OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tribunal Administratiu Central de Recursos Contractuals

El Tribunal Administratiu Central de Recursos Contractuals és un tribunal administratiu independent, els membres del qual gaudeixen d'inamovilitat i independència, integrat en la Administració General de l'Estat a través del Ministeri d'Hisenda d'Espanya, que va ser creat per la Llei 34/2010 de 5 d'Agost, que va modificar les Lleis 30/2007, de 30 d'octubre, de Contractes del Sector Públic, 31/2007, de 30 d'octubre, sobre procediments de contractació en els sectors de l'aigua, l'energia, els transports i els serveis postals, i 29/1998, de 13 de juliol, reguladora de la jurisdicció contenciós-administrativa per adaptar-la a la regulació europea, i que resol els recursos administratius que interposin els particulars contra els actes de les entitats públiques dins dels processos d'adjudicació dels contractes del sector públic.
El Tribunal s'encarrega tant de resoldre els recursos que s'interposin contra les decisions de les entitats adjudicadores de contractes del sector públic, com d'adoptar les mesures provisionals que siguin necessàries respecte del procediment d'adjudicació durant el període de resolució dels recursos. Es pot presentar recurs contractual davant aquest tribunal de manera potestativa. Les seves resolucions tanquen la via administrativa per recórrer, havent-se d'acudir a la jurisdicció contenciós-administrativa per continuar el procediment de recurs si no s'està conforme amb la resolució.

## Referències

El contingut d'aquest article incorpora material publicat al Butlletí Oficial de l'Estat, que es troba al domini públic de conformitat al que es disposa en l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.

## Enllaços externs

* Web del Tribunal Administratiu Central de Recursos Contractuals
* Memòria d'activitats del TACRC
* Del recurso contractual introducido por Ley 34/2010: hacia el infinito y más allá, a contencioso.es.
# Samos (Lugo)

Samos és un municipi de la província de Lugo a Galícia. Pertany a la comarca de Sarria.

## Geografia

Limita amb els municipis de Láncara al nord, Folgoso do Courel i A Pobra do Brollón al sud, Triacastela, Pedrafita do Cebreiro i Folgoso do Courel a l'est i Sarria i O Incio a l'oest. Es troba aproximadament a 11 km de Sarria i 45 km de Lugo.
Samos es troba als contraforts de les serres orientals de Galícia, com els montes de Lóuzara, la serra do Oribio i els montes da Albola. El relleu és molt accidentat, amb una altitud mitjana superior als 700 metres i una altitud màxima de 1.443 metres, a l'Oribio. El riu Sarria, afluent del Miño, drena la vertent occidental, mentre que per l'est baixa el riu Lóuzara, que desemboca al Lor i aquest en el Sil.

## Economia

Econòmicament, Samos se sustenta gràcies a l'agricultura i a la ramaderia, però l'hostaleria es troba en un moment d'enorme creixement. La bellesa dels seus paratges i la qualitat de productes típics de la regió, són un gran reclam per al turisme rural i gastronòmic.
La vila és pas obligat per a tots els pelegrins que caminen a Santiago de Compostel·la, i molts dormen en l'hostalatge ofert pels monjos benedictins, en la Reial Abadia Benedictina de San Xulián de Samos, un dels centres religiosos més importants de Galícia. Aquesta abadia, està datada del segle vi, època en la qual els sueus poblaven els territoris del que avui coneixem com Galícia.

## Llocs d'interès

* Monestir de San Xulián de Samos.
* Capella del Salvador, del segle ix.

## Parròquies

| Castroncán (Santa Marta) Estraxiz (Santiago) Formigueiros (Santiago) Freixo (San Silvestre) Frollais (San Miguel) Gundriz (Santo André) Loureiro (Santa María) Lousada (San Martiño) Montán (Santa María) Pascais (Santalla) Reiriz (Santo Estevo) Renche (Santiago) | Romelle (San Martiño) Samos (Santa Xertrude) San Cristovo de Lóuzara (San Cristovo) San Cristovo do Real (San Cristovo) San Mamede do Couto (San Mamede) San Martiño do Real (San Martiño) San Xil de Carballo (San Xil) San Xoán de Lóuzara (San Xoán) Santalla (San Xosé) Suñide (Santa María) Teibilide (San Xulián) Zoó (Santiago) |

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Samos
# Freixenet de Segarra

Freixenet de Segarra és una entitat de població del municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra. El topònim prové del llatí fraxinius, que vol dir freixe. El poble és a l'oest del terme municipal a la dreta de la riera de Vergós Guerrejat, afluent del riu Sió. S'hi accedeix des de la carretera LV-1003. Fins a l'any 1936 Freixenet de Segarra era un municipi independent que comprenia Altadill, Amorós, el Castell de Santa Maria, Palamós, la Rabassa, Sant Domí, Sant Guim de la Rabassa i la Tallada.

