OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Badia georgiana

La Badia georgiana, o badia Georgian (en anglès:Georgian Bay, en francès: baie Georgienne, Ojibway: Manidoowi-zaaga'igan o Waasaagamaa) és una gran badia del Llac Huron, enterament dins Ontario, Canadà. El principal cos de la badia es troba a l'est de la Península Bruce i l'illa Manitoulin.
El litoral i vies d'aigua de la badia georgiana són el domini tradicional dels First Nations Anishinaabeg al nord i dels Huron-Petun (Wyandot) al sud. Samuel de Champlain va ser el primer europeu a explorar i cartografiar aquesta zona entre 1615–1616, i l'anomenà "La Mer douce" (la mar calmada). Va rebre el nom de "Georgian Bay" (pel rei Jordi IV del Regne Unit) per part del lloctinent Henry Wolsey Bayfield de la Royal Navy el 1822.

## Geografia

La badia georgiana fa uns 220 km de llargada i uns 100 km d'amplada. Cobreix uns 15.000 km². L'est d'aquesta badia forma part de l'Escut canadenc, la part oest de la badia des de Collingwood north, i incloent Illa Manitoulin, Drummond, Cockburn i St. Josephs Island, fan límit amb l'escarpament Niagara.
Hi ha desenes d'illes a Georgian Bay. La maajoria són a l'est i es coneixen col·lectivament com "Thirty Thousand Islands," (30.000 illes) incloent la més grossa que és l'Illa Parry. El 2004 el seu litoral va ser declarat Reserva de la biosfera per la UNESCO.

## Referències

* ↑ Matthews, Geoffrey J.; Harris, Cole R. (ed,). Historical Atlas of Canada. Toronto: University of Toronto Press, 1987. ISBN 0-8020-2495-5.
* ↑ Ketcheson, Graham. A Brief History of Georgian Bay Arxivat 2004-07-08 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Historical Atlas of Canada, Volume I: From the Beginning to 1800. Edited by R. Cole Harris. Toronto: University of Toronto Press, 1987. ISBN 0-8020-2495-5
* The Archaeology of Southern Ontario To 1650. Edited by C. Ellis and N. Ferris. London Chapter, Ontario Archaeological Society, 1990. ISBN 0-919350-13-5
* Native Languages of the Americas
* "Ojibwe History" Shultzman, L. 2000. First Nations Histories. Accessed: 2006-03-28.
* Shaped by the West Wind: Nature and History in Georgian Bay. Claire Elizabeth Campbell. Vancouver: University of British Columbia Press, 2005. ISBN 0-7748-1098-X

## Enllaços externs

* Georgian Bay Forever
* Georgian Bay Land Trust.
* Georgian Bay Biosphere Reserve
# Bastonera de Sant Andreu

La colla Bastonera de Sant Andreu va néixer a final de l'any 2008. El barri necessitava una entitat que ajudés a crear teixit social i servís per a estendre la cultura catalana. Tanmateix, no tots els membres de la colla pertanyen al barri, sinó que n'hi ha de procedències diverses. A més dels balladors, té un grup de grallers que acompanya les actuacions. Entre les coreografies i les melodies que interpreten, n'hi ha de tradicionals, però també de creades expressament. Els membres de la colla van vestits amb camisa blanca i pantalons negres, faixa vermella i faldellí blau. Els camalls són vermells.
La Bastonera de Sant Andreu és membre de Bastoners Solidaris i funciona com a associació autogestionada i amb caràcter assembleari, sense cap ajut institucional.
A més de les festes tradicionals de Sant Andreu i de més barris de la ciutat, es poden veure actuar en moltes localitats del país, sovint amb motiu d'actes reivindicatius. L'any 2010 van participar en el Catalan Day de Belfast i el 2011 van actuar a Lekeitio, al País Basc.

