OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emily Seebohm

Emily Seebohm (Adelaida, 5 de juny de 1992) és una nedadora australiana d'estil lliure, esquena, i combinat.

## Carrera

A l'edat de 14 anys, va guanyar els 100 m esquena en els Campionats d'Austràlia 2007, i fou seleccionada per al Campionat Mundial de Natació 2007. En el Campionat del Món a Melbourne, va guanyar una medalla d'or en els 4x100 m relleus. També va quedar en quart lloc en la final dels 100 m esquena i 14a en la 50 m esquena.
Seebohm també va guanyar l'or tant en la 100 m esquena i 4x100 m convinados en els Campionats Júnior de Natació Pan Pacific 2007.
El 6 de març de 2008 als Campionats Brisbane Catholic Schoolgirls, Seebohm va trencar el rècord dels 50 m esquena d'Austràlia amb un temps de 28,10 segons, perdent llavors el rècord mundial davant Li Yang amb 28,09 segons per una centena de segon.
Seebohm va tenir seguiment per la BBC com a part de la seva sèrie World Olympic Dreams, que la segueix mentre es prepara per a Londres 2012.
En els Jocs Olímpics de Londres 2012, Seebohm va establir un nou rècord olímpic en un partit de classificació de 100m esquena i va guanyar una medalla de plata en la final de l'esdeveniment.
En els Campionats de natació australians de 2013 va guanyar l'or en els 50 m i 100 m esquena i la plata en els 200 m convinados individual i el bronze en els 200 m esquena, classificant pel Campionat Mundial de Natació 2013. En el Campionat Mundial, es va associar amb Bronte Campbell, Emma McKeon i Brittany Elmslie en les eliminatòries dels 4 × 100 m estilo lliure, acabant en segon lloc. En la final les germanes Bronte i Cati Campbell, Emma McKeon i Alicia Coutts van guanyar la medalla de plata, acabant 0,12 segons darrere dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «2007 World Championships results: Women's 4x100 m medley relay final», 31-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-04-05. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ «2007 World Championships results: Women's 100 m backstroke final», 27-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-04-07. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ «2007 World Championships results: Women's 50 m backstroke semifinals», 28-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-04-10. [Consulta: 26 juliol 2016].
* ↑ «Rice and Seebohm is smashed world records». The Sydney Morning Herald, 22-03-2008 [Consulta: 24 març 2008].

## Enllaços externs

* Plantilla:Swimming Australia name
* Emily Seebohm a FINA.org
* http://news.bbc.co.uk/sport1/hi/olympic_games/world_olympic_dreams/8844787.stm
# Osborne (Pennsilvània)

* Per a altres significats, vegeu «Osborne».
Osborne és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 566 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Osborne tenia 566 habitants, 216 habitatges, i 168 famílies. La densitat de població era de 485,6 habitants/km².
Dels 216 habitatges en un 37% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,1% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 22,2% no eren unitats familiars. En el 19,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,7% tenia menys de 18 anys, un 3,2% entre 18 i 24, un 21% entre 25 i 44, un 32,5% de 45 a 60 i un 15,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 64.375 $ i la renda mediana per família de 71.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 65.455 $ mentre que les dones 41.875 $. La renda per capita de la població era de 50.169 $. Entorn del 8% de les famílies i el 10,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Osborne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Osborne». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kolárovo

Kolárovo és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Nitra. Compta amb una població de 10.516 habitants (2022).

## Història

La ciutat de Kolárovo es troba a la confluència entre els rius Váh i Danubi. La vila és mencionada per primer cop el 1268 i al llarg de la seva existència ha canviat de nom en diverses ocasions: Stará Gúta, Veľká Gúta i Malá Gúta. Al passat hi hagué un castell, el Žabí hrad (Castell de la Granota), que segons algunes fonts també es deia Békevár (Castell de la Pau), construït per ordre de la reina Marry l'any 1349. Des del 1551 la vila es desenvolupà gràcies al dret de mercat i a les fortificacions que s'hi construïren.

