OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María del Carmen Pérez Martínez

María del Carmen Pérez Martínez és una metgessa i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la X legislatura.
Llicenciada en medicina, treballa com a doctora radiòloga a l'Hospital de la Santa Creu i de Sant Pau des del 1979, i n'ha estat assessora de la comissió científica i presidenta del comitè d'empresa. En qualitat de vicepresidenta de la junta directiva del cos facultatiu de l'Hospital, quan aquest va fer un ERO el 2011, va denunciar davant del jutge l'existència de contractes irregulars a polítics amb sous molt alts.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012 figurà en el número 9 de la llista de Ciutadans com a independent per Barcelona. En maig de 2014 va substituir en el seu escó Jordi Cañas Pérez, que havia dimitit arran la seva imputació en un presumpte frau fiscal. Ha estat portaveu del seu grup parlamentari a la Comissió de Salut del Parlament de Catalunya.
En 2014 va escriure un article al diari digital El Español en què justifica la mort de malalts en la vaga mèdica de 1964 a Bèlgica.

## Referències

* ↑ Conveni de l'Hospital de Sant Pau, 2013 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. on figura com a presidenta del comitè d'empresa
* ↑ La doctora contra todos, El Periódico, 30 de maig de 2012
* ↑ María del Carmen Pérez ja és la nova diputada de Ciutadans en substitució de Jordi Cañas Arxivat 2017-11-17 a Wayback Machine., vilaweb, 27 de maig de 2014
* ↑ María Carmen Pérez, nueva diputada del Parlament en sustitución de Cañas, La Vanguardia, 27 de maig de 2014
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-04-10. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ Carme Pérez. «Los que se van». Pensamiento. El Español. 20 de mayo de 2014.
* ↑ «Trágicas consecuencias de la huelga de médicos en Bélgica. Han muerto siete enfermos por falta de asistencia.» La Vanguardia Española. 5 de abril de 1964.

## Enllaços externs

* Carme Pérez Entrevista en 'L'Ull al Dia' d'ETV 26-10-2012 a Youtube
# María del Carmen Lorenz Sos

María del Carmen Lorenz Sos (Castelló de la Plana, 11 de setembre de 1948 és una mestra i política valenciana, diputada en la IV Legislatura de les Corts Valencianes.
Diplomada en magisteri, ha exercit com a professora d'ensenyament primari. Membre del PSPV-PSOE, n'ha estat secretària executiva de la Comissió Executiva Nacional. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. De 1995 a 1999 ha estat secretària de la Comissió de Sanitat i Consum de les Corts Valencianes. Posteriorment ha continuat dedicant-se a la docència.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Melchora Cuenca Pañera

Melchora Cuenca Pañera (1785-1872) va ser una lancera paraguaiana. És coneguda per assumir la causa de l'alliberament de la Banda Oriental, actual Uruguai.

## Biografia

Filla d'un comerciant paraguaià, va arribar a el campament artiguista de Purificación, i es va integrar a la causa com a lancera, allí va conèixer a Gervasio Artigas, amb el qual es va casar al 1815 i van tenir dos fills: Santiago (1816) i María (1819).
Fou una jove de personalitat forta donada les necessitats de l'època. En la seva discrepància amb el pròcer, no l'acompanya a la fugida cap al Paraguai després de la derrota esdevinguda a la Banda Oriental i es va quedar vivint a les rodalies de Salto. Per la seva relació amb Artigas, es va veure sotmesa a una persecució, el que li va causar grans dificultats no només en termes econòmics, sinó que també va haver de fugir contínuament amb la seva filla a coll. A causa dels avatars del moment, el seu fill va ser criat per la família Rivera. Passat un temps i per les condicions que es van donar, es va casar novament al 1829 amb José Càceres, natural d'Entre Rios.
Va morir a la localitat de Concòrdia en 1872, asfixiada per les emanacions d'un braser en circumstàncies gens clares.

## Referències

* ↑ «Las Mujeres de Artigas», 31-03-2017.
# Mas Roig (Palafolls)

El Mas Roig és una masia de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa de teulada a dues aigües, situada a un petit pla sobre Santa Maria, molt a prop de Can Sureda i Can Mas. D'un sol cos, de la llargada de la façana on s'hi veu un finestral gòtic i pel portal rodó, molt senzill. Al davant, com és característic de la zona, hi ha una era rodona i un pou amb modificacions modernes.

