OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Papamosques de les Banggai

El papamosques de les Banggai (Cyornis pelingensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), endèmic de l'arquipèlag Banggai (illa de Peleng), a l'est de les Cèlebes (Indonèsia). Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) aquest tàxon té la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren una subespècie del papamosques de les Sula (Cyornis colonus pelingensis).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 698. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Muscicapidae». World Bird List Version 8.1. International Ornithologists' Union, 2018. [Consulta: 30 juny 2018].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Papamosques de l'Atles

El papamosques de l'Atles (Ficedula speculigera) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita els boscos de les muntanyes del nord-oest africà, des del Marroc, cap a l'est, a través del nord d'Algèria, fins a Tunis.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren una subespècie del mastegatatxes (Ficedula hypoleuca speculigera).

## Referències

* ↑ Fitxa del papamosques de l'Atlas a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 09/01/2013 (anglès)
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 707. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
# Papamosques de les Filipines

El papamosques de les Filipines (Ficedula luzoniensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmica de les Filipines. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. Està afectat per la pèrdua d'hàbitat, tot i que el seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques de les Filipines». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 707. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Thicket Flycatcher. Ficedula luzoniensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Passage secret (pel·lícula)

Passage secret és una pel·lícula francesa dirigida per Laurent Perrin i escrita per Olivier Assayas, estrenada el 1985, l'última pel·lícula protagonitzada per Dominique Laffin, que va morir abans de l'estrena de la pel·lícula.

## Argument

Uns adolescents i uns quants adults joves juguen al gat i al ratolí, als policies i als lladres, al buit d'un mes d'agost parisenc. Alguns aprofiten per robar a les cases perquè els amos són de vacances. Un arquitecte els descobreix i vol la seva part.

## Repartiment

* Dominique Laffin : Anita
* François Siene : Serge
* Franci Camus : Camille
* Ged Marlon : Léo
* Michel Subor : Enrique
* Philippe Morier-Genoud : Burles
* Julien Dubois : Jeannot
* Mathias Standaert : Fabrice
* Martine Simonet : Marthe
* Philippe Laudenbach

## Valoració crítica

| « | Laurent Perrin no cedeix al realisme banal ni a la psicologia convencional conreada pel cinema francès. I la seva pel·lícula, realment, original no necessita l'almoina indulgent que un es creu obligat a concedir a un primer llargmetratge considerat "prometedor". El París de Laurent Perrin, des dels terrats del Marais fins a la terrassa de La Samaritaine o el laberint de les Catacumbes, és el, poètic i fantàstic, de Louis Feuillade i Georges Franju. Però en el temps d'avui això és fora de temps, amb colors filtrats, pintats “plans”. [...] Amagar-se, saltar, escapades, acrobàcies, expedicions subterrànies: els joves lladres romanen suspesos en un món mig imaginari. I després, hi ha Dominique Laffin, amb la seva veu ronca, els seus gestos bruscos, la seva sensibilitat pelada, per darrera vegada... | » |
| — Jacques Siclier, Le Monde, 22 novembre 1985 |||

## Notes i referències

* ↑ Dominique Laffin, portrait d'une enfant pas sage, film-documentaire.fr
* ↑ Passagev Secret, unifrance.org
# Passenger Name Record

El Passenger Name Record (PNR), (Registre de Nom de Passatger), és un registre de dades personals relatives als passatgers d'un viatge. El PNR conté totes les dades i esdeveniments relacionats amb la reserva (bitllets d'avió, hotel o lloguer d'automòbil). El registre arriba fins avui de l'últim element que conté.

## General

Després d'acabar una nova reserva, el sistema de reserves concedeix un nombre de registre (o localitzador). Aquest localitzador permet al passatger, l'empresa de transport o una agència de viatge consultar, modificar o cancel·lar la reserva o elements de la reserva sempre que estiguin connectats al sistema on originàriament es va crear la reserva.
Depenent del sistema de reserves s'emmagatzemen diferents dades. Des dels atemptats de l'11 de setembre, els Estats Units requereixen la inclusió de cada vegada més dades personals en el registre PNR.