## Santa Maria de Freixenet

L'església de Freixenet de Segarra data del segle xi, tot i que ha sofert diverses remodelacions fins que fou refeta l'any 1892. De la part romànica se'n conserva la capçalera culminada per un absis central i dues absidioles laterals, i també el transsepte, cobert amb voltes de canó perpendiculars a la volta de la nau i amb una cúpula al creuer que es projectava en un cimbori. A l'interior es veneren dues imatges modernes de Sant Llucià i Santa Llúcia i un Sant Crist, obra de Ramon Majà.

## Referències

* 1 2 «Freixenet de Segarra». Web de l'Ajuntament de Sant Guim de Freixenet. Arxivat de l'original el 2010-09-29. [Consulta: 8 octubre 2010].
* ↑ «Sant Guim de Freixenet». Portal de Turisme de Catalunya.

## Enllaços externs

* Freixenet de Segarra al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra
# Logical Block Addressing

LBA és l'acrònim de Logical Block Addressing, actualment, el mètode d'adreçament més utilitzat per a discs durs i altres sistemes d'emmagatzemament secundari.

## Funcionament de LBA

LBA és un mètode força simple que consisteix a enumerar els blocs segons un índex. El primer bloc és el LBA=0, el segon el LBA=1 i així successivament i és una alternativa que no depèn de les característiques físiques del dispositiu a diferència de sistemes com CHS. Els blocs lògics dels ordinadors normalment són de 512 o 1024 bytes.
Aquest mètode és el successor d'altres mètodes basats en les característiques físiques del dispositiu com CHS. LBA té un límit màxim de 8ZB.

## Enllaços externs

* Recull d'informació sobre discs durs Arxivat 2009-10-12 a Wayback Machine.
# Província de Kapisa

La província de Kapisa o Kâpîssâ, (persa/paixtu: کاپيسا) és una divisió administrativa de l'Afganistan al nord-est del país. La capital és Mahmud-i-Raqi, La població estimada és de 406.200 habitants i la superfície és de 1.842 km². La comunitat principal són els tadjiks (30%) seguida dels paixtus (27%) i pashai (17%). Hi ha minories hazares i nuristanis.
Esquemàticament la província està dividida en dues : al nord dominen els Tadjiks, al Tagab, dominen els patxuns d'on s'originaren els talibans.

## Geografia

La província de Kâpîssâ es troba a 80 km al nord-est de Kabul. La província de Pandjchir es troba al nord, i a l'est la de Laghman, al sud es troba la província de Kabul, i a l'oest i al sud la província de Parwan. Kâpîssâ té una superfície de 1 842 km², i és la més petita d'Afghanistan. Té uns 406 200 habitants (2002).

## Districtes

Districtes de Kapisa :
| Districte | Notes |
| Alasay | |
| Hesa Awal Kohistan | Creat el 2005 segregat del districte unit de Kohistan |
| Hesa Duwum Kohistan | Creat el 2005 segregat del districte unit de Kohistan |
| Koh Band | |
| Mahmud Raqi | |
| Nijrab | |
| Tagab | |

## Referències

* ↑ AREU "The Afghan Research Newsletter" Issue 25. April/May 2010
* ↑ «Kapisa provincial profile». Arxivat de l'original el 2009-07-03. [Consulta: 27 desembre 2010].
* ↑ Afghanistan Geographic & Thematic Layers

## Enllaços externs

* Carte de la couverture végétale de la province de Kapissa Arxivat 2009-12-29 a Wayback Machine.
# Cal Met (Masquefa)

Cal Met és una obra de Masquefa (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres formada per planta baixa i dos pisos. S'ha de destacar les dues obertures del balcó corregut del primer pis i la seva barana de ferro. També els elements de terracota que encerclen els balcons del primer pis i les finestres de la segona planta fets amb terracota. Així com l'acabament de la façana amb un acroteri en forma de merlet.