## Referències

* ↑ «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Mas Roig (Ordis)

El Mas Roig és un edifici del municipi d'Ordis (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Roig es troba a uns quatre-cents metres a migdia de l'església de Pols. És una gran masia que consta de dos grans cossos que s'uneixen en angle recte. El cos més gran posseeix teulada a quatre vents i obertures a les dues façanes principals; a la façana principal, la de la porta d'accés, les obertures són rectangulars i emmarcades en pedra, hi ha una eixida a la que hi donen dues obertures i que s'aixeca sobre unes arcades en punt rodó. Igualment hi ha una altra eixida a l'altre costat del cos que talla l'edifici perpendicularment.
Del cos perpendicular no tan deformat com l'altre destaquen les finestres d'arc rebaixat del pis superior i una finestra, amb pedra arenosa, situada prop de la porta principal amb motllures en el seu ampit.
Són de destacar els ràfecs de quatre i sis filades. A tota la masia trobem aparell divers: còdols, argamassa i algun carreu als cantons.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «Mas Roig (Ordis - Alt Empordà)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2015].

### Bibliografia

* Badia i Homs, Joan, dir.; L'Arquitectura Medieval de l'Empordà. Alt Empordà, 1985
# Mas Roig (Pals)

El Mas Roig és una masia de Pals (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas Roig està situat al costat de la carretera de Palafrugell a Torroella de Montgrí. És un edifici de grans dimensions, de planta rectangular, amb coberta de teula a dues vessants, i el carener perpendicular a la línia de façana, que és orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos i presenta una distribució irregular de les obertures, que són de tipologia diversa. La porta d'accés és d'arc de mig punt, amb grans dovelles de pedra. Al damunt hi ha, centrada, una finestra de les mateixes característiques, encara que més petita que l'esmentada anteriorment. A la façana est hi ha una petita porta d'arc de mig punt adovellat i una finestra similar, i a la façana de ponent es conserven restes d'un matacà.

## Història

El mas Roig és una de les masies dels segles XVI-XVII que, juntament amb les veïnes de Can Deri i el mas Cap d'Anell, forma un dels conjunts d'arquitectura popular de tipologia gòtico-renaixentista més interessants de la comarca. En l'actualitat aquesta masia es troba en desús.

## Referències

* 1 2 «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1979

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1979 va tenir lloc en 1980 en Madrid. Va ser el trenta-cinquè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada trenta-quatre anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1979. En aquesta ocasió es van lliurar deu medalles, quatre més que en l'edició anterior, ja que es van recuperar els premis a actor i actriu secundaris, fotografia i música.
El jurat que va decidir els destinataris dels premis va estar compost per Carlos Álvarez, Rafael Capilla, Pascual Cebollada, Roberto Rioja i Félix Martialay, i va ser presidit per María G. Santaeulalia.

## Llistat de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Mamá cumple cien años | Pel·lícula |
| Millor director | José Luis Borau | La Sabina |
| Millor actriu | Rafaela Aparicio | Mamá cumple cien años |
| Millor actor | Alfredo Landa | Las verdes praderas |
| Millor actriu de repartiment | Carol Kane | La sabina |
| Millor actor de repartiment | Carlos Larrañaga | Las verdes praderas |
| Millor fotografia | Teo Escamilla | Mamà cumple cien años El corazón del bosque |
| Millor música | Carlos Vizziello | Sentados al borde de la mañana, con los pies colgando |
| Millor guió | Francisco Romá Olcina | Tres en raya |
| Millor pel·lícula estrangera | Prova d'orchestra | Pel·lícula |

## Fonts

* «Premios del CEC a la producción española de 1979». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2019-02-15. [Consulta: 7 setembre 2018].
* «Premios del Círculo de Escritores Cinematográficos». El País [Madrid], 02-02-1980 [Consulta: 27 gener 2019].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1979
* 24a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1979 a Internet Movie Database
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1974

La cerimònia de lliurament de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1974 va tenir lloc en 1975 al Cinema Palafox de Madrid. Va ser el trentè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada vint-i-nou anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis van ser lliurats pels intèrprets britànics Sarah Miles i Stanley Baker i tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1974. Després de l'acte es va projectar la impactant pel·lícula L'exorcista.
Es van lliurar premis en disset categories, dues menys que en la edició anterior, ja que van desaparèixer les medalles a la millor pel·lícula infantil i a la millor pel·lícula de sales especials. La triomfadora va ser Hay que matar a B., que va aconseguir tres medalles: millor pel·lícula, millor guió i millor ambientació.