## Referències

* ↑ «Guidelines on Passenger Name Record (PNR) Data». Arxivat de l'original el 7 de gener 2016. [Consulta: 12 juny 2017].
# Passatge Piera

El passatge Piera de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) és un conjunt protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un conjunt d'habitatges d'una sola planta que segueix la tipologia de passadís. Hi ha dues fileres de cases articulades a partir d'un pati central pel qual s'accedeix als habitatges, llevat de dos que tenen façana al carrer. La composició dels edificis és molt senzilla. La façana presenta obertures rectangulars: una porta i dues finestres adornades amb petits relleus. Els respiralls són quadrats adornats per un cercle. L'edifici està rematat per una balustrada de pedra dividida per pilastres.

## Referències

* «Passatge Piera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Patrick M'Boma

Patrick M'Boma (Douala, Camerun, 15 de novembre de 1970) és un futbolista camerunès retirat que disputà 57 partits amb la selecció del Camerun.

## Referències

* ↑ rsssf
# Patrice Esnault

Patrice Esnault (Orleans, 12 de juny de 1961) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1985 i 1994. Durant la seva carrera aconseguí una quinzena de victòries, destacant una etapa de la Volta a Espanya de 1990 i la Midi Libre de 1987.

## Palmarès

* 1984
** 1r a la Chrono des Herbiers
** 1r al Gran Premi dels Marbrers
** 1r a la Fletxa d'or (amb Bruno Huger)
* 1986
** 1r al Premi de l'Amistat i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Ruta de Berry
** Vencedor d'una etapa del Tour del Mediterrani
* 1987
** 1r al Gran Premi del Midi Libre
* 1988
** 1r a la París-Bourges i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la París-Niça
* 1989
** 1r a la Bordeus-Cauderan
* 1990
** 1r al Premi de Riom
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1992
** 1r a la París-Camembert (Trophée Lepetit).
* 1994
** 1r al Premi de Riom

### Resultats al Tour de França

* 1986. Abandona (6a etapa)
* 1987. Abandona (19a etapa)
* 1988. 78è de la classificació general
* 1991. 28è de la classificació general
* 1993. 119è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 78è de la classificació general
* 1990. 28è de la classificació general
* 1991. 119è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Patrice Esnault a sitiodeciclismo.net
# Patrice Riemens

Patrice Riemens (1950) és un intel·lectual i activista d'Internet. És un geògraf i actual Fellow de la Waag Society d'Amsterdam. És promotor de l'Open Knowledge i el Free Software, i ha participat com FLOSSopher (filòsof dels moviments Free/Lliure and Open Source Software) en el Asia Source i en el Africa Source, que van tenir lloc entre el 2005 i el 2006 per tal de promocionar els FLOSS entre organitzacions no governamentals. A més, és membre del periòdic mensual Multitudes, de tendència filosòfica, política i artística.

## Referències

* ↑ «Patrice Riemens». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Pauladina de Terrassa

La Palaudina de Terrassa són unes postres típiques de la ciutat de Terrassa, un pastisset menut que emula la Torre del Palau de la co-capital vallesana. Està feta a base d'ous, ametlles, avellanes, sucre, xocolata i aromes de ratafia i se sol comercialitzar en una capseta de cartolina.

## Referències

* ↑ Gastronomia local, S.L.. El llibre dels Restaurants del Vallès (paper), 2012, p. 4-5.
# Pashmina

La pashmina és una mena de teixit de llana de caixmir. Aquest terme s'utilitza per a referir-se als teixits fabricats amb aquest teixit. Se solen fer amb mescles de caixmir amb altres fibres (com ara, seda). Fins i tot s'ha fet la mescla amb fibres artificials, com ara viscosa.
El nom prové de Pashmineh, format pel mot persa pashm (= "llana"). Aquesta llana prové de la raça de cabra Changthangi o cabra del Caixmir una raça de cabra pròpia de les altes regions de l'Himàlaia.
La llana caixmir s'ha utilitzat durant milers d'anys per fabricar xals d'alta qualitat, que s'anomenen pashmines. La cabra muda el pelatge hivernal cada primavera i el vell s'agafa en els arbustos. Un animal només produeix cap a 100 a 250 g de fibra.
S'ha fabricat xals de «caixmir» al Caixmir i al Nepal de milers d'anys ençà. Les proves de qualitat per un pashmina són la seva caliditat, suavitat i que el xal ha de poder travessar un anell de compromís.
Algunes empreses poc escrupoloses venen teixits de viscosa com a "pashmina" amb l'enganyosa marca "autèntica viscosa pashmina". S'ofereix a molt baix preu, però és de menor qualitat.

