OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Rodona

Can Rodona és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Calella (Maresme).

## Descripció

És un edifici de tres pisos: planta baixa, pis i golfes; la casa, en estructura, té tres cossos paral·lels a la façana de la porta principal. La teulada és a dues vessants, però amb el frontó a la façana de la porta principal. La teulada és a dues vessants, però amb el frontó a la façana lateral i la porta principal a la façana que sustenta la teulada. Conserva el portal rodó adovellat (concretament, amb 20 dovelles) i finestres amb decoració gòtica. La finestra principal, damunt el portal, és més gran i té la llinda horitzontal de pedra i rodeja de motllura. Les altres dues són amb decoració gòtica, sense columneta que la parteixi, i amb els capitells adherits a la llinda. L'obra és de pedra en forma de carreus.

## Història

La planta baixa de la casa sofrí transformacions per adaptar-la com a botiga. Avui, aquest servei no funciona. La casa ha quedat quasi imperceptible degut als edificis construïts al voltant.

## Referències

* 1 2 3 «Can Rodona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 juny 2015].

## Enllaços externs

* Can Rodona Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Salvador Angosto Calvet

Salvador Angosto Calvet (Barcelona el 14 d'abril de 1947) és un sindicalista i dirigent veïnal català. Nascut al si d'una família resident a les Cases Barates del Bon Pastor, ha dut una vida de gran activisme social i polític centrat en la millora de les condicions de vida del barri i, de manera destacada, al servei dels seus conveïns del polígon de les Cases Barates.
Encara en l'època franquista, va ser president de l'Asociación de Cabezas de Familia, una entitat que va néixer en el marc de la Llei d'Associacions de 1964, i que va ser precursora de l'actual Associació de Veïns i Veïnes del Bon Pastor, de la qual va ser també president des del 1975 fins al 1980. El 1976, des de l'esmentada associació de veïns, va presentar a l'antic Patronato Municipal de la Vivienda un projecte de substitució dels habitatges de les Cases Barates, un projecte que va ser aprovat finalment a 2003. El trasllat dels primers veïns i veïnes als habitatges de la primera fase de remodelació del polígon va ser el gener de 2007.
En el vessant polític, ha estat secretari de Política Municipal del PSC a Sant Andreu i, més tard, primer secretari del PSC al Districte de Sant Andreu. Ha tingut una presència important en l'Administració municipal del districte, des de l'època de Germà Vidal fins a la d'Ernest Maragall, com a conseller en diverses àrees: Urbanisme, Seguretat, conseller de la Franja del Besòs (Bon Pastor, Baró de Viver i Trinitat Vella), i també com a vicepresident.
Encara que pintor de professió, Salvador Angosto exerceix actualment a la Generalitat donant classes de garantia social a joves que han deixat els seus estudis per facilitar-los trobar una sortida professional i personal. Ha estat també president de l'Associació de Mares i Pares d'Alumnes de les escoles parroquials del Bon Pastor, i candidat del sindicat Comissions Obreres al seu comitè d'empresa. El 2007 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2007
# Gravat d'òxid

El gravat d'òxid tamponat (amb acrònim anglès BOE), també conegut com a HF tamponat o BHF, és un gravador humit utilitzat en la microfabricació. El seu ús principal és en el gravat de pel·lícules primes de diòxid de silici (SiO ₂) o nitrur de silici (Si₃ N$_4$). És una barreja d'un agent amortidor, com ara el fluorur d'amoni (NH$_4$F) i l'àcid fluorhídric (HF). L'HF concentrat (normalment un 49% d'HF a l'aigua) grava el diòxid de silici massa ràpidament per a un bon control del procés i també pela la resistència fotogràfica utilitzada en patrons litogràfics. El gravat d'òxid tamponat s'utilitza habitualment per a un gravat més controlable.
Alguns òxids produeixen productes insolubles en solucions d'HF. Així, sovint s'afegeix HCl a les solucions de BHF per dissoldre aquests productes insolubles i produir un gravat de major qualitat.
Una solució de gravat d'òxid tamponat comuna inclou una proporció de volum de 6:1 de 40% NH$_4$F en aigua i 49% HF en aigua. Aquesta solució gravarà l'òxid cultivat tèrmicament a aproximadament 2 nanòmetres per segon a 25 graus centígrads. Es pot augmentar la temperatura per augmentar la velocitat de gravat. L'agitació contínua de la solució durant el procés de gravat ajuda a tenir una solució més homogènia, que pot gravar de manera més uniforme eliminant el material gravat de la superfície.

