OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gaspar Huguet

Gaspar Huguet (Reus, segles XVII - xviii) va ser un historiador català.
Són molt poques les notícies que es conserven d'ell. En el registre de casament l'any 1660 amb la reusenca Marianna Sales, diu que és apotecàri fill de Gaspar Uguet pagès i Elisabeth. Va ser secretari de l'ajuntament de Reus a finals del segle xvii i va recopilar una història de la ciutat a partir de la documentació de l'arxiu municipal. L'arxiver Saldoni Vilà el cita en diverses ocasions, explicant que es va servir de les notes de l'Arxiu de la vila de Reus "escritas por el curioso Gaspar Uguet secretario de la misma villa en 1694" per escriure algunes de les seves obres. El 1679 va ser membre de la mà major del Consell Municipal, conseller i secretari de l'ajuntament el 1691, i al cessar, sagristà del Santíssim Sagrament, un títol honorífic. Va ser un dels mecenes que va finançar la construcció del convent de les monges carmelites construït fora muralla i que ocupà part de l'actual plaça de Prim, a Reus. La seva viuda, el 1720, va fer un substanciós donatiu a la congregació per tal d'acabar les obres de l'església i el convent de les monges. D'aquest convent només en queda la porta, ara situada al Dispensari antituberculós al carrer de Sant Joan, on s'hi llegeix una inscripció: "Gaspar Huguet cum coniuge sua M. A. Sales. 1693".

## Referències

* ↑ «Matrimonis Llibre II (1648-1700). Pàg.54v imatge 71». A.H.A.T. Reus. Parròquia de Sant Pere, apòstol, 29-09-1660. [Consulta: 31 març 2021].
* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 361.
* ↑ Morell, Josep. El municipi reusenc en el set-cents. Reus: Centre de Lectura, 1991, p. 185. ISBN 8487873022.
# Gaspar Hurtado

Gaspar Hurtado (Mondéjar, 1575 - †Alcalá de Henares, 1647) fou un teòleg i moralista jesuïta espanyol.

## Biografia

Estudià teologia a la Universitat d'Alcalá, on fou número u en la promoció del 1602. Tingué problemes amb la Investigació doctoral a causa de la defensa que feu de la tesi Non est de fide hunc: numero Papam, exempli gratia, Clementem octavum esse verum Papam.
Acabat el doctorat, obtingué la càtedra a la mateixa universitat el 1607, amb 32 anys, però hi renuncià per entrar com a monjo al monestir d'El Paular. Sis mesos després va deixar el monestir per entrar a la Companyia de Jesús. Des d'aleshores tornà a les aules amb la Companyia i com a successor de Gabriel Vázquez a la càtedra de filosofia. La seva carrera la desenvolupà des d'aleshores entre les universitats d'Alcalá i de Múrcia.
Per la seva condició de jesuïta i per la seva obra, crítica amb part de l'escolàstica de Tomàs d'Aquino, sobretot el seu llibre Tractatus de Deo, fou processat per la Santa Inquisició el 1641, però finalment en fou absolt.

## Obres

* De Eucharistiâ, sacrificio missæ et ordine (Alcalá, 1620);
* De matrimonio et censuris (Alcalá, 1627);
* De Incarnatione Verbe (Alcalá, 1628);
* De Sacramentis in genere et in specie, i. e, Baptismo, Confirmatione, Poenitentia, et Extrema Unctione (Alcalá, 1628);
* De beatitudine, de actibus humanis, bonitate et malitia, habitatibus, virtutibus et peccatis (Madrid, 1632);
* Disputationes de sacrimentis et censuris (Antwerp, 1633);
* Tractatus de Justitia et Jure (1637)
* Tactus de Deo (Madrid, 1642).
# Lo Lis

Lo Lis (Lo Lis en occità; Lys en francès) és una comuna bearnesa situada al Departament dels Pirineus Atlàntics, a la regió de la Nova Aquitània, França. Forma part del Districte d'Auloron i del Cantó d'Arudi. El seu territori se situa a una altura mitjana de 424 metres sobre el nivell del mar, amb una altura mínima de 304 m i una màxima de 510.
El municipi té una superfície de 15,40 km² i una densitat de població de 22,92 hab/km².

