OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katoïta

La katoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup estructural del granat. Va ser descoberta l'any 1982 a la pedrera Campomorto, Montalto di Castro, Província de Viterbo, Itàlia i va rebre el seu nom per part de E. Passaglia i R. Rinaldi en honor del japonès Akira Kato qui va ser president de la "Comissió de Nous Minerals, Nomenclatura i classificació" de l'Associació Mineralògica Internacional (IMA), (1975-1982).

## Característiques

La katoïta és un nesosilicat de fórmula química Ca₃Al₂(OH)₁₂ segons l'IMA. Cristal·litza en el sistema isomètric en cristalls octaèdrics típicament arrodonits de fins a 0,3 mm. És incolora i la seva duresa a l'escala de Mohs és de 5 a 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la katoïta pertany a «9.AD - Nesosilicats sense anions addicionals; cations en [6] i/o major coordinació» juntament amb els següents minerals: larnita, calcio-olivina, merwinita, bredigita, andradita, almandina, calderita, grossulària, henritermierita, hibschita, hidroandradita, goldmanita, kimzeyita, knorringita, majorita, morimotoïta, vogesita, schorlomita, spessartina, uvarovita, wadalita, holtstamita, kerimasita, toturita, momoiïta, eltyubyuïta, coffinita, hafnó, torita, thorogummita, zircó, stetindita, huttonita, tombarthita-(Y), eulitina i reidita.

## Hidrogrossulària

El terme hidrogrossulària fa referència a una sèrie de solució sòlida de granat de calci i alumini, Ca₃Al₂(SiO₄)$_{3−x}$(OH)$_{4x}$, en què l'hidròxid, OH$^-$, va substituint els anions silicat, SiO₄. Els membres purs d'aquesta família són:
* Grossulària: x = 0
* Hibschita: 0.2 < x < 1.5 (mineral no reconegut per l'IMA)
* Katoïta: 1.5 < x < 3.
La hidrogrossulària és una varietat de granat en què un Si$^{4+}$ manca d'un lloc tetraèdric. La càrrega elèctrica es manté constant degut a l'enllaç d'un H$^+$ a cadascun dels quatre oxigens que envolten el lloc vacant.
Algunes varietats dels minerals anomenats hidrogrossulària són de vegades fets servir com a gemmes. Existeixen jaciments d'hidrogrossulària verda i rosa a Sud-àfrica, el Canadà, i els Estats Units. Les varietats blanques provenen de Birmània i la Xina.

## Formació i jaciments

La katoïta es troba en cavitats minerals hidrotermals en el flux de lava fonolítica erupcionada a través de marga argilosa.
La katoïta només ha estat trobada a Europa i l'Orient Pròxim a les següents localitats: volcà Bellerberg, Renània-Palatinat i Maroldweisach, Bavària, Alemanya; Uzsa, Veszprém, i Dunadobagdány, Pest, Hongria; Negev i Districte del Sud, Israel; Pedrera Campomorto, Província de Viterbo, Itàlia; Skienn, Telemark, Noruega i la fromació Hatrurim, Cisjordània, Palestina.

## Referències

* ↑ «Katoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: July 2016». IMA-CNMNC. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2016. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 «Katoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Katoita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 10 octubre 2016].
* 1 2 Gemological Institute of America, GIA Gem Reference Guide 1995, ISBN 0-87311-019-6
# Kon-dō

Sala daurada (kondō (金堂)) és un terme per designar un temple budista del Japó que conté objectes de veneració. Aquest terme engloba el que en japonès es coneix com a Butsuden, Butsu-dō, kondō, konpon-chūdō, i hondō. Hondō és l'equivalent exacte en japonès.

## Kondō (Períodes Asuka i Nara)

Un kondō és la part central d'un antic temple budista garan al Japó. Aquest és el nom usat per als temples més antics del Japó.
Alguns temples, per exemple Asuka-dera o Hōryū-ji, tenen més d'un kondō, però normalment només n'hi ha un. Pel fet de ser de mida petita no es permet entrar-hi als fidels i s'han d'estar fora. El kondō i una pagoda normalment estan envoltats per un passadís anomenat kairō.
L'ús del kondō disminuí a partir del segle x, quan va ser susbstituït per unhondō dividit pels espais naijin (内陣) i gejin (外陣).