## Referències

* ↑ «6:1 Buffered oxide etch | Stanford Nanofabrication Facility» (en anglès). https://snfexfab.stanford.edu.+[Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ Wolf, Stanley. Silicon Processing for the VLSI Era: Volume 1 - Process Technology (en anglès), 1986, p. 532–533. ISBN 978-0-9616721-3-3.
* ↑ Iliescua, Ciprian; Jing, Ji; Tay, Francis; Miao, Jianmin; Sun, Tietun J. Surf. Coat., 198, 1–3, 01-08-2005, pàg. 314. DOI: 10.1016/j.surfcoat.2004.10.094.
* ↑ Wolf, Stanley. Silicon Processing for the VLSI Era: Volume 1 - Process Technology (en anglès), 1986, p. 532–533. ISBN 978-0-9616721-3-3.
# Sabino Angoitia Gaztelu

Sabino Angoitia Gaztelu (Lemoa, 21 d'octubre de 1958) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1983 i 1989, durant els quals aconseguí 4 victòries.
Els seus principals èxits foren dues victòries d'etapa a la Setmana Catalana i a la Volta a Múrcia. Un cop retirat va dirigir equips com el Saunier Duval-Prodir.

## Palmarès

* 1981
** 1r a la Santikutz Klasika
* 1984
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Catalana
* 1985
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 1987
** 1r a la Pujada al Txitxarro
* 1989
** 1r a la Pujada al Txitxarro

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1984. 56è de la classificació general
* 1985. 86è de la classificació general
* 1986. 84è de la classificació general
* 1989. 128è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Palmarès a urtekaria.com Arxivat 2013-09-21 a Wayback Machine.
# Estat NOON

En òptica quàntica, un estat NOON o estat N00N és un estat entrellaçat de molts cossos de mecànica quàntica:
$|\psi _{\text{NOON}}\rangle ={\frac {|N\rangle _{a}|0\rangle _{b}+e^{iN\theta }|{0}\rangle _{a}|{N}\rangle _{b}}{\sqrt {2}}},\,$
que representa una superposició de N partícules en mode a amb partícules zero en mode b, i viceversa. Normalment, les partícules són fotons, però en principi qualsevol camp bosònic pot suportar estats NOON.
Els estats NOON són un concepte important en metrologia quàntica i detecció quàntica per la seva capacitat de fer mesures de precisió de fase quan s'utilitzen en un interferòmetre òptic. Per exemple, considereu l'observable
$A=|N,0\rangle \langle 0,N|+|0,N\rangle \langle N,0|.\,$
El valor de l'expectativa de $A$ per a un sistema en estat NOON canvia entre +1 i − quan $\theta$ canvia de 0 a $\pi /N$. A més, l'error en la mesura de fase esdevé
$\Delta \theta ={\frac {\Delta A}{|d\langle A\rangle /d\theta |}}={\frac {1}{N}}.$
Aquest és l'anomenat límit de Heisenberg, i dona una millora quadràtica respecte al límit quàntic estàndard. Els estats NOON estan estretament relacionats amb els estats del gat de Schrödinger i els estats GHZ, i són extremadament fràgils.
Els estats NOON van ser introduïts per primera vegada per Barry C. Sanders en el context de l'estudi de la decoherència quàntica als estats del gat de Schrödinger. Van ser redescoberts de manera independent l'any 2000 pel grup de Jonathan P. Dowling a JPL, que els va introduir com a base del concepte de litografia quàntica. El terme "estat del migdia" va aparèixer per primera vegada com a nota a peu de pàgina en un article publicat per Lee, Kok i Dowling sobre metrologia quàntica, on s'escriuva N00N, amb zeros en comptes d'Os.