## Referències

* ↑ «Bastonera de Sant Andreu». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Belverne

Belverne és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Belverne era de 121 persones. Hi havia 52 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 12 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 52 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 60 eren cases i 1 era un apartament. Dels 52 habitatges principals, 47 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 15 en tenien quatre i 28 en tenien cinc o més. 46 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 33 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Belverne el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 12 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 12 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 16 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 73 persones, 55 eren actives i 18 eren inactives. De les 55 persones actives 46 estaven ocupades (24 homes i 22 dones) i 9 estaven aturades (5 homes i 4 dones). De les 18 persones inactives 8 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Belverne hi havia 52 unitats fiscals que integraven 128 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.985 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Belverne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Belverne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Barraques. L'altra ciutat

Barraques. L'altra ciutat és un documental que va emetre TV3 el diumenge, 5 d'abril de 2009, en el marc de l'espai 30 minuts. En ell es parla d'aquest fenomen, les barraques i el barraquisme, que esdevingué una crua realitat de discriminació econòmica i social que afectà, només a Barcelona, a unes 100.000 persones en el decurs del segle xx. El fenomen del barraquisme es perllongà gairebé fins als Jocs Olímpics de Barcelona'92.
Barraques, l'altra ciutat va rebre El Premi de Civisme que atorga el Departament de Governació de la Generalitat de Catalunya. Els periodistes encarregats de documentar aquest reportatge, Sara Grimal i Alonso Carnicer han fet arribar a l'Ajuntament de Barcelona la demanda que es recordin els barris de barraques que van existir a Barcelona al llarg de tants anys.

## Referències

* ↑ «Barraques. L'altra ciutat, tv3.cat, 2009». Arxivat de l'original el 2010-12-31. [Consulta: 5 gener 2011].
* ↑ Moreno Cullell, Vicente. «Documental: “Barraques, l'altra ciutat”». Blogs Sapiens.cat. [Consulta: 22 desembre 2011].
* ↑ Premi Civisme per a Barraques. L'altra ciutat
* ↑ Periodistes.org, Col·legi de Periodistes de Catalunya
# Banco de Poupança e Crédito

Banco de Poupança e Crédito (BPC) és un banc de propietat governamental d'Angola. Amb unes 68 sucursals, inclosa una a Cabinda, té la xarxa d'oficines més gran del país.
El 1956 es va fundar a Lisboa el Banco Comercial de Angola, fundat a Lisboa, però amb les accions en mans de l'entitat belga Banque de Bruxelles. Va obrir immediatament una oficina a Luanda. El banc va transferir la seva seu a Luanda el 1967. Posteriorment, el banc era propietat del Banco Português do Atlântico.
En 1971 el Barclays Bank va rebre accions del Banco Português do Atlântico a canvi d'aportar les seves oficines a Moçambic al Banco Comercial de Angola.
Després de la independència el 1975, el govern d'Angola va nacionalitzar el banc i va canviar el seu nom al Banco Popular de Angola. Pel mateix temps, el govern de São Tomé i Príncipe va nacionalitzar la seva branca al país, incorporant-lo al que és ara Banc Central de São Tomé i Príncipe. El Banco Comercial de Angola també tenia una oficina a Macau que en 1974 esdevingué Banco Comercial de Macau, un subsidiari del Banco Português do Atlântico. El Govern de Moçambic va nacionalitzar les operacions que li pertanyien al banc, incorporant-los al Banc de Moçambic.
El 1991, el govern va canviar el seu nom de Banco Popular de Angola a Banco de Poupança e Crédito. En 2016 tenia 43 agències arreu del país, amb 5.530 treballadors.

## Referències

* ↑ Banco de Poupança e Crédito: O Corpo da Avestruz, makaangola.org 2 de març de 2015
* ↑ «Història del BPC». Arxivat de l'original el 2017-12-09. [Consulta: 8 desembre 2017].
* ↑ Banco de Poupança e Crédito (BPC) entra em 2018 saneado após venda de crédito malparado, angola24horas.com, 19 d'octubre de 2017

## Enllaços externs

* http://www.bpc.ao/ Arxivat 2012-03-26 a Wayback Machine.
# Banco de Vasconia

El Banco de Vasconia fou un dels bancs regionals pertanyent al Grup Banco Popular. El 25 de setembre de 2008 fou absorbit pel Banco Popular Español, que pertany al mateix grup empresarial. L'àrea d'implantació del banc fou la regió de Navarra, on va ser fundat, i les veïnes regions del País Basc i La Rioja.
Va cotitzar en el Mercat Continu de les Borses de Madrid, Barcelona i Bilbao.
El Banc de Vasconia va estar controlat pel Banco Popular Español i integrat en l'estructura del seu grup. Comparteix amb aquest banc i amb la resta de societats del grup, la direcció i gestió, així com nombrosos serveis comuns. No obstant això, el Banc Popular va mantenir durant molts anys al Banc de Vasconia com a entitat jurídica independent i com a marca comercial al nord d'Espanya.