## Hondō (període Heian)

El terme hondō (本堂), que literalment significa "Sala principal" i guarda els objectes de veneració.
Diversos nous tipus de temples, incloent els hondō, van ser construïts durant el període Heian. Diferents edificis van ser denominats hondō depenent de la secta, per exemple: el kondō (Shingon), el chudō (Tendai), mieidō (Jōdo), el Amida-dō (Shinshu).

## Butsuden (període Kamakura)

El Butsuden (仏殿) o Butsu-dō (仏堂), literalment "Sala de Buda", és la Sala principal del temples Zen en els estils Sōtō 曹洞 i Rinzai 臨済.

## Període Edo

En el cas de l'escola Ōbaku del Zen, l'arquitectura manté l'estil de la Dinastia Ming de la Xina. Els hondō dels temples Ōbaku Zen normalment rep el nom de daiyū-hōden (大雄宝殿), literalment La Sala del Tresor de (IAST) (Gran Heroi). Un exemple es troba a Mampuku-ji.

## Notes

* ↑ El terme hondō es tradueix per "Main Hall" en els diccionaris japonès-anglès. («Yahoo!辞書 - ほんう(本堂».)

## Referències

* ↑ Kōjien Japanese dictionary
* 1 2 3 4 Iwanami Nihonshi Jiten
* ↑ «Yahoo! Encyclopedia (Japanese: 本堂 - Yahoo!百科事典)». Arxivat de l'original el 2012-07-07.
* ↑ Baroni, Helen Josephine. Obaku Zen: the emergence of the third sect of Zen in Tokugawa Japan. Honolulu: University of Hawai'i Press, 2000, p. 98. ISBN 0-8248-2243-9.
* ↑ Watanabe (2005:52)

## Bibliografia

* Iwanami Kōjien (広辞苑) Japanese dictionary, 6th Edition (2008), DVD version
* Iwanami Nihonshi Jiten (岩波日本史辞典), CD-Rom Version. Iwanami Shoten, 1999-2001.
* The Evolution of Buddhist Architecture in Japan by Alexander Soper 1978, ISBN 9780878171965
* Japanese Art Net User System Dictionary of Japanese Architectural and Art Historical Terminology, Butsuden, Kondou, Hondou entries. ccessed on May 6, 2009
* Watanabe, Hiroshi. The Architecture of Tokyo. Edition Axel Menges, 25 abril 2001. ISBN 978-3-930698-93-6.
# Kailua (comtat d'Honolulu)

Kailua és una concentració de població designada pel cens del Comtat d'Honolulu a l'estat d'Hawaii dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 36.513 habitants, 12.229 habitatges, i 9.324 famílies La densitat de població era de 2121,94 habitants per km².
Dels 12.229 habitatges en un 32,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 12,2% dones solteres, i en un 23,8% no eren unitats familiars. En el 16,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,98 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,33.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 26,3% de 45 a 64 i un 13,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39,1 anys. Per cada 100 dones hi havia 97,95 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,43 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.784 $ i la renda mediana per família de 79.118 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.789 $ mentre que les dones 35.612 $. La renda per capita de la població era de 29.299 $. Aproximadament el 3,3% de les famílies i el 5,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kailua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Kailua». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# La Cecilia

La Cecilia és una pel·lícula francesa-italiana de Jean-Louis Comolli, estrenada el 1976.
La pel·lícula està inspirada en la història d'una colònia anarquista italiana, la Colônia Cecília, al Brasil a la dècada de 1890.

## Argument

A finals del s.XIX, anarquistes italians, deu homes, una dona, llibertaris, col·lectivistes, van emigrar al Brasil per fundar-hi una comunitat sense líder, sense jerarquia, sense patró, sense policia, però no sense conflicte, ni passió.