## Llistat de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Hay que matar a B. | Pel·lícula |
| Millor director | Jordi Grau i Solà | No profanar el sueño de los muertos |
| Millor actriu | Concha Velasco | Tormento |
| Millor actor | Francisco Algora | Tocata y fuga de Lolita |
| Millor actriu de repartiment | Irene Gutiérrez Caba | Yo la vi primero |
| Millor actor de repartiment | Antonio Ferrandis | Los nuevos españoles El amor del capitán Brando |
| Millor fotografía | Luis Cuadrado | Labor de conjunt |
| Millor música | José Nieto | El amor del capitán Brando |
| Millor ambientació | Cristina López | Hay que matar a B. |
| Millor guió | José Luis Borau Antonio Drove | Hay que matar a B. |
| Labor literària | Carlos Puerto | Treballs a El Adelantado de Segovia |
| Millor pel·lícula estrangera | Gritos y susurros | pel·lícula |
| Premi revelació | Antonio Drove | Tocata y fuga de Lolita |
| Millor llibre | Antonio Castro | El cine español en el banquillo |
| Labor periodística | Fernando Méndez-Leite Serrano | Galería i Cultura 2, a TVE 2 |
| Millor curtmetratge | Biotopo | pel·lícula |
| Labor crítica | Ivan Tubau Comamala | Treball a Diario de Barcelona |

## Fonts

* Falquina, Ángel. Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 55 y 115. ISBN 84-500-6968-8.
* «Premios del CEC a la producción española de 1974». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 22 desembre 2018].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1974
* 19a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1974 a Internet Movie Database
# Menjagrà bec de cotorra

El menjagrà bec de cotorra (Sporophila peruviana) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls àrids i terres de conreu a les terres baixes de la costa del Pacífic de l'oest de l'Equador i oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Menjagrà bec de cotorra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjamel de les Chatham

El menjamel de les Chatham (Anthornis melanocephala) és un ocell extint de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habitava boscos de les illes Chatham.

## Referències

* ↑ «Menjamel de les Chatham». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel de les Vanuatu

El menjamel de les Vanuatu (Glycifohia notabilis) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Banks i Vanuatu.

## Referències

* ↑ «Menjamel de les Vanuatu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Michèle Magema

Michèle Magema (Kinshasa, 1977) és una artista franco-congolenya. El seu treball manté un diàleg permanent entre la seva cultura congolesa i la seva cultura d'adopció, francesa. En les seves fotografies, Michèle Magema ens introdueix en els aspectes més trivials de la seva intimitat ("Els meus petits rituals i els gestos quotidians quan em rento"). És justament en aquesta trivialitat que el seu treball accedeix a una dimensió històrica i política que permet compartir la més singular de les experiències: el desarrelament. Remetent a l'estatus de la dona, el que es desvela és la mirada a ella dirigida, i també la que ella s'adreça a ella mateixa, fins i tot quan el pes de les tradicions ja no sembla tenir-hi influència.

## Referències

* ↑ «Michèle Magema». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Milet de Creta

Milet (en grec antic Μίλητος) era una ciutat de l'illa de Creta que Homer menciona al "Catàleg de les naus" a la Ilíada.
Aquesta ciutat ja no existia en temps d'Estrabó. Alguna autors, entre ells Estrabó, deien que era la ciutat des d'on havia partit una colònia per fundar la ciutat de Milet a Jònia.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, II, 647
* ↑ Smith, William (ed.). «Miletus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 febrer 2021].
# Mikel Lopetegui

Mikel Lopetegui (Tolosa, 1954 - Manzanares, 2 de març de 1988) o Mikel Lopetegui Larrarte des de 1976 va formar part de la ETA, primer en el comando legal armat Uzturre i posteriorment en el comando Araba d'ETA i va ser detingut el 29 de març de 1981. Va ser jutjat acusat de cometre cinc assassinats i condemnat a penes que suposaven 220 anys de presó.
El 2 de març de 1988 va aparèixer penjat a la seva cel·la de la presó d'Herrera de la Mancha. La posterior autòpsia va dictaminar que es tractava d'un suïcidi. La jutgessa de Manzanares, Carmen Lamela, que va instruir aquest cas, qualificà el fet com a "un clar suïcidi".