## Vegeu també

* Xal
* Tapaboca

## Referències

* ↑ «pashmina». ésAdir. [Consulta: 15 desembre 2023].
# Peter Odemwingie

Peter Osaze Odemwingie (15 de juliol de 1981) és un futbolista que juga de davanter amb l'Stoke City de la Premier League.

## Referències

* ↑ «Squad Profiles». BBC Sport. Arxivat de l'original el 23 d'agost 2013. [Consulta: 25 maig 2011].
# Peter Paillou

Peter Paillou (c.1720 – c.1790) va ser un artista britànic conegut per les seves pintures d'ocells, moltes de les quals van ser utilitzades com a il·lustracions de llibres.

## Vida i carrera

No es coneix gaire de la joventut de Paillou, però es creu que va venir a la Gran Bretanya des de França a principis del xviii.
Se li va donar un encàrrec de pintar un faisà daurat el 1745. Va ser contractat per Thomas Pennant per pintar imatges d'ocells, molts dels quals van ser gravats per Peter Mazell com a làmines dels llibres de Pennant.
Va elaborar un gran nombre de les pintures que representaven diferents tipus de clima de Thomas Pennant, probablement sota comissió, i alguns d'aquests es troben a la Col·lecció Pennant de la Biblioteca Nacional de Gal·les.

## Familia

El seu fill, també conegut com a Peter Paillou (1757–1831), va ser un pintor de retrats, incloent el gènere de les miniatures. Va exercur a Londres durant 20 anys abans de marxar a Glasgow per alguns anys, on va cobrar vuit guineas per una miniatura i deu guineas per un retrat de tres quarts de longitud retrat en oli.

## Obra

* Colour plates in A natural history of birds by George Edwards, 1740–50.

## Referències

* ↑ «Peter Paillou». Master-drawings.com. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Thomas Pennant 1726 – 1798». Arddangosfa Thomas Pennant. National Library of Wales. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Peter Paillou (British, 1757–1831)». Bonhams, 2001–2013. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Peter Paillou the younger paintings». BBC, 2013. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2015. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Peter Paillou». Advertisement "Portrait Painting" in The Glasgow Courier, 23 April 1803. The Glasgow Art Index. [Consulta: 12 abril 2013].

## Enllaços externs

* Bird illustrations by Peter Paillou
# Pestañas postizas

Pestañas Postizas (coneguda en alguns països com False Eyelash) és una pel·lícula dramàtica de 1982, dirigida per Enrique Belloch, autor també del guió; Juan Clemente Prosper era cap de producció i fou protagonitzada per Queta Claver, Carmen Belloch, Antonio Banderas, El film va ser realitzat per Q.B. Films i estrenat el 17 de setembre de 1982.

## Argument

La relació entre Juan (Antonio Banderas) i Marita (Carmen Belloch) passa per diferents estadis. Després de dos anys Juan finalitza el vincle amb la seva parella, qui el mantenia, fins que va aparèixer Adela (Queta Claver), una altra dona de la qual obtenir diners.

## Repartiment

* Queta Claver - Adela
* Carmen Belloch - Marita
* Antonio Banderas - Juan
* Iñaki Miramón - Fernando

## Producció

Va ser la segona pel·lícula protagonitzada per Antonio Banderas, però no sols no va ser estrenada sinó que mai no ha tingut llicència d'exhibició.

## Referències

* ↑ "False Eyelash" imdb.com
* ↑ "Queta Claver, Carmen Belloch y Antonio Banderas" abc.es
* ↑ "otra mujer a la que puede sacarle dinero." abandomoviez.net
* ↑ Pestañas postizas a Fotogramas