## Repartiment

* Maria Carta
* Massimo Foschi
* Vittorio Mezzogiorno
* Mario Bussolino
* Bruno Cattaneo
* Piero Di Sorio
* Beppe Lo Parco
* Giancarlo Pannese
* Briagio Pelligra
* Giuliano Petrelli
* Gabriele Tozzi
* Francesca Libertucci
* Adriana Bruno
* Renato Pereira
* Vinicio Pereira

## Crítiques

| « | En primer lloc, La Cecilia (per a mi) és una pel·lícula sobre la migració. En el pas d'un país a un altre, d'una cultura a una altra, d'una llengua, d'una societat, a una altra llengua, una altra societat. També sobre el pas d'un tipus de lluita a un altre, d'un tipus de marginalitat a un altre. | » |
| — Jean-Louis Comolli, Cahiers du cinéma, janvier 1976 |||
| « | La Cécilia : a finals del s. XIX, anarquistes italians, deu homes, una dona, llibertaris, col·lectivistes, van emigrar al Brasil per fundar una comunitat sense líder, sense jerarquia, sense cap, sense policia, però no sense conflicte, ni passió. Aquesta utopia d'ahir planteja algunes de les qüestions candents d'avui: la d'una organització no repressiva, la de la circulació del coneixement i el poder, la de l'alliberament de la dona i la lluita contra la família. Els únics somnis interessants són els que posen en crisi el vell món i, en el mateix somiador, el vell. La utilitat de les utopies es mesura per la resistència que troben. | » |
| — Jean-Louis Comolli, Cinéma[s] de France, 2008 |||

## Notes ei referències

* ↑ La Cecilia sur Ciné Club de Caen.com
* ↑ PDF La Cécilia de Jean-Louis Comolli, Cinéma[s] de France, fitxa a ABC-Le France.com, 2008.

## Bibliografia

* Jean-Louis Comolli, Cecilia, une commune anarchiste au Brésil en 1890, Daniel & Cie, 2004 Lire en ligne
* Maria A. Semilla Duran, Jorge P. Santiago, François Laplantine, Utopies, enchantements et hybridité dans la ville ibérique et latino-américaine, éditions des Archives contemporaines, 2012, 283 pages Lire en ligne
* Thierry Paquot, Utopies et utopistes, La Découverte, coll. Repères n° 484, 2007, 128 pages Lire en ligne
* Catherine Spencer, À corps perdus : théâtre, désir, représentation, L'Harmattan, 2005 Lire en ligne
* René Prédal, Cinéma sous influence. Le cinéma à l'épreuve de l'Histoire, de la littérature et des genres, L'Harmattan, coll.Champs visuels, 2007, 266 pages Lire en ligne
* Jacques de Courson, L'Appétit du futur. Voyage au cœur de la prospective, ECLM, coll.Dossier pour un débat n° 149, 2005 Lire en ligne

## Enllaços externs

* La Cecilia a YouTube
# La Unión Nacional

La Unión Nacional fou un diari editat a Pontevedra entre 1900 i 1901. Subtitulat Diario de Pontevedra, aparegué el 2 d'abril de 1900. Dirigit per Juan Manuel Rodríguez de Cea. Portaveu del moviment republicà de Pontevedra, el seu administrador era Joaquín Poza Cobas. El seu redactor fou Severino Pérez Vázquez i entre els seus col·laboradors figurà Adolfo Lahorra. Cessà la seva publicació poc abans de març de 1901.

## Referències

* ↑ Noticia a La Correspondencia Gallega, 3-4-1900, p. 2.

## Bibliografia

* Santos Gayoso, Enrique. Do Castro. Historia de la Prensa Gallega 1800-1986, 1990. ISBN 84-7492-489-8.

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Hemeroteca de la Diputació de Pontevedra Arxivat 2013-12-31 a Wayback Machine.
# La Vacariá e Sant Martin de Càstias

La Vacariá e Sant Martin de Càstias (en francès La Vacquerie-et-Saint-Martin-de-Castries) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Montrose (Iowa)

Montrose és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 957 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montrose tenia 957 habitants, 374 habitatges, i 255 famílies. La densitat de població era de 329,9 habitants/km².
Dels 374 habitatges en un 31,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,5% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 29,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 25,3% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 18,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.341 $ i la renda mediana per família de 40.865 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.855 $ mentre que les dones 21.845 $. La renda per capita de la població era de 17.010 $. Entorn del 7% de les famílies i el 8,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montrose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montrose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pissarra (desambiguació)