## Història

La companyia va ser fundada el 1901 sota la denominació de La Vasconia Seguros y Reaseguros, S.A., sent originalment una companyia asseguradora, especialitzada en assegurances contra incendis. El 1906 va reorientar la seva activitat cap a la banca i es va constituir com La Vasconia, Sociedad Anónima de Banca y Crédito. Cap al 1910 la companyia havia cobert la seva transformació en un banc havent liquidat les seves operacions d'assegurances. Des de la seva primera oficina bancària oberta a Pamplona el 1908, La Vasconia va anar creixent fins a arribar a posseir 21 sucursals bancàries el 1953, estant totes localitzades a Navarra, on es va consolidar com un dels bancs locals de referència.
El 1953 La Bascònia va ser adquirida per un altre banc local, el Banco de Crédito Navarro, que al seu torn seria posteriorment absorbit el 1972 pel Banco Central. La Vasconia va estar sota control del Banco de Crédito Navarro entre 1953 i 1962, quan va ser venut al Banco Popular Español, i en aquell moment la xarxa d'oficines s'havia vist reduïda a 9, en ser cedides al Crèdit Navarro. El Banco Popular Español va ser l'artífex de l'expansió de La Bascònia, sent un dels bancs regionals que va adquirir per aquella època i que va contribuir a potenciar. El 1966 va passar a anomenar-se Banco de La Vasconia i el 1975 va adquirir la seva actual denominació de Banco de Vasconia. El 25 de setembre del 2008, durant la Crisi financera global del 2007-2012, el consell d'administració del Banco Popular va prendre la decisió d'absorbir les seves filials Banco de Castilla, Banc de Crèdit Balear, Banco de Galicia i Banco de Vasconia.

## Referències

* ↑ Higuera Montejo, Roberto. Folleto Completo de Emisión de Banco de Vasconia (en castellà), COMISIÓN NACIONAL DEL MERCADO DE VALORES, p. 23-24 [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «Popular acuerda la fusión por absorción de sus filiales, excepto Banco de Andalucía» (en castellà). Cinco Dias, 25-09-2008. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Batalla de Timbrea

La batalla de Timbrea fou un enfrontament militar entre Cir II el Gran i Cressus que tingué lloc a Timbrea l'any 547 aC. Després de la victòria persa, gran part d'Anatòlia quedà en poder dels aquemènides. Es considera una de les batalles més mortíferes de la història, amb unes 100000 baixes, especialment del bàndol lidi malgrat la seva superioritat numèrica. La perícia militar i innovacions com l'ús de camells que afectaren la cavalleria enemiga decidiren el resultat final a favor dels perses.

## Referències

* ↑ Grant, R. G. (2005). Battle: A Visual Journey Through 5,000 Years of Combat. Dorling Kindersley. ISBN 0-7566-1360-4.
# Batalla des Rouchères

La batalla de Rouchères va tenir lloc el 23 de juny de 1794 durant la Revolta de La Vendée.

## Procés

El 23 de juny de 1794, el general Boussard, comandant a Challans, va enviar un destacament dirigit pel comandant Reboul per atacar el lloc de Rouchères, prop de la ciutat de Saint-Jean-de-Monts, als pantans bretons de la Vendée.
Segons l'informe de Boussard, 400 "bandants" van ser morts i 150 més es van rendir. Unes 3.000 dones també van ser capturades, però després van ser alliberades per Boussard. Entre els insurgents capturats hi havia el jove Jean O'Byrne, de 16 anys, presentat per Boussard com a ajudant de camp de François de Charette. Enviat a Nantes, va ser guillotinat el 8 de juliol de 1794.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Dumarcet 1998, p. 352-353.
* 1 2 Savary, t. III, 1825, p. 570-571.
* ↑ Dumarcet 1998, p. 358.