## Història

Aquest edifici probablement va ésser edificat a finals del segle xviii o començaments del XIX. L'any 1930 aproximadament es va reformar i s'arranjà la façana. Havia estat propietari de la família Parera Galimany, més tard d'Anton Llopart qui va fer la reforma.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Met». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Tribuna modernista de l'habitatge a la plaça Marquina, 4 (Girona)

La Tribuna modernista de l'habitatge a la plaça Marquina, 4 és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una tribuna exterior que està situada a la part central d'una façana plana, amb obertures verticals. Es caracteritza per les obertures de formes corbades i l'ús d'arrebossat a l'exterior amb detalls ornamentals esgrafiats a la part inferior.

## Història

Aquest tipus de construccions foren molt sovintejades durant el primer terç del segle xx, i constituïen una forma de donar major notariat a l'edifici i al ocupar en voladís part de la via pública permetien una major superfície construïble al ocupar en voladís part de la via pública.

## Referències

* 1 2 «Tribuna modernista de l'habitatge a la plaça Marquina, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Samosdelka

Samosdelka (en rus: Самосделка) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.240 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Lydia Artigas Peña

Lydia Artigas Peña, també coneguda com a Lydia Rius i la Sra. Rius, és una famosa madam barcelonina. Directora de la seva pròpia casa de cites a Barcelona, el periodista Julià Peiró va transformar el 2008 les seves discretes llegendes en el llibre sobre la seva vida: La Sra. Rius, de Moral Distreta.

## Referències

* ↑ Amela, Victor «"Me he dedicado a 'hacer señores', no hago daño a nadie"». La Vanguardia, 23-08-2011.
* ↑ Suplement del periòdic El Mundo Domingo, 8 de Febrer de 2009, número 695, Perversions dels meus clients favorits.
* ↑ Fitxa del llibre de l'editorial Comanegra La Sra. Rius, de moral distreta"

## Enllaços externs

* Página web oficial
* Blog la Sra. Rius
* Canal de YouTube de la Sra. Rius
# Província de Kaffa

Kaffa fou una província del sud-oest d'Etiòpia; la seva capital era Jimma. Portava el nom de l'antic Regne de Kaffa.
Kaffa feia frontera a l'oest i al sud amb el Sudan, al nord-oest amb Illubabor i amb Walega o Welega, al nord-est amb Shewa, a l'est amb Sidama, i al sud-est amb Gamu-Gofa.

## Història

Aquesta província va ser creada com a resultat de la Proclamació 1 de 1943 que establia 12 taklai ghizat (governs generals provincials) amb les 42 províncies existents anteriorment. Una comparació dels dos mapes a Margary Perham The Government of Ethiopia mostra que Kaffa es va crear combinant els anteriors regnes de Kaffa, Jimma, Gera, Gomma, Limmu-Ennarea i Janjero, amb les províncies (creades el 1935) de Guraferda, Benesso, Maji, Shewa Gimira, Goldiya, Konta i Kullo. Com a resultat el regne de Kaffa, que havia estat conquerit per Menelik II el 1897, donava nom a la nova província, mentre que el Regne de Jimma, un vell rival de Kaffa, aportava la ciutat capital.
Amb l'adopció de la nova constitució el 1995, Kaffa passava en part a Oròmia i la resta a la regió de les Nacions, Nacionalitats i Pobles Meridionals.
Al setembre de 2021, el poble de Kaffa celebra un referèndum per crear una nova regió, l’onzena d’Etiòpia, anomenada sud-oest i formada per Kaffa i cinc altres zones administratives properes.

## Economia

Kaffa és la llar original del cafè que creix aquí de manera salvatge, a les selves i a les muntanyes, en diverses varietats. Totes les plantes de l'espècie Coffea arabica al món són originades en plantes de Kaffa.
El cafè ha estat molt de temps la font principal d'ingressos, però a causa dels preus mundials bruscament decreixents pel cafè, els residents cada vegada més han de cultivar altres cultius. Han convertit kes selves del tombant en zones agrícoles noves, i l'estructura de la regió s'ha deteriorat.
Les selves que dominaven la regió de Kaffa anteriorment es redueixen ara a només un 3% de la seva mida original; durant els 30 darrers anys un 60% dels arbres s'han perdut.
Fa alguns anys hi ha un projecte de conservació de selves, que protegeix l'ús de les últimes existències salvatges de cafè que creix a la selva. Actualment, unes 30 cooperatives estan collint i comercialitzen aquest cafè d'especialitat i ha ajudat a més de 40.000 persones a aconseguir ingressos.