## Hidrografia

La comuna la travessa un afluent de la Gave de Pau, el rierol anomenat Luz (amb una longitud de 15,2 km) i els seus afluents:
* el rierol de Gest (14,8 km) i el seu afluent:
** el rierol d'Herran
* el rierol de Luz de Casalis
Un afluent del Béez (afluent de la Gave de Pau) passa també pel terme de la comuna: el rierol Landistou (12,5 km), així com els seus afluents :
* el de Betbeder
* el Bonnasserre
* el Chourrup
* el Lazerau
* el Lespereu
El rierol de la font de Mesplé i el seu afluent, el Subercase, també travessen la comuna.

## Comunes que hi limiten

* Sevinhac-Meirac al nord
* Haut de Bòsc d'Arròs al nord-est
* Brutges-Capbís-Mieihaget a l'est
* Senta Coloma al sud-oest
* Lobièr de Baish al sud

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| - | 1 080 | 1 070 | 1 084 | 1 040 | 962 | 985 | 998 | 924 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 916 | 908 | 856 | 685 | 657 | 622 | 621 | 564 | 526 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 518 | 450 | 430 | 412 | 376 | 348 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Café del Mar

El Café del Mar és un bar d'Eivissa, situat al costat de la platja de Sant Antoni, famós per la selecció de música que reprodueix al vespre. Disposa de grades per poder veure el capvespre (vistes des del mar). Construït sobre una idea de Ramon G. Broto, Carlos Andrea i José Les i dissenyat per l'arquitecte català Lluís Güell, es va inaugurar el 20 de juny de 1980. Des de 1992 edita cada any un disc compilat pel seu discjòquei resident.

## Referències

* ↑ «Café del Mar cumple 39 años poniendo ritmo a la puesta de sol ibicenca». El Periodico de Ibiza, 20-06-2019. [Consulta: 17 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Videoclip
* Cafe del mar a Eivissa Arxivat 2007-11-24 a Wayback Machine.
* Biografia, discografia, vídeos i emissora ràdio lounge / chill out Arxivat 2017-02-16 a Wayback Machine.
* Cafè del mar web oficial
# Vita

«Vita» té aquests significats:
* Vita (Àvila), un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó, Espanya.
* Vita (Itàlia), un municipi dins de la província de Trapani, regió de Sicília, Itàlia.
* Vita (vaixell), vaixell de la Guerra Civil Espanyola.
* PlayStation Vita, una videoconsola portàtil de Sony Computer Entertainment.
# Caranx lugubris

Caranx lugubris és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 100 cm de llargària total i als 17,9 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'oceà Índic (des de Sud-àfrica fins a Reunió, Maurici i les Seychelles), al Pacífic occidental (des del sud del Japó fins a Nova Caledònia), a l'Atlàntic occidental (des de Bermuda i el nord del Golf de Mèxic fins al Brasil), a l'Atlàntic oriental (Açores, Arxipèlag de Madeira, Cap Verd i Golf de Guinea) i a les costes centrals del Pacífic oriental (des de Mèxic fins a Costa Rica).

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cartignies

Cartignies és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.197 habitants. Es troba a 90 km de Lilla o Brussel·les, a 40 km de Valenciennes, Mons (B) i a 7 km d'Avesnes-sur-Helpe. Limita al nord-oest amb Petit-Fayt, al nord-est amb Saint-Hilaire-sur-Helpe i Haut-Lieu, a l'oest amb Beaurepaire-sur-Sambre, a l'est amb Boulogne-sur-Helpe, al sud amb Fontenelle i al sud-est amb Floyon.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.124 | 1.314 | 1.231 | 1.250 | 1.114 | 1.128 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Georges Garin | |
| 2008- | Joël Ratte | |

## Galeria d'imatges

* Kiosc
* Alcaldia
* Església

## Personatges il·lustres

* Pierre Mauroy
# Cas essiu modal

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
El cas essiu modal és un cas gramatical present en hongarès que expressa principalment l'estat, capacitat o posició que hom té (Cas essiu: ex. «com a recompensa», «per exemple»), la manera en què alguna cosa és feta, o la llengua que algú coneix (Cas modal: ex. "inesperadament", "parla català"). Es denota pel sufix -ul.
Un exemple d'això podem trobar-lo a la frase "Beszélek magyarul." (Parlo hongarès). La frase denota l'habilitat de parlar un idioma. Seguint les regles de l'harmonia vocàlica, ul esdevé ül en casos com "Beszélek németül." (Parlo alemany.), ja que la paraula "Alemany", német és composta completament per vocals mitjanes i frontals.
# Casa nova de Can Vilardebó

La Casa nova de Can Vilardebó és una masia de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia amb cos central de planta superior i golfes. La casa té dues entrades contraposades, una a migdia i l'altra al nord, amb portes de volta de pedra i finestres superiors amb ornamentacions.
S'han anat succeint diverses reformes, però tot i així es conserva l'estructura bàsica de la masia amb elements annexes adossats.