## Enllaços externs

* Antonio Banderas a la pel·lícula a YouTube
# Pere Sans i Druguet

Pere Sans i Druguet (Sant Quirze Safaja, 1918 – 1978) va ser forner i alcalde de Sant Quirze Safaja del 1957 al 1971.
Amb divuit anys posà un forn de pa a Sant Quirze Safaja, a Can Pereredes. Durant la Guerra civil espanyola hagué de marxar al front republicà, però se'n sortí amb més sort que el seu germà Antoni, que morí a la guerra. En l'any 1952 va ser nomenat regidor de l'ajuntament del seu poble natal, i dos anys més tard esdevingué tinent d'alcalde. Al 22 de març del 1957 rebé la vara d'alcalde, i ocupà aquest càrrec fins al 26 de maig del 1971. Els seus catorze anys de mandat estigueren marcats per nombroses realitzacions a la població, com l'adquisició municipal de l'hostal Banús i dels terrenys adjacents per a bastir-hi un nou ajuntament, l'escola, i fer-hi dos pisos, un per al secretari del consistori i l'altre per a la mestra de l'escola (1959). Promogué la urbanització del Solà del Boix i el club per afavorir que es fessin segones residències al poble, i feu fer les obres per aprofitar la deu d'aigua del Molí de Llobateres per al subministrament d'aigua a Sant Feliu de Codines i a Sant Quirze Safaja (1966).

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
# Pere Sanglada

Pere Sanglada o Pere Ça Anglada (? - 11 de març de 1408, Barcelona) fou un escultor molt actiu a Barcelona a la fi del segle xiv. Es creu que es va formar a Girona sota les ordres de Pere Morei.
Entre les seves obres, la més important va ser el cadirat del cor de la catedral de Barcelona, començada l'any 1394 i finalitzada el 1399. El van enviar, per ordre del capítol de la catedral, a visitar altres cors per França i cap al nord arribant fins a Flandes, sent a Bruges on va comprar la fusta de roure que empraria al cor de Barcelona. Una vegada de tornada del viatge, munta un taller on s'envolta dels millors artistes del moment a Barcelona, com Antoni Canet o Francesc Morata i alguns que van actuar com aprenents com Pere Oller o Llorenç Reixac, i entre tots van deixar llest tot el cadirat en quatre anys. Se li va encarregar també l'execució del púlpit, tot ell treballat amb arquitectura gòtica i amb quinze imatges a tota la seva circumferència. També hi ha en la mateixa catedral, la imatge jacent del bisbe Oleguer de Barcelona, realitzat l'any 1406, sent aquesta la seva darrera obra documentada.

## Obres atribuïdes

* Sepulcre del bisbe Bertran de Mont-rodon (~1384) de la Catedral de Girona
* Cadirat del cor de la catedral de Barcelona
* Trona de la catedral de Barcelona
* Grup de l'Anunciació a l'escala de la trona de la catedral de Barcelona.(Grup també atribuït a Jordi de Déu)
* Imatge de pedra de sant Andreu, capçalera del Saló de Cent a la Casa de la Ciutat de Barcelona
* Imatges de la Mare de Déu i santa Eulàlia, capçalera del Saló de Cent- Desaparegudes al segle XVIII
* Imatge jacent de sant Oleguer catedral de Barcelona
* Mare de Déu amb el Nen, actualment al Museu Diocesà de Tarragona
* Arcàngel Sant Rafael, de l'any 1400, façana gòtica de l'Ajuntament de Barcelona.
* Llosa sepulcral del bisbe de Sogorb Francesc de Riquer pel convent de Framenors de Barcelona. Desapareguda

## Referències

* ↑ «Pere Sanglada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Volum 6 (1997), Art Catalunya, Escultura antiga i medieval, Barcelona, Edicions L'isard. ISBN 84-921314-6-2
* Terés i Tomás, Maria Rosa. «Pere Sanglada i l'arribada del gòtic internacional a Barcelona». A: L'Art Gòtic a Catalunya. Escultura II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007. ISBN 978-84-412-0893-3.
* Terés i Tomàs, Maria Rosa, Pere Ça Anglada. Introducció de l'estil Internacional en l'escultura catalana, Barcelona: Proa (Artestudi), 1987 ISBN 84-7588-176-9
# Pickensville (Alabama)

Pickensville, Alabama és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 662 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pickensville tenia 662 habitants, 255 habitatges, i 182 famílies. La densitat de població era de 33 habitants/km².
Dels 255 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,3% hi vivien parelles casades, en un 22% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 24,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,11.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 12,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones hi havia 96,4 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.357 $ i la renda mediana per família de 28.036 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.625 $ mentre que les dones 22.955 $. La renda per capita de la població era de 15.575 $. Aproximadament el 29,2% de les famílies i el 34,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pickensville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pickensville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Robby Gordon