«Pissarra» té aquests significats:
* Pissarra o llicorella, roca metamòrfica de textura granular fina i homogènia i estructura laminada
* Pissarra bituminosa, roca metamòrfica de gra fi amb prou material orgànic per poder proporcionar petroli o gas natural
* Pissarra digital
* Pissarra (estri), peça de material pla i rígid, que s'utilitza per escriure com un mitjà d'enregistrament de gravats o signes
* Arquitectura en pissarra, model arquitectònic de programari utilitzat en sistemes basats en el coneixement
Viccionari
# Dendropsophus battersbyi

Dendropsophus battersbyi és una espècie de granota que viu a Veneçuela.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Señaris, C. & La Marca, E. 2004. Dendropsophus battersbyi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Katowice Open 2015

El Torneig de Katowice 2015, conegut oficialment com a Katowice Open 2015, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura interior que pertany als International Tournaments de la WTA. La tercera edició del torneig es va celebrar entre el 6 i el 12 d'abril de 2015 al Spodek de Katowice, Polònia.
La tennista eslovaca Anna Karolína Schmiedlová va guanyar el primer títol de la seva carrera.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | A. Radwańska | 6 | 6 | |
| | A-S. Mestach | 3 | 1 | | 1 | A. Radwańska | 6 | 6 |
| | K. Koukalová | 6 | 6 | | | K. Koukalová | 1 | 1 |
| PR | V. Zvonariova | 1 | 4 | | | | | | 1 | A. Radwańska | 4 | 2 |
| 3 | C. Giorgi | 6$^3$ | 6 | 6 | | | | | 3 | C. Giorgi | 6 | 6 |
| Q | M. Linette | 7 | 2 | 3 | 3 | C. Giorgi | 6 | 6 | | | | |
| LL | E. Kulichkova | 6 | 6 | | LL | E. Kulichkova | 3 | 4 | | | | |
| 5 | K. Kanepi | 1 | 2 | | | | | | | | | | 3 | C. Giorgi | 4 | 3 |
| 7 | K. Flipkens | 6⁶ | 6 | 6 | | | | | | | | | 8 | A.K. Schmiedlová | 6 | 6 |
| | M. Niculescu | 7 | 1 | 4 | 7 | K. Flipkens | 2 | 4 | | | | |
| | C. Witthöft | 3 | 3 | | | A. Van Uytvanck | 6 | 6 | | | | |
| | A. Van Uytvanck | 6 | 6 | | | | | | | A. Van Uytvanck | 4 | 1 |
| 8 | A.K. Schmiedlová | 6 | 3 | 6 | | | | | 8 | A.K. Schmiedlová | 6 | 6 |
| | K. Siniaková | 1 | 6 | 3 | 8 | A.K. Schmiedlová | 6 | 6 | | | | |
| | P. Hercog | 6 | 1 | 3 | 2 | A. Cornet | 2 | 0 |
| 2 | A. Cornet | 4 | 6 | 6 | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Klaudia Jans-Ignacik Kristina Mladenovic | 3 | 4 | |
| | Gioia Barbieri Karin Knapp | 6 | 6 | | | Gioia Barbieri Karin Knapp | 6 | 6 |
| 3 | Liudmila Kitxenok Nadiia Kitxenok | 6 | 4 | [12] | 3 | Liudmila Kitxenok Nadiia Kitxenok | 3 | 1 |
| WC | Magdalena Fręch Katarzyna Kawa | 4 | 6 | [10] | | | | | Gioia Barbieri Karin Knapp | 5 | 6 | [6] |
| | Oksana Kalàixnikova Katalin Marosi | 6$^4$ | 3 | | | | | | Ysaline Bonaventure Demi Schuurs | 7 | 4 | [10] |
| | Ysaline Bonaventure Demi Schuurs | 7 | 6 | | | Ysaline Bonaventure Demi Schuurs | 6 | 6 |
| | Alizé Cornet Magda Linette | 7 | 7 | | | Alizé Cornet Magda Linette | 4 | 2 |
| 2 | Klára Koukalová Kateřina Siniaková | 5 | 5 | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine. (polonès) (anglès)
* Quadre individual femení PDF
* Quadre dobles femenins PDF
Katowice :
2013
2014
2015
2016 :
WTA Tour 2015
< 2014
2016 > :
WTA Finals, Singapur  · WTA Elite Trophy, Zhuhai :
# Lucila Pascua i Suárez