## Barris

La ciutat té sis barris:
* Částa
* Kolárovo
* Kráľka
* Pačérok
* Veľká Gúta
* Veľký Ostrov

## Demografia

Segons el cens del 2001, la majoria dels habitants de la ciutat eren hongaresos (80,8%):
* eslovacs: 1.890 (17,5 5)
* hongaresos: 8.742 (80,8%)
* romanesos: 71 (0,7%)
* txecs: 55 (0,5%)
* ucraïnesos: 3
* altres: 62 (0,6%)

## Viles agermanades

* Kisbér, Hongria
* Medgyesegyháza, Hongria
* Mezőberény, Hongria

## Galeria d'imatges

* Pont de fusta
* Pont de fusta
* Molí de fusta

## Referències

* ↑ «Kolárovo». en.mapy.cz. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». citypopulation.de. [Consulta: 7 agost 2022].
# Gai Veturi Gemin Cicurí

Gai Veturi Gemin Cicurí (en llatí: Gaius Veturius P. f. Geminus Cicurinus) va ser un magistrat romà. Pertanyia a la família patrícia dels Cicurí, una branca de la gens Vetúria. Va ser cònsol l'any 455 aC amb Tit Romili Roc Vaticà. Va fer la guerra amb el seu col·lega als eques als que van derrotar i van prendre molt de botí que no van distribuir entre els soldats sinó que el van vendre per cobrir les necessitats de tresoreria de l'estat. Això li va suposar a ell i a Tit Romili ser acusats l'any següent per Luci Aliè, edil plebeu, i condemnats a pagar una multa de deu mil asos. Cicurí va ser elegit àugur l'any 453 aC per compensar el tracte rebut pels plebeus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 748.
# Jacoba Surie

Jacoba Surie (Amsterdam, 5 de setembre de 1879 – 5 de febrer de 1970) va ser una aquarel·lista, artista gràfic, dibuixant, litògrafa i pintora holandesa.
Va estudiar a la Teekenschool voor den Werkenden Stand (Escola de dibuix) i a la Rijksakademie van beeldende kunsten (Acadèmia Nacional de Belles Arts), on va ser deixebla de l'escultor Joseph Mendes da Costa i de la retratista neerlandesa Coba Ritsema.
Va ser membre de l'associació d'artistes holandesa Arti et Amicitiae i del Pulchri Estudi. És considerada una del Amsterdamse Joffers, grup de dones artistes d'Amsterdam del darrer quart del segle xix que es reunien setmanalment per a pintar i mostrar juntes les seves obres, dins d'un impressionisme tardà.
Va treballar a Amsterdam i també a Itàlia i França. Surie va pintar sobretot escenes de gènere, paisatges urbans, retrats i natures mortes, i va ser professora de la pintora Bettine Flesseman.
El 1913 va guanyar el premi Willink van Collen per la seva obra i el 1929 va rebre una medalla d'or de la reina Wilhelmina.
A casa nostra, la seva obra es va poder veure a l'Exposició d'Art de Barcelona de l'any 1922, en la qual va exposar una natura morta.
Va morir a Amsterdam i va ser enterrada a Zorgvlied.
La seva obra es conserva a les col·leccions del Stedelijk Museum Amsterdam, del Gemeentemuseum Den Haag i del Gemeentemuseum Helmond.

## Referències

* 1 2 3 «Coba Surie» (en neerlandès). RKD-Nederlands Instituut voor Kunstgeschiedenis. [Consulta: 27 març 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Jacoba Surie» (en anglès). Gallerease. [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ Repertori de catàlegs d'exposicions col·lectives d'art a Catalunya (fins a l'any 1938). Institut d'Estudis Catalans, Memòries de la Secció Històrico-Arqueològica LIX, 2002, p. 132. ISBN 84-5273-661-4.
* ↑ Exposició d'art: catàleg oficial. Ajuntament de Barcelona. Barcelona: Seix i Barral, 1922, p. 67, cat. 35.