## Història

Referències en diferents document daten la seva construcció no abans de 1744.
Se sap que durant alguns anys de principis del segle XX s'hi va instal·lar l'escola.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa nova de Can Vilardebó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Casa natal del Taquígraf Garriga

La Casa natal del Taquígraf Garriga és un edifici del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En aquesta casa va néixer Pere Garriga i Marill, conegut com el taquígraf Garriga.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa i tres pisos. Totes les obertures són allindanades i algunes d'elles estan emmarcades per una motllura llisa. Al primer pis hi ha un balcó corregut, al segon una balcó individual per cada porta amb una mica de voladís i al tercer pis hi ha també un balcó individual però sense voladís.

## Referències

* 1 2 «Casa natal del Taquígraf Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 febrer 2015].
# Kalínovka (Nijni Nóvgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Kalínovka».
Kalínovka (en rus: Калиновка) és un poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 122 habitants, pertany al municipi de Petriaksi.

## Referències

* ↑ «Генеральный план муниципального образования городское поселение г. Сергач Сергачского муниципального района Нижегородской области. Том 2». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-06-14.
# Kalínitxi

Kalínitxi (en rus: Калиничи) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 33 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Kecerovský Lipovec

Kecerovský Lipovec és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1229.
# Juan Antonio García Soriano

Juan Antonio García Soriano (Santisteban del Puerto, 6 d'abril de 1948) és un exfutbolista espanyol de la dècada de 1970. Va ser dos cops internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Malgrat va néixer a la província de Jaén, de petit es traslladà a València i més tard a Catalunya. Fou a Barcelona on començà a donar cops de peu a la pilota, al futbol base del FC Barcelona i més tard a la Penya Kubala. El 1966 passà al Llevant UE, jugant primer a l'Atlètic Llevant i posteriorment al Llevant UE. L'any 1970 fitxà pel Centre d'Esports Sabadell on jugà durant tres temporades, dues d'elles a primera divisió. El 21 de febrer de 1971 jugà amb la selecció catalana un partit d'homenatge a Juan Gardeazábal enfront de la selecció del País Basc. Jugà dues temporades al Reial Múrcia, on arribà a ser internacional amb la selecció espanyola l'any 1974. L'any 1975 fou traspassat al Reial Betis per 17 milions de pessetes. Romangué al club cinc temporades i guanyà una Copa del Rei.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1976-77

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Triunfaré en el Sabadell». Mundo Deportivo, 19-06-1970. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «La selección catalana superó a la vasca en un interesante partido». Mundo Deportivo, 22-02-1971. [Consulta: 20 gener 2014].
* 1 2 «Entrevista García Soriano 1975». Diari As, 24-09-1975. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# José Pérez Guillén

José Pérez Guillén (Pedralba, 1834 - Pedralba, 1902) fou un polític valencià, conegut pel sobrenom d'el enguerino. Destacat home d'acció d'idees republicanes, el 1867 va organitzar partides de guerrillers republicans a les comarques centrals del País Valencià, amb les que va donar un suport actiu a la revolució de 1868. Va organitzar una columna de 800 pagesos de Riba-roja i Pedralba que va entrar a València per la porta de Quart per a donar suport la Junta Revolucionària presidida pel progressista Josep Peris i Valero. A les eleccions generals espanyoles de 1869 fou elegit diputat pel districte de Llíria del Partit Republicà Democràtic Federal, però es declarà contrari a la constitució monàrquica va organitzar partides guerrillers que organitzaren la insurrecció republicana de 1869 i que s'enfrontaren a partides carlines a la comarca dels Serrans.
Tot i la derrota republicana, organitzà conspiracions des del cafè El Cid i novament fou elegit diputat pel districte del Mercat de València a les eleccions generals espanyoles de 1871 i pel de Sant Vicent a les eleccions generals espanyoles d'agost de 1872. Un cop proclamada la Primera República Espanyola, fou escollit novament diputat pel districte de Xiva de Bunyol a les eleccions generals espanyoles de 1873.
Participà activament en la insurrecció del cantó de València de 1873 organitzant una columna de tres mil voluntaris que posà a disposició del president del Comitè de Seguretat Pública, Pedro Barrientos Robles per tal de vèncer el setge que els va sotmetre l'exèrcit del general Martínez Campos. Alhora, es va enfrontar a la Ribera Alta a les tropes del general Villacampa. Després de la derrota del cantonalisme va abandonar la política i no se'n va saber res més.