## Referències

* ↑ Walther, Philip; Pan, Jian-Wei; Aspelmeyer, Markus; Ursin, Rupert; Gasparoni, Sara; Zeilinger, Anton «De Broglie wavelength of a non-local four-photon state». Nature, 429, 6988, 2004, pàg. 158–161. arXiv: quant-ph/0312197. Bibcode: 2004Natur.429..158W. DOI: 10.1038/nature02552. ISSN: 0028-0836. PMID: 15141205.
* ↑ Mitchell, M. W.; Lundeen, J. S.; Steinberg, A. M. Nature, 429, 6988, 2004, pàg. 161–164. arXiv: quant-ph/0312186. Bibcode: 2004Natur.429..161M. DOI: 10.1038/nature02493. ISSN: 0028-0836. PMID: 15141206.
* ↑ Israel, Y.; Afek, I.; Rosen, S.; Ambar, O.; Silberberg, Y. Physical Review A, 85, 2, 2012, pàg. 022115. arXiv: 1112.4371. Bibcode: 2012PhRvA..85b2115I. DOI: 10.1103/PhysRevA.85.022115. ISSN: 1050-2947.
* ↑ Sanders, Barry C. Physical Review A, 40, 5, 1989, pàg. 2417–2427. Bibcode: 1989PhRvA..40.2417S. DOI: 10.1103/PhysRevA.40.2417. ISSN: 0556-2791. PMID: 9902422.
* ↑ Boto, Agedi N.; Kok, Pieter; Abrams, Daniel S.; Braunstein, Samuel L.; Williams, Colin P. Physical Review Letters, 85, 13, 2000, pàg. 2733–2736. arXiv: quant-ph/9912052. Bibcode: 2000PhRvL..85.2733B. DOI: 10.1103/PhysRevLett.85.2733. ISSN: 0031-9007. PMID: 10991220.
* ↑ Lee, Hwang; Kok, Pieter; Dowling, Jonathan P. Journal of Modern Optics, 49, 14–15, 2002, pàg. 2325–2338. arXiv: quant-ph/0202133. Bibcode: 2002JMOp...49.2325L. DOI: 10.1080/0950034021000011536. ISSN: 0950-0340.
# Alonso Ruizpalacios

Alonso Ruizpalacios (nascut el 1978) és un director de cinema mexicà. Va néixer i va créixer a la Ciutat de Mèxic. Va estudiar direcció escènica a la Ciutat de Mèxic, abans de traslladar-se a Londres on es va formar com a actor a Royal Academy of Dramatic Art. Ruizpalacios escriu i dirigeix tant per a escenari com per a pantalla. El seu curtmetratge Café Paraíso va guanyar diversos premis al circuit del festival de cinema. El seu llargmetratge debut Güeros, rodat en blanc i negre, va ser elogiat per la crítica i va guanyar cinc premis Ariel el 2015, inclosa la millor pel·lícula, la millor primera pel·lícula i el millor director. Ruizpalacios també va dirigir el videoclip d' Hasta la Raíz de la cantautora mexicana Natalia Lafourcade.
Recentment va dirigir la pel·lícula Museo, protagonitzada per Gael García Bernal. La pel·lícula va guanyar el premi al millor guió al Festival Internacional de Cinema de Berlín. Museo també ha estat present en altres festivals internacionals. La pel·lícula explica la història del famós robatori al Museu Nacional d'Antropologia el 25 de desembre de 1985 a la Ciutat de Mèxic.
També ha col·laborat en sèries de televisió: dirigint dos episodis per a Narcos: Mexico i dos capítols per al programa de televisió mexicà Aquí en la tierra; a més de ser el showrunner del programa de televisió XY de la cadena de televisió mexicana Once Tv.

## Filmografia

* Güeros (2014)
* Museo (2018)
* Una película de policías (2021)

## Referències

* ↑ http://mexicouk2015.mx/en/event/proyeccion-gueros-de-alonso-ruizpalacios Arxivat 2016-03-07 a Wayback Machine. Bio]
* ↑ Bezares, Beatriz. «El nuevo disco de Natalia Lafourcade: Hasta la raíz» (en spanish). Artigoo. Arxivat de l'original el de febrer 21, 2017. [Consulta: November 4, 2015].
# Can Toda