## Notes

* ↑ Bereket Habte Selassie, "Constitutional Development in Ethiopia", Journal of African Law, 10 (1966), pàg. 79.
* ↑ Perham, The Government of Ethiopia, segona edició (Londres: Faber i Faber, 1969), mapes 1 i 2
# Cal Sant Antoni

Cal Sant Antoni, o Cal Coco, és un casal del municipi del Molar (Priorat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'aspecte massís, de planta quadrada, amb planta baixa, dos pisos i golfes, bastit de paredat i cobert per teulada a quatre vessants. A la planta baixa s'obren la portalada de pedra al damunt d'aquesta és visible un arc de descàrrega, hi és present la data de 1835, i dues finestres. Al primer pis hi ha dos balcons i tres al segon, que sembla la planta noble. A les golfes hi ha cinc finestres amb dintell d'arc de mig punt.
L'entrada és àmplia, amb una galeria correguda a l'altura del primer pis. És interessant el ràfec de pedra, tipològicament diferent de la forma habitual a la comarca, bastit de rajola.

## Història

L'edifici fou bastit el 1835 per una de les famílies més antigues de la població, on es serva encara la casa dita Cal Coco Vell, per contraposició a la casa nova. La memòria popular conserva un pintoresc origen d'aquesta construcció: es diu que un monjo de Scala Dei fugia del convent els dies abans de produir-se l'abandonament definitiu de la cartoixa a causa de la llei de desamortització. Anava amb una mula carregada de tresors del convent quan arribà al Molar i la bèstia li caigué a terra, exhausta del viatge. Ell exclamà "Sant Antoni!" i fou acollit per la gent del poble. Amb els diners que duia feu bastir una casa que conserva el nom de l'exclamació.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Cal Sant Antoni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Son Reiners

Son Reiners és una possessió situada a la Marina de Llucmajor, Mallorca. Està situada entre les possessions de Son Fideu, Son Rafeló, i Son Bieló. El 1777 pertanyia a Joan Salvador Taverner. És una segregació de la possessió des Llobets. El 1994 tenia 289 quarterades. El 1969 s'urbanitzà una extensió de 9,73 ha a la costa, situada al costat de la població de s'Estanyol de Migjorn, procés del qual el promotor fou l'empresa Damià Taberner.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 248. ISBN 84-8661702-2.
# Torre Madliena

La Torre de Madliena és una fortificació de l'illa de Malta, construïda pels cavallers de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. Es tracta d'una torre de vigilància situada a la costa nord de l'illa, a prop del lloc anomena Ras L-Irqieqa.
Es tracta d'una de les tretze Torres de Redín que permetien la comunicació entre l'illa de Gozo amb el quarter general dels cavallers a Malta. Aquest sistema fou construït sota el mestratge de Martín de Redín. A l'oest hi ha la Torre de Sant Marc, també anomenada Qalet Marku, i a l'est hi ha la Torre de Sant Julià.
Durant el domini britànic de l'illa, la torre va continuar essent una instal·lació militar i s'hi va instal·lar un canó de baix calibre. Per aquest motiu la torre va patir diferents modificacions i més tard s'hi van unir altres estructures. La porta original del segon pis es va tapiar i ja no és visible, l'accés es fa a nivell amb una porta metàl·lica; la placa commemorativa del Gran Mestre es va substituir per una llosa; finalment hi ha danys a la cara sud de la torre. Molt a prop, també hi ha estructures de la II Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ Mitev, Georgi. «Pembroke, Malta - Information and interests» (en anglès). [Consulta: 1r juliol 2018].
# Fromelles

Fromelles és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 893 habitants. Limita al nord-est amb Le Maisnil, al sud-est amb Fournes-en-Weppes, al sud amb Herlies, al sud-oest amb Aubers i al nord-oest amb Fleurbaix.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 602 | 603 | 694 | 751 | 887 | 961 | 893 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Hubert Huchette | |
# Lythrypnus gilberti

Lythrypnus gilberti és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W. 1896. A check-list of the fishes and fish-like vertebrates of North and Middle America. Rep. U. S. Fish Comm. v. 21 [1895] Append. 5. 207-584.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 332 p.