## Referències

* ↑ «Pedralba. Personas Ilustres» (en castella). Ajuntament de Pedralba. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Congreso de los Diputados. José Pérez Guillén (1869)» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Congreso de los Diputados. José Pérez Guillén (1871)» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Congreso de los Diputados. José Pérez Guillén (1872)» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Congreso de los Diputados. José Pérez Guillén (1873)» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 15 agost 2017].
# Kemonomimi

Kemonomimi (獣耳, li. Orelles animals) és un terme utilitzat en el manga i anime per a descriure personatges humanoids que presenten alguna característica animal, específicament òrgans com orelles, cúa i urpes.

## Espècies

El kemonomimi és un element molt comú en l'anime i manga, a més és un tipus de cosplay molt popular. El kemonomimi sol dividir-se segons diferents espècies animals.

### Nekomimi

El nekomimi (猫耳, literalment orelles de gat) és un terme que s'usa per referir-se a la presència de trets de felí com a orelles, cua i urpes en un cos humà. El terme pel kemonomimi femení en anglès és catgirl i per al masculí catboy. En aquesta categoria s'inclou el gat domèstic i altres felins salvatges com el lleó i el tigre. Si bé no pertany al gènere manga, es podria considerar que la primera catgirl va ser Catwoman, de les sèries de Batman de DC Comics, que va aparèixer en 1940.
El nekomimi és probablement el kemonomimi més comú. Es pot troba en sèries de mànga com Tòquio Mew Mew i Loveless.

### Kitsunemimi

El kitsunemimi (狐耳, literalment orelles de guineu) és el terme que es refereix a la presència de trets de guineu en un cos humà. El terme adaptat a l'anglès per referir-se al kemonomimi femení i masculí és foxgirl i foxboy, respectivament. El kitsunemimi pot ser trobat en obres de manga com Kanokon o Kamisama Hajimemashita.

### Inumimi

El inumimi (犬耳, literalment orelles de gos) es refereix a la presència de característiques canines en un cos humà. El inumimi és freqüentment considerat com el kemonomimi masculí, és a dir, no és vist de manera freqüent en personatges femenins. L'exemple més significatiu en el manga és InuYasha.

### Usagimimi

El usagimimi o Usamimi és un terme menys comú que es refereix a la presència de característiques de conill en un cos humanoide. El usagimimi pot ser trobat entre personatges de Touhou Project, tals com Reisen Udongein Inaba, Tei Inaba i Mondaiji-tachi ga Isekai kara Kuru Sou Desu jo?.

### Altres espècies

Altres Kemonomimi menys recurrents són Nezumi (Ratolí), Ookami (Llop), Araiguma (Procyon, usualment un Tanuki), Risu (Esquirol), Hitsuji (Ovella), Ryu (Drac), entre d'altres.

## Referències

* ↑ 獣耳-Kemonomimi Definicón en Wikitionary
* ↑ Dani Cavallaro. Magic as metaphor in anime: a critical study (en anglès). McFarland, 2010. ISBN 0786447443.
* ↑ Belleza Animal, Kemonomimi Bamboo Katana 20/08/2011
* ↑ Mia Ikumi, Reiko Yoshida. Tokyo Mew Mew (東京ミュウミュウ). Kodansha.
* ↑ Yun Kouga. Loveless (ラブレス). Tokyopo.
* ↑ Kastumi Nishino. Kanokon (かのこん). Seven Seas.
* ↑ Rumiko Takahashi. InuYasha (犬夜叉). Shogakukan, 2007.
# Korn shell

Korn Shell (ksh) és un intèrpret de línia d'ordres pels Sistemes Operatius del tipus UNIX (incloent UNIX-Like). Va ser desenvolupat per David Korn dels laboratoris AT&T Bell a inicis dels anys 80. És totalment compatible amb Bourne Shell i també inclou molts elements de l'intèrpret d'ordres C.
La versió ksh93 ha afegit arranjaments associatius i aritmètica de punt flotant integrada. Les seves funcions avançades per gestionar arxius de comandes el van posar a nivell dels llenguatges de programació com Perl o awk.
KSH sempre intenta respectar el Shell Language Standard (POSIX 1003.2 : "Shell and Utilities Language Committee").