## Enllaços externs

* Jacoba Surie En artnet
# Corredor dels tornados

El corredor o passadís del tornados (en anglès:Tornado Alley) és una expressió col·loquial i dels mitjans de comunicació per a referir-se a la zona dels Estats Units on els tornados resulten més freqüents. Encara que oficialment aquesta zona no està definida, és la zona entre les muntanyes Rocoses i els Apalatxes on normalment s'associa.

## Geografia dels tornados

Malgrat que no hi ha cap estat dels Estats Units completament lliure de patir els efectes dels tornados, aquests són més freqüents a les Grans Planes. Segons les bases de dades i els informes del National Climatic Data Center, Texas és l'estat on hi més tornados, encara que s'ha de tenir també en compte la gran superfície que ocupa. Kansas i Oklahoma són el segon i tercer estat en nombre de tornados però amb més que Texas per unitat de superfície. Tanmateix la densitat de tornados a la part nord de Texas és comparable a la d'Oklahoma i Kansas. Florida també té un gran nombre i densitat de tornados però normalment hi fan menys danys que els de les planes del sud.

## Referències

* ↑ «Tornado Climatology». National Climatic Data Center, 29-01-2007. Arxivat de l'original el 2007-04-30. [Consulta: 26 abril 2007].

## Enllaços externs

* NSSL Tornado Climatology
* Tornado hazards in the United States
* Statistical modeling of tornado intensity distributions Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine.
# El Camp de Mar

El Camp de Mar, popularment es Camp de Mar, és un nucli turístic costaner situat al municipi d'Andratx, a Mallorca. Es troba entre els caps Andritxol i del Llamp. En el seu litoral es troba la platja del mateix nom, que fa uns 180 metres. Les principals atraccions de la zona són un camp de golf i una petita illa connectada a terra per un pont de fusta, amb un restaurant que ocupa gran part de la superfície, la qual s'anomena l'Illeta.
Els inicis del Camp de Mar daten de 1932, quan va ser construït el Gran Hotel. L'any 1949, el pintor, mecenes i espia Thomas Harris (1908-1964) va adquirir una casa a la localitat. L'autèntic creixement de la zona es produí durant els anys 80 quan es van edificar diverses urbanitzacions residencials, com Biniorella, el Salinar i la del Cap Andritxol. Als anys 90 van continuar l'activitat constructora amb nous hotels, apartaments, xalets i un camp de golf inaugurat el 1999, juntament amb l'Hotel Dorint Royal.

## Referències

* ↑ Ambdues formes són oficials: «Decret 36/1988 del 14 d'abril». BOCAIB, 1988. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2019 [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ Aeroguía del Litoral: Mallorca (p. 196), Barcelona, 2000. ISBN 84-08-01820-5

## Enllaços externs

* El Camp de Mar Arxivat 2009-08-19 a Wayback Machine.
# Pericoma tatrica

Pericoma tatrica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Eslovàquia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Súpis druhov vodných bezstavovcov(makroevertebrát) Slovenska (Nombre d'espècies d'invertebrats aquàtics -macroinvertebrats-, Eslovàquia) (eslovac)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Ali Münif Yeğenağa

