Catanzaro i a uns 120 km al sud-oest de Reggio de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 5.204 habitants.
Oppido Mamertina limita amb els municipis següents: Platì, Rizziconi, San Procopio, Santa Cristina d'Aspromonte, Sinopoli, Taurianova, Cosoleto, Seminara i Varapodio.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 3 febrer 2020].
# Parella (Torí)

Parella és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 430 habitants.
Parella limita amb els següents municipis: Colleretto Giacosa, Lugnacco, San Martino Canavese, Castellamonte, Loranzè i Quagliuzzo.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 abril 2020].
# Oreophryne flava

Oreophryne flava és una espècie de granota de la família dels microhílids. Es coneix de les muntanyes del centre de la Nova Guinea d'Indonèsia, incloent part del curs del riu Taritatu; la seva distribució s'inclou dins del Parc Nacional Lorentz. Es desconeix el volum poblacional i la tendència d'aquest.
Viu a la selva de muntanya baixa. Presumiblement té un desenvolupament directe, com altres espècies del seu gènere, encara que el seu estatus taxonòmic és incert.

## Referències

* 1 2 «Oreophryne flava» (en anglès). IUCN Red List. Stephen Richards, Djoko Iskandar. 2004. [Consulta: 31 agost 2014].
# Oreophryne idenburgensis

Oreophryne idenburgensis és una espècie de granota que viu a Indonèsia.

## Referències

* Richards, S. & Zweifel, R. 2004. Oreophryne idenburgensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Oreophryne brachypus

Oreophryne brachypus és una espècie de granota que viu a Papua Nova Guinea.

## Referències

* Richards, S. & Allison, A. 2004. Oreophryne brachypus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 1 de febrer del 2008.
# Pariolius armillatus

Pariolius armillatus és una espècie de peix de la família dels heptaptèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment larves de tricòpters.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Amazones al Brasil i el Perú.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Bockmann, F.A. i G.M. Guazzelli 2003. Heptapteridae (Heptapterids). p. 406-431. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Ortega, H. i R.P. Vari, 1986. Annotated checklist of the freshwater fishes of Peru. Smithson. Contrib. Zool. (437):1-25.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de l'Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Americà d'Història Natural. Museu Americà d'Història Natural, Central Park West, NY 10024-5192 (Estats Units).
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Parinacota

Parinacota és un volcà situat a la frontera entre Bolivia i Xile a la regió d'Arica i Parinacota de Xile i al Departament d'Oruro de Bolívia als Andes. Aquest estratovolcà culmina a 6348 m sobre el nivell del mar.
Amb el Pomerape forma els Nevados de Payachatas, antics déus per als habitants de l'Altiplà andí, tant bolivians com xilens.
La primera ascensió va ser el 12 de desembre de 1928 pel bolivià Carlos Terán i l'austríac Joseph Prem.
Un camí surt del poble de Parinacota i s'enfila a una altitud de 5000 m al flanc sud-oest del volcà. Aquesta caminada és d'uns 35 a 40 km d'anada i tornada. Les aproximacions a la frontera boliviana estan minades a la banda xilena, es recomana fortament no deixar el camí i es recomana consultar a la CONAF a Putre.

## Galleria

* Parinacota i Pomerape, els Nevados de Payachata
* Parinacota a la dreta i Pomerape a l'esquerra
* Parinacota i Pomerape
* Parinacota a la dreta i Pomerape al centre
* Parinacota, a l'esquerra del Pomerape
* Parinacota, a l'esquerra del Pomerape

## Referències

* ↑ Reese, Liu i Mountain, 2003, p. 469.
* ↑ Hora, Singer i Wörner, 2007, p. 348.
* ↑ «Vulkan Parinacota - Trekking Bergsteigen», 17-03-2006. Arxivat de l'original el 2006-03-17. [Consulta: 4 juny 2022].
# Neó (desambiguació)

«Neó» té aquests significats:
Química:
Onomàstica:
Viccionari
# Polla crestada

La polla crestada (Gallicrex cinerea) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) i única espècie del gènere Gallicrex. Habita zones humides d'Àsia meridional, des del Pakistan, Sri Lanka i l'Índia, pel centre i est de la Xina, Hainan i sud del Japó, fins al Sud-est Asiàtic, i les illes Maldives, Andaman, Nicobar, Grans de la Sonda, Filipines i Ryukyu.
# Llista d'illes de la mar Mediterrània

A la mar Mediterrània hi ha nombroses illes que s'enumeren per diferents conceptes.