María Lucila Pascua Suárez, també coneguda com a Luci Pascua, (Sabadell, 21 de març de 1983) és una jugadora de bàsquet catalana.
Formada al Bàsquet Sant Gabriel Ripollet, va completar la seva formació al Club Natació Sabadell i al Segle XXI. La temporada 2001-02 va debutar a la Lliga Femenina al Mann-Filter Zaragoza, on va jugar durant quatre anys. La temporada 2005-06 va fitxar pel CB San José, tornat al club aragonès després de la desaparició del club lleonès. Va fitxar pel Perfumerias Avenida la temporada 2011-12, amb el qual va guanyar una Lliga espanyola, una Copa de la Reina, dues Supercopes d'Espanya i una Supercopa d'Europa. Posteriorment, va jugar al ŽKK Novi Zagreb, de la lliga croata, i PINKK-Pécsi 424, aconseguint una lliga hongaresa. De tornada a la lliga espanyola, va jugar al CB Conquero de Huelva, guanyant una altra Copa de la Reina, l'Stadium Casablanca de Saragossa, Lointek Gernika Bizkaia i jugà la temporada 2019-20 amb el Cadí la Seu. A la Lliga Femenina, ha disputat més de 500 partits, superant els 3.000 punts i és la màxima rebotadora històrica de la competició. Des de l'any 2007 és presidenta de l'Associación de Jugadoras de Baloncesto.
Amb la selecció espanyola de bàsquet ha sigut internacional en 244 ocasions, essent la quarta jugadora de bàsquet amb més internacionalitats. Ha participat en tres Jocs Olímpics (Atenes 2004, Pequín 2008 i Rio de Janeiro 2016) i, entre d'altres èxits, ha guanyat una medalla d'argent als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro 2016. al Campionat del Món de 2014 i al Campionat d'Europa de 2007, i una medalla de bronze als Jocs Mediterranis de 2001, al Mundial 2010 i tres al Campionat d'Europa.

## Palmarès
### Clubs

* 1 Supercopa d'Europa de bàsquet femenina: 2011-12
* 1 Lliga espanyola de bàsquet femenina: 2012-13
* 2 Copa espanyola de bàsquet femenina: 2011-12, 2015-16
* 1 Supercopa d'Espanya de bàsquet femenina: 2011-12, 2012-13
* 1 Lliga hongaresa de bàsquet femenina: 2013-14

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics d'Estiu de 2016
* 1 medalla d'argent al Campionat del Món de bàsquet femení: 2014
* 1 medalles de bronze al Campionat del Món de bàsquet femení: 2007
* 1 medalla de plata al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2007
* 3 medalles de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2003, 2005, 2009
* 1 medalla de bronze als Jocs Mediterranis de 2001

## Referències

* ↑ «Lucila Pascua i Suárez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Lucila Pascua volverá a jugar en el Mann Filter de Zaragoza» (en castellà). Marca, 25-08-2009. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Lucila Pascua guanya la lliga a Hongria amb el PINKK-Pécsi 424». Revista de Ripollet, 05-05-2014. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ Sánchez, Borja. «El Cadí fitxa Lucila Pascua per al debut europeu». L'Esportiu, 16-07-2019. [Consulta: 29 abril 2020].
* ↑ «Un repaso a la carrera de Luci Pascua por sus 500 partidos en la Liga Femenina Endesa» (en castellà). LF Endesa, 11-10-2019. [Consulta: 29 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Lucila Pasqua - FEB
* Fitxa de Lucila Pascua - Selección Femenina Absoluta
# Llista d'illes de l'arxipèlag de les Chagos

A continuació segueix un llistat de les illes que formen l'arxipèlag de les Txagos. L'arxipèlag de les Txagos és un grup de set atols que comprenen més de 60 illes tropicals independents, situades a l'oceà Índic; situades a uns 500 km al sud de l'arxipèlag de les Maldives, les Txagos formen part del Territori Britànic de l'Oceà Índic.