## Bibliografia

* Lionel Dumarcet, François Athanase Charette de La Contrie: Une histoire véritable, Les 3 Orangers, 1998, 536 p. (ISBN 978-2912883001).
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République française, t. III, 1825, 588 p.
# Bassignana

Bassignana és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Pertanyen al municipi les frazioni de Fiondi i Mugarone.
Bassignana limita amb els municipis d'Alluvioni Cambiò, Frascarolo, Gambarana, Isola Sant'Antonio, Montecastello, Pecetto di Valenza, Pieve del Cairo, Rivarone, Suardi i Valenza.

## Galeria

* Porta d'entrada
* Runes del castell
* L'església més antiga
* Església de Sant Esteve
* Església evangèlica
* Localització del municipi de Bassignana a la prov. d'Alessandria (Piemont)
# Bernat Daudijòs

Bernat Daudijòs o Bernard d'Audijos (Coduras 1638 - 1677) fou un soldat de Lluís XIV de França que va esdevenir rebel. Era fill de Joan d'Audijos i de Diana de Talasac-Bahus, membres de la petita noblesa. El 1664 va tornar al seu país després d'haver servit deu anys com a soldat del rei, i es va revoltar contra la gabella imposada per Jean-Baptiste Colbert i el seu intent Pellot. Organitzà aleshores els invisibles, grups de camperols locals exasperats, que assaltaren els combois reials i es retiraren als boscos dels volants de Hagetmau, on van resistir els atacs reials fins al 1670.
Per tal d'escapar dels atacs de Pellot va fugir a Espanya. Després de tornar a la Chalossa va abandonar la lluita per manca de mitjans i va romandre a Espanya durant vuit anys, des d'on va negociar amb el rei el seu perdó a través del nou intendent reial Sève.
Conscient de la seva vàlua com a cap militar, el rei el va perdonar i el va readmetre a l'exèrcit a canvi del seu penediment. Aleshores li assignà el comandament d'un regiment de cavalleria, els Dracs d'Audijos, amb els quals es va unir al mariscal de Vivonne per a defensar Messina del setge espanyol. Després de vèncer el príncep Gincinelli, va morir de malària el 1677.

## Adaptacions

Les lluites de Daudijòs i els invisibles han estat objecte de diverses adaptacions literàries:
* The muskets of Gascony (2001), novel·la en anglès de J.H.M Salmon, a l'estil de Walter Scott, narra les accions d'Armand Daudeyos als Pirineus.
* Los Invisibles, de Jean Harambat, es tracta d'un còmic poètic on mostra la vida de Daudijòs i dels seus companys en el segle xviii. Ha estat editat en francès per Futuropolis el 2008 i en gascó per Per Noste el 2009.

## Referències

* ↑ Jean-Jacques Taillentou, L'Almanach du Landais 2009, éditions CPE, p13. José Cubero, Une révolte antifiscale au XVIIe, Audijos soulève la Gascogne 2001, éditions Imago
# Beach

Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.116 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beach tenia 1.116 habitants, 470 habitatges, i 292 famílies. La densitat de població era de 235,5 hab./km².
Dels 470 habitatges en un 28,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 7% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 36% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,4% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 25,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.977 $ i la renda mediana per família de 35.536 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.515 $ mentre que les dones 17.857 $. La renda per capita de la població era de 14.450 $. Entorn del 10,9% de les famílies i el 17,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cephalorhyncha

Cephalorhyncha és un gènere de cinorrincs dins de la família dels equinodèrids.