Can Toda era una finca situada al barri de la Salut de Barcelona, que confrontava amb el Park Güell i can Xirot. Ocupava l'espai entre la Riera de Can Toda, a prop del carrer Ramiro de Maeztu i baixant fins gairebé el de la Mare de Déu de la Salut. Avui creua l'indret l'avinguda Pompeu Fabra. El mas estava emplaçat on ara hi ha el Centre Esportiu Municipal Can Toda. Dins de la finca s'explotaven mines de ferro.
Edificat al segle xviii, el mas era de línies quadrades, amb planta rectangular, coberta plana, i planta baixa i dos pisos. La façana, encarada al mar, estava decorada de forma senzilla, amb línies horitzontals; disposava de quatre balcons a la primera planta i quatre finestres a la segona. Per l’esquerre el seguia un edifici annex, per a les feines del camp, amb planta baixa i pis i, tot seguit, la capella particular, amb coberta també plana i un petit campanar d'espadanya.
A mitjan del segle XX inicià l'abandonament de la finca. Hi havia un projecte de construcció d'un grup escolar, que no es va realitzar a causa dels drets al·legats per la Comissaria d'Aigües de Barcelona, que tenia projectada la construcció d'uns dipòsits d'aigües de Montcada. La casa es va enderrocar el 1975.

## Referències

* 1 2 3 Bou Roura, Lluís M.; Gimeno Cases, Eva. El Carmel ignorat. Història d'un barri impossible. Ajuntament de Barcelona, 2007. ISBN 978-84-611-7914-5.
* 1 2 «Carta Arqueològica de Barcelona». Ajuntament de Barcelona.
# Salvador Molet i Pujadas

Salvador Molet i Pujadas (Barcelona, 1773 - Barcelona, 13 de novembre de 1836) va ser un pintor català especialitzat en la pintura de flors i natures mortes.

## Biografia

Format a l'Escola de la Llotja fundada per la Junta de Comerç de Barcelona, va destacar a la Classe de flors, en la qual va rebre els premis concedits de 1786 a 1789. El 1790 va ser pensionat per la Junta de Comerç per continuar els seus estudis amb Benito Espinós en l'Estudi de flors creat a València per ordre de Carles IV per servir de suport a la indústria de la seda. La Junta de Comerç es va encarregar d'adquirir-ne les obres en compensació pel pagament de la pensió, i algunes d'Espinós per a servir de model a la Classe de Flors de l'escola de la Llotja, de la qual en tornar a Barcelona el juny de 1794 i fins a la seva mort el 1836 es va fer càrrec el mateix pintor.

## Obra

Un nombre significatiu de les obres de Molet es conserven per tal motiu en la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, algunes enviades durant els anys del seu aprenentatge a València i unes altres fruit de la seva dilatada docència. En elles es mostra estret seguidor d'Espinós i de la pintura valenciana de flors, posant l'accent en l'orientació artística sobre la purament industrial i amb un gust pels detalls arquitectònics de gerros monumentals i ruïnes que aproxima la seva pintura a l'incipient romanticisme.

## Referències

* ↑ Sánchez López, 2006, p. 78.
* ↑ Ruiz Ortega, 1999, p. 216-217.
* ↑ Pérez Sánchez, 1988, p. 188.

## Bibliografia

* Pérez Sánchez, Alfonso. Pintura española de bodegones y floreros de 1600 a Goya. Catálogo de la exposición. Madrid: Ministerio de Cultura, 1983. ISBN 84-500-9335-X.
* Ruiz Ortega, Manuel. La escuela gratuita de diseño de Barcelona, 1775-1808. Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 1999. ISBN 84-7845-107-2.
* Sánchez López, Andrés. La pintura de bodegones y floreros en España en el siglo XVIII (tesi). Universidad Complutense de Madrid. Facultad de Geografía e Historia, 2006. ISBN 978-84-669-2935-6.

## Enllaços externs

* «Pintura amb flors». Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi.
# Gran Via (barri de València)

Gran Via és un barri de la ciutat de València, al districte de L'Eixample. El 2010 tenia 11.980 habitants.

## Ubicació

Situat al centre de la ciutat, limita al nord amb el barri del Pla del Remei, a l'est amb Mestalla, amb Montolivet al sud i Russafa a l'oest.
Administrativament, el barri de la Gran Via de València ocupa una superfície de 46,9 hectàrees, resta limitat pels carrers Gran Via del Marquès del Túria pel nord (de la que pren el nom), l'avinguda de Jacint Benavent (est), les avingudes del Regne de València i Peris i Valero pel sud-oest i sud respectivament, dibuixant així un triangle.