Ali Munif Yeğenağa (Adana, 1874-1950) fou un governador i ministre otomà natural d'Adana. El seu nom otomà era Ali Munif i va adoptar el cognom Yeğenağa amb la república el 1934.
Membre del Comitè Unió i Progrés va ocupar algunes posicions menors fins que el setembre de 1915 fou nomenat governador del Mont Líban (modern Líban) al lloc d'Ohannes Kyumjiyan, un armeni catòlic. Va exercir el càrrec fins al maig de 1916, i quan fou cridat els notables locals van protestar; a Istanbul va treballar per Mehmet Talat Paşa i fou nomenat ministre de Treballs Públics quan Talat fou nomenat gran visir en el govern de Talat el 4 de febrer de 1917. El desembre fou elegit diputat en una elecció parcial poc després d'haver-se casat.
L'octubre de 1918 va dimitir com al resta del govern i el gener del 1919 fou arrestat, empresonat i enviat en exili a Malta, però va poder tornar a Istanbul l'abril de 1921. Va anar a Adana i va organitzar la resistència a l'ocupació francesa de Cilícia, i al marxar els francesos fou elegit alcalde d'Adana. L'octubre de 1923 es va proclamar la república i va ser llavors diputat per Mersin pel Partit Republicà del Poble (PRP). No fou processat en la conspiració d'Izmir de 1926 dels antics unionistes, ja que el seu perfil polític aleshores era poc destacat, però un amic seu fou penjat. Va donar suport al Partit Lliure del seu amic Ali Fethi (Okyar), al que no va ingressar i el PRP el va eliminar de les seves llistes a la següent elecció, si bé fou elegit com independent; però va refusar la seva elecció si no era rehabilitat; el PRP el va acceptar i després fou elegit a les seves llistes fins al 1946 quan fou l'electe més vell.
Va morir el 3 de març de 1950.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 347 i 348
# Juan Pablo Ángel Arango

Juan Pablo Ángel Arango (Medellín, 24 d'octubre, 1975) és un futbolista colombià que juga de davanter.

## Trajectòria

Ángel començà a jugar a l'Atlético Nacional de la seva ciutat natal. Fou venut al River Plate argentí, on ocupà la plaça que havia deixat Hernán Crespo.
L'any 2001 fou traspassat a l'Aston Villa per £9.5 milions, on esdevingué un important golejador. Jugà al club de Birmingham fins al 2007 després d'haver marcat 66 gols en 205 partits. Des d'aquest any juga al New York Red Bulls de la MLS on ha esdevingut un jugador destacat.

## Palmarès

| Temporada | Equip | Títol |
| 1994 | Atlético Nacional | Lliga colombiana |
| 1995 | Atlético Nacional | Copa Interamericana |
| 1997-98 | River Plate | Clausura 1998 |
| 1998-99 | River Plate | Apertura 1999 |
| 1999-00 | River Plate | Clausura 1999 |

## Referències

* ↑ «Player Biography». globeandmail.com. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 15 juliol 2008].
* ↑ Lewis, Brian «Red Bulls Finally Land Their Man». The New York Post, 18-04-2007. Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ «English Premier League Goal Scoring Leaders - 2003-04 - ESPN FC». Arxivat de l'original el 2009-02-02. [Consulta: 15 juliol 2008]. JPA ninth highest scorer in EPL
* ↑ «New York Red Bulls forward Juan Pablo Angel wins MLS Player of the Week honors for Week 7». MLS, 21-05-2007. Arxivat 2007-05-24 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-05-24. [Consulta: 15 juliol 2008].
* ↑ «New York Red Bulls' forward Juan Pablo Angel voted MLS Player of the Month for May». MLS, 31-05-2007. Arxivat 2007-06-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-06-03. [Consulta: 15 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Soccerbase Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine. (anglès)
* Estadístiques a Argentina
# Gai Veti Aquilí

Gai Veti Aquilí (en llatí: Gaius Vettius Aquilinus) va ser un magistrat romà que pertanyia a la gens Vètia, una família d'origen plebeu.
Va sercònsol sota Marc Aureli l'any 162 juntament amb Quint Juni Rústic. L'esmenten els Fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1251.
# Països Baixos durant l'era romana