## Taxonomia

* Cephalorhyncha asiatica (Adrianov, 1989)
* Cephalorhyncha liticola (Sørensen, 2008)
* Cephalorhyncha nybakkeni (Higgins, 1986)

## Referències

* ↑ Adrianov, A. V. (1989). The first report on Kinorhyncha of the Sea of Japan. Zoologichesky Zhurnal, 68, 17–27.
* ↑ Sørensen, M. V. (2008). A new kinorhynch genus from the Antarctic deep sea and a new species of Cephalorhyncha from Hawaii (Kinorhyncha: Cyclorhagida: Echinoderidae). Organisms, Diversity, and Evolution, 8, 230.
* ↑ Higgins, R. P. (1986). A new species of Echinoderes (Kinorhyncha: Cyclorhagida) from a course-sand California beach. Transactions of the American Microscopical Society, 105, 266–273.
# Batalla del Camell

La batalla del Camell (àrab: موقعة الجمل, mawqiʿat al-Jamal) fou un combat lliurat el 4 de desembre del 656 prop de Bàssora entre, d'un costat, el califa Alí ibn Abi-Tàlib i, de l'altre, la vídua del profeta, Àïxa bint Abi-Bakr, i alguns "companys del Profeta" (sahaba) com Talha ibn Ubayd-Al·lah at-Taymí i az-Zubayr ibn al-Awwam, aquests darrers considerats com els musulmans més influents després del mateix califa. El nom de la batalla prové del fet que Àïxa va seguir el combat des del seu camell, en un palanquí, protegida per planxes metàl·liques.

## Antecedents

En ser elegit com a califa Abu-Bakr, Alí ibn Abi-Tàlib va refusar reconèixer-lo com a tal durant sis mesos i en arribar Uthman al poder el va acusar diverses vegades d'ignorar l'Alcorà. Assassinat Uthman, els omeies van fugir de Medina i l'oposició va quedar mestressa de la situació. Es va demanar a Alí d'acceptar el califat, que suposadament va rebre el 18 de juny del 656 esdevenint el quart califa de l'islam. En acceptar el nomenament de part d'algunes de les persones que havien participat en la mort d'Uthman, va ser acusat de participació en el crim, especialment per Muàwiya ibn Abi-Sufyan, governador de Síria i cosí d'Uthman.

## Batalla

La revolta d'Àïxa, Talha i az-Zubayr el va obligar a combatre. Els tres caps rebels, amb uns centenars d'homes, van marxar cap a Iraq on esperaven trobar suports i diners. Van ocupar Bàssora, però Alí va reunir tropes a Kufa i va avançar cap a Bàssora; hi va haver negociacions però finalment va esclatar la batalla coneguda com a "batalla del Camell" (9 de desembre del 656), en la qual Alí va obtenir la victòria.

## Conseqüències

Durant la batalla Talha i az-Zubayr van morir i Àïxa fou obligada a residir en endavant a Medina.

## Referències

* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: A-E (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2007, p.190. ISBN 0313335370.
* ↑ Bagley, F.R.C.. Twenty-three Years: A Study of the Prophetic Career of Mohammad (en anglès). Routledge, 2013, p. 188. ISBN 1135030413.

## Vegeu també

* Abu-l-Fadl Nasr ibn Muzàhim
# Central Point

Central Point és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2007 tenia 17.025 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Central Point tenia 12.493 habitants, 4.613 habitatges, i 3.450 famílies. La densitat de població era de 1.571,2 habitants per km².
Dels 4.613 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,2% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 25,2% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,69 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.622$ i la renda mediana per família de 44.849$. Els homes tenien una renda mediana de 32.778$ mentre que les dones 23.851$. La renda per capita de la població era de 17.003$. Aproximadament el 5,9% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Central Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Central Point». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Central Park Zoo

El Central Park Zoo es troba al sud-est de Central Park a New York. És administrat per la Wildlife Conservation Society. S'hi pot visitar un hivernacle tropical, veure-hi ossos polars i otàries. Conserva espècies animals en perill com el tamarinde, el gripau de Wyoming o el petit panda. La majoria dels grans animals han estat transferits al zoo del Bronx.

## Referències

* WPA Guia to New York City 1939, reprinted 1982, pàg. 352
* Roy Rosenzweig and Elizabeth Blackmar, The Park and the People 1992
* Clinton H. Keeling, Skyscrapers and Sealions. Cloïssa Publicacions, Guildford (Surrey), 2002.
* Joan Scheier, The Central Park Zoo. Arcadia Publishing, Portsmouth (New Hampshire), 2002.

## Enllaços externs

* Web del zoo de Central Park