## Per superfície

| | Illa | Zona | Superfície (km²) |
| 1 | Sicília | Itàlia | 25.460 |
| 2 | Sardenya | Itàlia | 23.813 |
| 3 | Xipre | Xipre / República Turca de Xipre del Nord | 9.251 |
| 4 | Còrsega | França | 8.681 |
| 5 | Creta | Grècia | 8.261 |
| 6 | Eubea | Illes Espòrades | 3.655 |
| 7 | Mallorca | Illes Balears | 3.640 |
| 8 | Lesbos | Grècia | 1.641 |
| 9 | Rodes | Dodecanès | 1.410 |
| 10 | Quios | Grècia | 822 |
| 11 | Cefalònia | Illes Jòniques | 775 |
| 12 | Menorca | Illes Balears | 692 |
| 13 | Corfú | Illes Jòniques | 641 |
| 14 | Eivissa | Illes Pitiüses | 577 |
| 15 | Djerba | Tunísia | 523 |
| 16 | Lemnos | Grècia | 482 |
| 17 | Samos | Illes Cíclades | 477 |
| 18 | Naxos | Illes Cíclades | 436 |
| 19 | illa de Zacint | Grècia | 419 |
| 20 | Krk | Croàcia | 418 |
| Mallorca Menorca Eivissa Djerba | Xipre Sicília Sardenya | Eubea Quios Cefalònia Lesbos | Creta Rodes Corfú |

## Per estat

* Espanya
** Alboran
** Balears i Pitiüses: Vegeu Illots de les Balears
*** Eivissa
*** Formentera
*** Mallorca
*** Menorca
** Columbrets
** Nova Tabarca
** Perejil
* França
** Còrsega
* Grècia: Vegeu llista d'illes de Grècia
** Cíclades
** Creta
** Dodecanès
** Espòrades
** Illes Jòniques
** Illes Saròniques
* Itàlia: Vegeu llista d'illes d'Itàlia
** Illes Eòlies
** Sardenya
** Sicília
* Malta
** Comino
** Gozo
** Malta
* Tunísia
** Djerba
* Turquia
** Bozcaada
** Imbros
* Xipre

## Vegeu també

* Llista d'illots de les Balears i les Pitiüses
* Llista d'illots de Catalunya
* Illots de Menorca
# Lluc Mesquida i Cabot

Lluc Mesquida i Cabot (Marratxí, 1628 - Santa Maria del Camí, 1688) va ser un mestre d'obres.
Batiat a l'església de Sant Marçal, era fill de Macià Mesquida Burguera (Felanitx, 25-11-1602; Santa Maria del Camí, 18-04-1679) i de Margalida Cabot. El 1663 passaren a viure a Santa Maria del Camí. Es va casar amb Magdalena Florit.
Quan els jurats de Santa Maria, l'any 1652, varen prendre l'acord de fer una nova casa de la vila que disposàs de quartera, habitacions pel magnífic jutge de cort, carnisseria, presó i lloc de reunió del consell, s'inicià una obra de llarga durada en la qual hi treballaren diversos mestres. Lluc Mesquida ja figura entre els mestres d'obres que bastiren la casa de la vila a partir de 1672. Hi va fer molta feina, documentada de 1672 a 1682, i probablement en va ser el mestre principal.
Treballà també en obres de l'església parroquial antiga de Santa Maria del Camí. En el seu testament deixà béns diversos als fills Macià, Jaume, Lluc, Joan i Margalida. El seu fill Lluc Mesquida i Florit seria continuador del treball de mestre d'obres.

## Referències

* ↑ Capó, Josep «Els tres Lluc Mesquida mestres de picapedrers i Antoni Mesquida». BSAL, XXXV, 826-827, 1977.