## Urbanisme

És un dels de nova construcció després de l'enderrocament de les muralles l'any 1868. La trama quadriculada dels seus carrers és ben característica de l'Eixample de la ciutat de València, així com el gran nombre de finques d'estil modernista i senyorial.
Destaca també el gran nombre de col·legis privats, testimoni d'un barri amb una població benestant. La construcció de la línia 2 de Metro de València crearà una nova línia de tramvia que recorrerà part de la fita sud del barri, és a dir l'avinguda del Regne de València, i el servirà amb la futura estació de Russafa.
El Jardí del Túria, a l'est del barri, i la Plaça de Cánovas de Castillo, així com els bulevards de les gran vies i avingudes, són els únics espais verds amb els quals comta el barri.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1981 | 1986 | 1991 | 1996 | 2008 | 2009 | 2010 |
| 15.863 | 14.275 | 13.428 | 13.002 | 12.055 | 12.039 | 11.980 |
La pèrdua gradual de població i el ràpid procés d'envelliment caracteritzen l'evolució demogràfica delbarri de Gran Via, on més del 23% són majors de 65 anys. La immigració al barri ha sigut quasi insignificant.

## Vegeu també

* Edifici Xapa

## Referències

* 1 2 «Districte 02. L'Eixample Barri 3. Gran Via». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2010. [Consulta: 9 gener 2012].
# Sadurní

«Sadurní» té aquests significats:
* Biografies:
** Prenom:
*** Sadurní de Tolosa (? - Tolosa, c. 257), primer bisbe de Tolosa, considerat un dels apòstols dels gals.
*** Sadurní Ximénez Enrich (Maó, 1853 - París, 1933), escriptor i periodista.
** Cognom:
*** Antoni Sadurní (Barcelona, s. XV), brodador català
*** Celestí Sadurní, diversos personatges.
*** Salvador Sadurní i Urpí (L'Arboç, 1941), futbolista català dels anys 1960-70.
* Tanc Sadurní, carro d'assalt i transport desenvolupat a partir de 1936.
# Moraleja de las Panaderas

Moraleja de las Panaderas és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó. Aquesta localitat està situada a mitjana distància entre Olmedo i Medina del Campo. Els pobles més pròxims amb el terme dels quals limita són: Pozal de Gallinas i Calabazas al nord; Gomeznarro i San Vicente del Palacio al sud; La Zarza a l'est; Medina del Campo a l'oest. Un poc més allunyats estan Ramiro i Ataquines cap al sud-est i Olmedo cap al nord-oest.
El terme de Moraleja de las Panaderas està situat entre dos paisatges castellans denominmts com a Camps del Sud del Duero i Terra de Pinars. Abunden les taques de pinars que serveixen de primera matèria. L'agricultura és l'altre factor econòmic. Els boscos de pinars són de dos tipus: pi pinyer i pinassa. La proximitat amb Medina del Campo va ajudar que aquella mantingués en segles passats un apogeu que va perdre amb el temps.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 | 2010 |
| 19 | 29 | 38 | 34 | 48 | 41 |

## Topònim

Les recerques realitzades en diversos documents tant eclesiàstics com civils, apareix citada aquesta localitat amb les variants de Moraleia, Moralexa, Moraleja. José Moñino y Redondo, comte de Floridablanca la cita en el seu cens de 1787 com a Moralejas de las Panaderas. Fins avui només s'han trobat explicacións especulatives per explicar el topònim. Pel que fa a l'afegitó de las panaderas, encara que tampoc hi ha una explicació escrita, no és difícil relacionar l'apel·latiu amb una realitat històrica: és sabut que a les localitats properes a Medina del Campo existien gran quantitat de forns per elaborar el pa, producte que tenia una forta demanda des de Medina, sobretot durant els dies de fires. L'elaboració de pa era un ofici gairebé exclusivament femení.
Al territori espanyol existeixen les següents localitats que porten el topònim Moraleja:
* San Pablo de la Moraleja (més al sud de las Panaderas)
* Moraleja de Matacabras (a prop d'Arévalo)
* Moraleja de Cuéllar i Moraleja de Coca (província de Segòvia)
* Moraleja del Vino i Moraleja de Sayago (Zamora)
* Moraleja de Enmedio i La Moraleja, urbanització al municipi d'Alcobendas (Madrid)
* Moraleja (Càceres)

## Referències

* ↑ Cens de Floridablanca publicat per la Reial Imprenta de Madrid el 1787.
* ↑ García Velasco 2008: p. 15