Durant un període de 450 anys, des del 55 aC fins al 410 dC, la part meridional dels Països Baixos va estar integrada a l'Imperi Romà. En aquest període, els romans dels Països Baixos van tenir una influència enorme sobre la vida i cultura de la població que vivia als Països Baixos en aquella època i, indirectament, sobre les generacions següents.
Els Països Baixos van ser mencionats per primera vegada per Juli Cèsar a la Guerra de les Gàl·lies. Al seu informe de batalles anual, Cèsar fa referència als bataus, que segons ell vivien a una illa entre el Mosa i el Waal. El primer contacte entre els romans i la població de l'Europa occidental va tenir lloc al voltant del 58 aC, quan Juli Cèsar va ser nomenat procònsol de la província romana de Gàl·lia i va rebre del senat romà la tasca de sotmetre tota aquesta zona. Aquest contacte va resultar en múltiples guerres, que van provocar canvis als equilibris de poder locals. En aquest període, noves poblacions com els bataus i els canninefates també arribaren als Països Baixos pels rius. Juli Cèsar va intentar concloure tractats de pau amb les tribus natives, però sobretot els eburons s'hi van oposar i van aconseguir infligir algunes derrotes importants als romans. Com a represàlia, Cèsar els va erradicar en gran part i va invitar germànics de la zona del Rin a poblar-ne el territori.

## Mapa dels Països Baixos durant l'era romana

El litoral exacte no està conegut.

### Fortaleses als Països Baixos (els quadres a la mapa)

* Flevum (Velsen), també es va trobar un port.
* Lugdunum Batavorum (Brittenburg)
* Praetorium Agrippinae (Valkenburg)
* Matilo (Leiden-Roomburg)
* Albaniana (Alphen aan den Rijn)
* ? (Bodegraven)
* Laurium (Woerden)
* Potser Fletio (Vleuten)
* Traiectum (Utrecht)
* Fectio (Vechten)
* Levefanum (Wijk bij Duurstede)
* Carvo (Kesteren)
* Castra Herculis (Arnhem)
* Ulpia Noviomagus Batavorum (Nijmegen)
No està posat a la mapa: el Vicus van Ockenburgh a la costa a prop de L'Haia.

### Ciutats als Països Baixos (els triangles a la mapa)

* Forum Hadriani/Aellium Cananefatum (Voorburg)
* Colonia Ulpia Noviomagus (Nijmegen)
* Batavorum (Nijmegen)
* Colonia Ulpia Trajana (Xanten, Alemanya)
* Coriovallum (Heerlen)

### Poblacions als Països Baixos (els cercles a la mapa)

* Nigrum Pullum (Zwammerdam)
* ? (Leidsche Rijn)
* Haltna (Houten)
* Marskamp nabij Ermelo
* ? (Tiel)
* Temples romans (Elst)
* Temple trobat, probablement dedicat a Hercules Magusannus (Kessel)
* ? (De lithse Ham)
* Ceuclum (Cuijk)
* ? (Esch)
* Maastricht
No està a la mapa: Venlo (possiblement amb fortalesa).
Tampoc a la mapa: Colijnsplaat i Domburg (temples dedicats a Nehalennia), i Aardenburg (múltiples edificis, probablement amb una funció militar).

## Referències

* ↑ De Romeinen / Luit van der Tuuk blz 74-75
# Jardins de Can Rius

Els Jardins de Can Rius és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat just al costat de la plaça de la Font de Lleó, formant part de la zona més monumental de la població. Té l'entrada al costat de les Termes Romanes i del Museu d'Història o Antic Hospital.
Per la banda de ponent queda delimitat per la riera de Caldes, encara que un pont del segle xix salva el desnivell per comunicar-se amb el gran jardí. Aquest pont està format per dos grans arcs fets de maçoneria amb les cantonades de maó. En el jardí hi ha una gran varietat d'arbustos i d'arbres (alzines, faigs, avets, cedres, pins, oliveres, castanyers, etc.) El jardí es compon de dues parts molt ben diferenciades. La primera molt més lligada al balneari. Per la seva proximitat, està organitzada per una sèrie de parterres d'arbustos i d'arbres formant una sèrie de camins, recorreguts i espais de diferents característiques. L'altra part està formada per cultius i per camps amb un arbrat col·locat d'una manera més lliure i arbitrària.