Robby Gordon (2 de gener de 1969, Bellflower, Califòrnia) és un pilot estatunidenc d'automobilisme. Ha participat en diverses competicions i categories, incloint-hi proves de la NASCAR, Champ Car, Craftsman Truck Series, Trans-am, IMSA, IROC i el Ral·li Dakar en categoria de cotxes, on va convertir-se en el primer estatunidenc a guanyar una etapa.
# Quarto d'Altino

Quarto d'Altino és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Venècia. L'any 2007 tenia 7.897 habitants. Limita amb els municipis de Casale sul Sile (TV), Marcon, Meolo, Mogliano Veneto (TV), Musile di Piave, Roncade (TV) i Venècia.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Loredano Marcassa | Centreesquerra |
# Paul Schmidt

Paul Schmidt (26 de març de 1898 - 18 d'octubre de 1976) va ser un enginyer i inventor aeroespacial alemany amb seu a Múnic, principalment conegut per la seva contribució al desenvolupament del pulsoreactor.

## Biografia

Schmidt va néixer el 26 de març de 1898 a Hagen, Westfàlia. Fill de carnissers va estudiar enginyeria a Múnic.
A partir del 1928, paral·lelament al seu treball de dinàmica de fluids a la consultora d'enginyeria Maschinen und Apparatebau de Hagen, Paul Schmidt es va dedicar a l'estudi de la propulsió a reacció en el context de la seva aplicació a un avió d'enlairament vertical. La propulsió de l'hèlix era ideal per a un vol horitzontal, però per a la fase vertical es necessitava un motor amb una relació pes/potència molt superior al que hi havia en aquell moment. Semblava que un motor de coets podia satisfer aquest requisit, però el seu ús estava penalitzat per l'enorme consum específic.
Schmidt va agafar la idea d'un motor geomètricament molt senzill, caracteritzat per una combustió intermitent on el flux de la barreja a la cambra de combustió estava regulat per la inèrcia del mateix flux sense necessitat de mecanismes addicionals especialment complexos o pesats. L'abril del 1931, Schmidt va presentar una patent per a un dispositiu de propulsió de vehicles o avions que li va valer el finançament del Reichsverkehrsministerium (Ministeri de Transports) i, a partir del 1935, del Reichsluftfahrtministerium. El 1934, amb l'enginyer aeronàutic Georg Madelung, van proposar una bomba volant motoritzada amb el seu motor al Reichsluftfahrtministerium i van rebre un contracte d'investigació. El 1938 va fer un vol de demostració però el RLM va decidir no tirar endavant el projecte per la seva manca d'abast i precisió i per l'elevat preu de construcció.
Gràcies a aquestes aportacions, Schmidt va poder fundar la seva pròpia empresa a Múnic completament dedicada al desenvolupament del motor de reacció. Amb l'arribada de la Segona Guerra Mundial, el RLM va promoure l'intercanvi d'informació entre el grup de Schmidt i Argus Motoren, que mentrestant desenvolupava el seu propi pulsoreactor. Aquesta curta col·laboració que va durar entre principis de 1940 i 1941 no va acabar de funcionar i Argus va continuar amb el seu projecte (tot i que va adoptar alguns dispositius inicialment concebuts per Schmidt) que conduiran a la construcció del Argus As 014. Schimdt va continuar les seves investigacions a la seva pròpia empresa fins al final de la guerra.
Després de la guerra, Schmidt va continuar treballant en la seva empresa d'enginyeria a Múnic i va investigar pel Ministeri Federal de Defensa alemany des del 1960 al 1966.
Va morir el 18 d'octubre de 1976 a Múnic.

## Referències

* 1 2 Neue deutsche Biographie. Berlín: Duncker & Humblot, ©1953-<c2016>. ISBN 978-3-428-00181-1.
* 1 2 3 Kay, Antony L.. German jet engine and gas turbine development, 1930-1945. Shrewsbury: Airlife, 2002. ISBN 1-84037-294-X.
* ↑ Kay, Antony L.. German jet engine and gas turbine development, 1930-1945. Shrewsbury: Airlife, 2002. ISBN 1-84037-294-X.