## Speakers Bank

* Great Speakers Reef

## Peros Banhos
### Zona meridional (entre el canal meridional i el pas de l'Île Poule)

* Île Fouquet
* Mapou de l'Île du Coin
* Île du Coin
* Île Anglaise
* Île Monpâtre
* Île Gabrielle
* Île Poule

### Zona septentrional (entre el pas de l'Île Poule i el canal de Moresby)

* Petite Soeur
* Grande Soeur
* Île Finon
* Île Verte
* Île Libbon
* Île Manon
* Île Pierre
* Île Diable
* Petite Île Mapou
* Grande Île Mapou
* Île Diamant

### Zona oriental (a l'est del canal meridional i el canal de Moresby)

* Île de la Passe
* Moresby Island
* Île Saint-Brandon
* Île Parasol
* Île Longue
* Grande Île Bois Mangue
* Petite Île Bois Mangue
* Île Manoël
* Île Animaux
* Île Yeye
* Petite Île Coquillage
* Grande Île Coquillage
* Coin du Mire
* Île Vache Marine
El pas de l'Île Poule també es coneix com a Passe Elisabeth en mapes més antics.

## Illes Salomó

* Île de la Passe
* Île Mapou
* Île Takamaka
* Île Fouquet
* Île Sepulture
* Île Jacobin
* Île du Sel
* Île Poule
* Île Boddam
* Île Diable
* Île Anglaise

## Gran banc de Txagos

* Danger Island
* Eagle Islands
** Île Aigle (Eagle Island)
** Sea Cow Island (Île Vache Marines)
* Three Brothers (Trois Fréres)
** South Brother Island (Île du Sud)
** Middle Brother Island (Île du Milieu)
** North Brother Island (Île du Nord)
** Resurgent
* Nelsons Island: 2 km de llargada d'est a oest.

## Diego Garcia

* Diego Garcia
* East Island
* Middle Island
* West Island
* Anniversary Island (Banc de sorra)

## Egmont Islands

* Île Sud-Est
* Île Takamaka
* Île Carre Pate
* Île Lubine
* Île Cipaye
* Île aux Rats

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20030731063146/http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket%2FXcelerate%2FShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018952687077
# Límit d'explosió

Els límits d'explosió indiquen les concentracions de les mescles entre un producte i l'aire formant una atmosfera explosiva o AtEx. Mescles molt pobres en aire no són explosives, com tampoc ho són les mescles amb poca quantitat de combustible. És a dir, hi ha un límit inferior d'explosivitat, o LIE, i un límit superior d'explosivitat o LSE.
Els límits d'explosió es poden referir a productes químics purs o a mescles, i poden aparèixer AtEx generades per gasos o per pols.

## Vegeu també

* Inflamabilitat
* Punt de flama
# Límit d'exposició recomanat

Un límit d'exposició recomanat (LER) és un límit d'exposició ocupacional que ha estat recomanat pel National Institute for Occupational Safety and Health (NIOSH) dels Estats Units per la Occupational Safety and Health Administration (OSHA) per a la seva adopció com un límit d'exposició permissible (LEP). El LER és un nivell que el NIOSH creu que seria protector de la seguretat i la salut dels treballadors durant tota la vida de treball si s'utilitza en combinació amb l'enginyeria i les bones pràctiques de treball, els controls d'exposició i la vigilància mèdica, la publicació i l'etiquetatge dels perills, la capacitació dels treballadors i l'equip de protecció personal. El LER mai ha estat adoptat per OSHA, sinó que s'han utilitzat com a guia per algunes organitzacions de la indústria i de la defensa. Els LER per a exposicions químiques s'expressen normalment en parts per milió (ppm), o, de vegades en mil·ligrams per metre cúbic (mg/m3). Tot i que els límits no són legalment exigibles, els LER són considerats per l'OSHA durant la promulgació dels LEP legalment exigibles.