## Història

L'any 1853 es realitzà l'engrandiment, d'una manera considerable, del complex de Can Rius a partir d'un projecte de l'arquitecte Miquel Garriga i Roca. Més tard segons les necessitats d'un establiment d'aquelles dimensions i característiques es va veure la possibilitat de fer un nou jardí o engrandir l'existent, que era de petites dimensions. Com que el balneari quedava molt ben delimitat per la banda de llevant pel centre històric, l'única solució era la de fer créixer la propietat per la banda de la riera, i l'única solució era la de fer el jardí a l'altra banda d'aquesta. És per això que el 1878 es construeix un pont, que uneix Can Rius amb el parc de l'altre cantó. La realització de la plantació dels arbres del parc es va començar també a fer l'any 1878.

## Referències

* 1 2 3 «Jardins de Can Rius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Corredor de la mort

Corredor de la mort és el nom que se li dona a la cel·la dels condemnats a mort, sovint és una secció d'una presó, on es troben les cel·les dels individus que esperen l'execució. El terme s'usa a més per designar al temps d'espera de l'execució ("estar en el corredor de la mort"), àdhuc en llocs on no hi ha una secció separada o instal·lacions especials per a les execucions.
Després que un individu és declarat culpable d'un crim i sentenciat a mort, romandrà al corredor de la mort mentre continua qualsevol procediment d'apel·lació, i després el temps necessari per a l'execució. A causa del complexos, costosos i extensos que són els procediments d'apel·lació que han de realitzar-se abans de l'execució, en algunes jurisdiccions, els presos poden passar anys en el corredor de la mort, per exemple als Estats Units; gairebé una quarta part de morts en el corredor de la mort als Estats Units són en realitat degut a causes naturals.
Normalment, els presoners del corredor de la mort solen tenir limitades les seves comunicacions. No obstant això, des de 2000 la posada en funcionament de la xarxa social Write a Prisoner va possibilitar que gairebé 300 reus amb condemnes a penes capitals poguessin establir contacte amb l'exterior. Alguns governs estatals com els de Montana i Florida, no obstant això, van implementar restriccions per impedir l'ús d'aquesta comunitat virtual.
Els opositors a la pena de mort denuncien que l'aïllament i la incertesa del presoner sobre la seva destinació constitueixen una forma de crueltat i que, especialment, el llarg període en el corredor de la mort porta als presidiaris a acabar mentalment malalts si ja no ho estan. Això és conegut com el fenomen del corredor de la mort.
A Gran Bretanya, als convictes, se'ls donava una apel·lació de la seva sentència, i si aquesta apel·lació descobria que involucrava un punt important de llei era portada a la Cambra dels Lords i se li commutava la pena per presó perpètua.
En alguns països del Carib que autoritzen les execucions el Judicial Committee of the Privy Council és l'última cort d'apel·lacions. Això ha sostingut apel·lacions per presos que van passar diversos anys amb sentència de mort, establint que aquest tribunal no desitja veure el fenomen del corredor de la mort emergir en països sota la seva jurisdicció. Haití va continuar el convencional "indult si no era executat dins dels 90 dies del procés" adoptat per Gran Bretanya abans de la seva abolició (Haití més tard va abolir la pena de mort el 1987).

## Referències

* ↑ L. Snell, Tracy «Capital Punishment, 2005». Bureau of Justice Statistics, NCJ 215083, 01-12-2006, pàg. 17. Arxivat de l'original el 21 d’agost 2007 [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ "Así escriben los condenados a muerte" Diario El País (España), Fecha: 26/09/2010
* ↑ "Prisons ban inmates from soliciting for pen pals" MSNBC.com - Fecha: 29/07/2009 (en inglés)
* ↑ «5 key things to pay attention to when it comes to home insurances». Stephen Stratford. [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ «Abolitionist and retentionist countries». Amnesty International. Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 13 gener 2010].

## Vegeu també

* L'últim àpat