## Bibliografia

* Bussing, W.A., 1990. New species of gobiid fishes of the genera Lythrypnus, Elacatinus and Chriolepis from the eastern tropical Pacific., Revista de Biología Tropical, 38(1):99-118.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pozo Junco

Pozo Junco és un paratge natural municipal del municipi de el Toro (Alt Palància). Declarat per acord de la Generalitat Valenciana el 5 de novembre de 2004.

## Orografia

El paratge se situa en un altiplà, el Pla de Barraques, en mig de les estibacions de la serra de Javalambre, concretament a la Serra del Toro a 1.558 m. Es troba a uns 8 km del nucli urbà, en les proximitats de les localitats terolenques d'Abejuela i Manzanera.

## Flora

Cal destacar que la savina muntanyenca, formació que predomina en el paratge, està inclosa en els boscos mediterranis endèmics de ginebres i savines. És per aquest motiu que se’l considera un ecosistema d'elevat interès al País Valencià. També hi destaquen els denominats boscos horitzontals, formacions prostrades i pulvinulars, i la notable presència en la zona de ginebres, alguns peus aïllats de Pinus nigra i de savina turífera. A més, també disposa de diverses espècies pròpies de l'alta muntanya, i un bon nombre d'endemismes a les zones de muntanya més elevades del centre i est de la península Ibèrica.

## Fauna

Entre la fauna d'aquesta zona destaca la presència d'espècies vulnerables segons el Catàleg valencià d'espècies amenaçades, com l'àguila cuabarrada o de panxa blanca.

## Paisatge

Un altre punt de gran interès és el paisatge, caracteritzat per una elevada naturalitat i pel domini de la savina de muntanya; tot això conforma un paisatge on es permeten llargues visuals a l'horitzó de l'altiplà. D'aquesta manera es ressalten els paisatges llunyans i les construccions amb interès paisatgístic, com ara els corrals de ramat, i d'interès històric, amb la presència d'un pou de neu conegut com a Nevera Alta. També és significativa la potencialitat d'aquest enclavament per a la pràctica del senderisme.

## Vegeu també

* Pla de Barraques
* Llista d'espais naturals del País Valencià

## Enllaços externs

* Generalitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient Aigua Urbanisme i Habitatge
# Cal Comabella (Balaguer)

* Per a altres significats, vegeu «Cal Comabella».
Cal Comabella (també conegut com a Casa Comabella) és un edifici de Balaguer, considerat de transició entre el modernisme i el noucentisme, que està declarat Bé cultural d'interès local. L'edifici fou construït del 1918 al 1921 i és obra de l'arquitecte Ignasi de Villalonga i Casañés.

## Localització

Situat dins del recinte de les muralles medievals, Cal Comabella es troba a l'extrem sud-est de la Plaça del Mercadal. Amb una part de façana al Mercadal i l'altra al Carrer del Miracle, l'edifici feia d'entrada a l'antic call Jueu o jueria de Balaguer. Per la façana posterior l'edifici limita amb el tram de la muralla medieval de la ciutat paral·lela al riu Segre, coneguda com la Muralla del Portalet.

## Descripció

Façana principal a la Plaça del Mercadal i al carrer del Miracle, parcialment de pedra en planta baixa, ocupa en planta baixa el porxo més meridional de la cara est del Mercadal, amb arcades de pedra en la façana i sostre de bigues de fusta i revoltons enguixats.
La façana, que ha estat pintada recentment de color ocre, presenta balcons en la totalitat d'obertures als tres nivells superiors, amb elements decoratius de motius modernistes al damunt dels balcons.
Dels balcons amb paviment ceràmic cal destacar-ne les baranes de forjat, de formes arrodonides i motius naturals, típics de l'art modernista.
Teulada de teula àrab de colors terrossos. Coberta a dues aigües amb el carener força paral·lel al carrer del Portalet, i un terrat a la façana principal de la Plaça del Mercadal.

## Vegeu també

* Centre històric de Balaguer
* Plaça Mercadal (Balaguer)
* Mare de Déu del Miracle de Balaguer
* Recinte emmurallat de Balaguer
* Llista de monuments de Balaguer

## Referències

* ↑ «Cal Comabella». Pat.mapa: arquitectura. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* Cal Comabella
* Balcons amb baranes amb forjat de formes arrodonides
* Porxo de pedra
* Detall decoratiu a la part de la façana sota coberta
# Setge de Danzig

Setge de Danzig té aquests significats:
* Setge de Danzig (1734), durant la Guerra de Successió de Polònia
* Setge de Danzig (1807), durant la guerra de la Quarta Coalició