## Bibliografia

* García Velasco, Miguel Ángel. Moraleja de las Panaderas. Refugio entre pinares (en castellà). Diputación de Valladolid, 2008. ISBN 978-84-7852-097-8.
* Marcos Villán, Miguel Ángel; Fraile Gómez, Ana María. «Moraleja de las Panaderas». A: Catálogo monumental. Antiguo Partido Judicial de Medina del Campo, tomo XVIII (en castellà). Diputación de Valladolid, 2003. ISBN 84-7852-242-5.
* Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar (en castellà). Valladolid: Edición facsímil del Grupo Pinciano (octavo tomo), 1984. ISBN 84-86047-34-X.
# Alfredo Baccarini

Alfredo Baccarini (Russi, 6 d'agost de 1826 – 3 d'octubre de 1890) va ser un enginyer i polític liberal italià. D'ençà el 1876 va ser diputat abans de ser ministre d'Obres Públiques en diversos governs entre 1878 i 1883.

## Referències

* ↑ Gabici, Franco; Toscano, Fabio. Scienziati di Romagna (en italià). Alpha Test, 2007, p. 306. ISBN 8851800804.

## Enllaços externs

* http://www.provincia.grosseto.it/cultura/bonifica/cap_04.html Arxivat 2005-03-12 a Wayback Machine.
* http://www.ilfieramosca.it/personaggi/baccarini.html Arxivat 2006-05-09 a Wayback Machine.
# Can Tomàs

«Can Tomàs» té aquests significats:
* Can Tomàs (Amer), casa a la Selva
* Can Tomàs Barrera, casa de Santa Coloma de Farners (Selva)
* Can Tomàs Verdolet, masia de Viladamat (Alt Empordà)
# Catocala butleri

Catocala butleri és una espècie de papallona nocturna de la subfamília Erebinae i la família Erebidae.
Es troba a la Xina occidental.

## Referències

* ↑ «Funet». Arxivat de l'original el 2019-07-20. [Consulta: 21 març 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Catocala butleri Arxivat 2019-07-20 a Wayback Machine. (en)
# Salvador Milà i Solsona

Salvador Milà i Solsona (Barcelona, 7 de juliol de 1953) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la VIII, IX i X legislatures per ICV-EUiA.

## Biografia

Llicenciat en Dret a la UB, especialitzat en dret administratiu i urbanístic i en dret civil. El 1975 va ingressar formalment al PSUC, després de mantenir-hi vincles de col·laboració. Elegit regidor de l'Ajuntament de Mataró l'any 1979 a les llistes del PSUC, va ocupar la regidoria d'urbanisme fins a l'any 1984. L'any 1987 va encapçalar les llistes d'ICV, repetint candidatura a les eleccions de 1991, 1995 i 1999. Del 1992 al 1999 va ocupar la regidoria d'urbanisme, però el 1999 passà a l'oposició. Va deixar les seves responsabilitats municipals el maig de 2003.
El 20 de desembre de 2003 va ser nomenat Conseller de Medi Ambient i Habitatge en el govern de Catalunya 2003-2006, conselleria des de la que va impulsar l'aplicació efectiva de la legislació mediambiental en l'àmbit de la indústria, fet que li va suposar un enfrontament amb alguns sectors empresarials. El 20 d'abril de 2006, arran de la remodelació de govern impulsada pel president Pasqual Maragall va ser destituït del càrrec, en una decisió que, generalment, s'ha interpretat més en clau interna de la correlació de forces en el govern que no pas en un qüestionament personal envers la seva actuació.
A la legislatura 2010-2012 ha estat diputat al Parlament de Catalunya pel grup parlamentari d'ICV-EUiA. President de la Comissió de Justícia i Portaveu a les Comissions de Justícia i Síndic de Greuges i membre de la Comissió d'Unió europea i acció exterior així com membre del Consell de Comunitats Catalanes a l'exterior.
Orgànicament, és membre de la Comissió executiva i del Consell Nacional d'ICV i del PSUC des de l'any 1975.

## Referències

* ↑ «Salvador Milà i Solsona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura p. 112
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 7 agost 2015].

## Enllaços externs

* Bloc de Salvador Milà
* Notícies sobre Salvador Milà Arxivat 2015-04-07 a Wayback Machine. a La Vanguardia