## Enllaços externs

* Lloc oficial de Korn Shell (anglès)
# Khontéla

El regne khassonké de Khontéla fou un estat dels khassonkés que va existir algun temps entre els segles xvii i XVIII a l'est del Khasso.
Els khassonkés de Khontéla foren unificats al final del segle xvii pel clan Kanouté, però foren absorbits pel gran regne de Khasso i en part pel regne bambara de Kaarta al segle xviii.

## Referències

* Le Khasso face à l'Empire toucouleur et à la France dans le Haut-Sénégal, 1854-1890, per Sékéné Mody Cissoko, 1988 (referència en línia Arxivat 2008-09-29 a Wayback Machine.)

## Vegeu també

* Regne de Niatiaga
* Regne de Tomora
* Regne de Khasso
* Regne de Logo
# Kristine Bonnevie

Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie (8 d'octubre de 1872 - 30 agost de 1948) va ser una biòloga noruega, i la primera dona catedràtica de Noruega. Els seus camps d'estudi van ser la citologia, la genètica i l'embriologia.
Va ser la cinquena de nou fills. Els seus pares van ser Jacob Aall Bonnevie (1838-1904) i Anne Johanne Daae (1839-1876). La seva família es va mudar de Trondhjem a Cristiania el 1886. Mai es va casar. La seva germana Honoria va ser l'esposa de Vilhelm Bjerknes.
Bonnevie va aprovar el seu examen d'ingrés a la Universitat en 1892, començant els seus estudis en zoologia, però canviant després a la biologia. Va completar la seva tesi doctoral, «Undersøgelser over kimcellerne hos Enteroxenos østergreni» [estudis sobre cèl·lules germinals del Enteroxenos østergreni] el 1906. També va estudiar amb Arnold Lang a Zúric en els anys 1898-1899, amb Theodor Boveri a Würzburg en 1900-1901, i amb Edmund Beecher Wilson a la Universitat de Colúmbia a Nova York de 1906 a 1907. Va succeir al Johan Hjort com a cap del Laboratori de zoonòtica el 1900. va ser professora de la Real Universitat Federicana de 1912 a 1937, i va fundar l'Institut de recerca de la herència el 1916.
El 1911, Bonnevie es va convertir en la primera dona membre de l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres. Més tard, va fundar l'Associació noruega de dones acadèmiques, que va liderar de 1922 a 1925. Va establir una casa d'estudi per a nenes el 1916 i una casa d'estudiants el 1923. Kristine Bonnevie va ser membre del comitè de radiodifusió de la Universitat de 1927 a 1937. L'explorador Thor Heyerdahl va ser un dels seus estudiants de doctorat en els anys trenta.
Bonnevie també va ser membre prominent del Partit Liberal d'Esquerres de 1909 a 1918. Va ser elegida regidora de l'Ajuntament de Cristiani de 1908 a 1919, i com a representant adjunta al Parlament de Noruega a 1915.
Va rebre la Medalla d'or al Mèrit Real el 1920, i va ser nomenada dama de primera classe de la Reial Orde Noruec de Sant Olaf el 1946. I també va rebre el «Premi Fridtjof Nansen el 1935. L'edifici de Biologia a Blindern, a la Universitat d'Oslo porta el nom de Kristine Bonnevie.

## Referències

* ↑ Stamhuis, Ida H.; Monsen, Arve «Kristine Bonnevie, Tine Tammes and Elisabeth Schiemann in Early Genetics: Emerging Chances for a University Career for Women» (en anglès). Journal of the History of Biology, 40, 3, 01-09-2007, pàg. 427–466. DOI: 10.1007/s10739-007-9132-x. ISSN: 0022-5010.
* ↑ «Jacob Aall Bonnevie». [Consulta: 27 febrer 2018].
* 1 2 3 Semb-Johansson, Arne «Kristine Bonnevie» (en noruec). Foreningen SNL, 28-09-2014.
* ↑ «Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie» (en anglès). Whonamedit - dictionary of medical eponyms. [Consulta: 27 febrer 2018].