## Referències

* ↑ «ABC (Madrid) - 03/03/1988, p. 23 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 5 novembre 2017].
* ↑ País, Ediciones El «La autopsia establece que Mikel Lopetegui se suicidó» (en castellà). EL PAÍS, 03-03-1988.
# Michele Puccini

Michele Puccini (Lucca, 27 de novembre, 1813 - Idem. 23 de gener, 1864), va ser un compositor italià del segle del Romanticisme.

## Biografia

Michele Puccini, era fill del compositor Domenico Puccini, i pare de Giacomo el celebrat autor de La bohème. Va estudiar lletres, filosofia i matemàtiques, simultaniejant aquests estudis amb els de la música, art en el que tingué diversos professors, acabant, finalment, la seva educació amb el mestre Mercadante a Nàpols,
El 1841 retornà a la seva ciutat natal, en la que fou nomenat director de l'Institut Musical, que llavors portava el nom de Giovanni Pacini. Va ser director de l'orquestra de la cort ducal de Lucca, organista de la catedral de San Martino.
Es distingí principalment com a contrapuntista i, sobre tot, com a professor, havent sortit de la seva classe notables deixebles.

## Obra

* Dues misses, compostes a l'estil alemany;
* un Miserere';
* un Benedictus i altres obres de caràcter religiós.
És autor també de les dues òperes: Antonio Foscarini i Cattani o La rivoluzione degli Sraccioni.
Quan morí, Pacini li dedica un Rèquiem.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Espasa Calpe, S. A. Tom, nº. 48, pàg. 33 (ISBN 84-239-4548-0)

## Bibliografia

* Linda B. Fairtile, Giacomo Puccini: A Guide to Research, Routledge, 2013, ISBN 9781135592417, p.3.
* Espasa Calpe, S. A. Tom, nº. 48, pàg. 33 (ISBN 84-239-4548-0)
# Milan Babić

Milan Babić (26 de febrer de 1956 - 5 de març de 2006) va ser des de 1991 a 1995 el primer president de la República sèrbia de Krajina, regió en gran part poblada de serbis que se separava de Croàcia. Processat per crims de guerra pel Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (ICTY), el 2004, després d'admetre la seva culpabilitat va ser condemnat a 13 anys de presó. Se'l va trobar mort el 6 de març de 2006 a la seva cel·la de La Haia, aparentment per haver-se suïcidat.

## Referències

* ↑ «Milan Babić Found Dead» (en anglès). ICTY, 06-03-2006. [Consulta: 2 març 2010]. PDF
* ↑ «Se suïcida l'exlíder serbocroat Milan Babic, retingut a la Haia per crims contra la humanitat». 3cat24.cat, 06-03-2006. [Consulta: 2 març 2010].

## Enllaços externs

* Documentació sobre el procés a Milan Babić, Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (anglès)
# Milan Badelj

Milan Badelj (pronunciat [Milan baːdêʎ], nascut 25 febrer 1989) és un jugador professional de futbol croata que juga com a centrecampista amb la Lazio de la Sèrie A i per a la selecció de futbol de Croàcia.

## Palmarès
### Dinamo Zagreb

* 4 Lligues croates: 2008-09, 2009-10, 2010-11, 2011-12.
* 3 Copes croates: 2008-09, 2010-11, 2011-12.
* 1 Supercopa croata: 2010.

### SS Lazio

* 1 Copa italiana: 2018-19.

## Referències

Milan Badelj amb Croàcia - plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Croàcia – Eurocopa 2012
1 Pletikosa •
2 Strinić •
3 Šimunić •
4 Buljat •
5 Ćorluka •
6 Pranjić •
7 Rakitić •
8 Vukojević •
9 Jelavić •
10 Modrić •
11 Srna •
12 Kelava •
13 Schildenfeld •
14 Badelj •
15 Vrsaljko •
16 Dujmović •
17 Mandžukić •
18 Kalinić •
19 Kranjčar •
20 Perišić •
21 Vida •
22 Eduardo •
23 Subašić •
Entrenador: Bilić
Selecció de futbol de Croàcia – Copa del Món de futbol 2014
1 Pletikosa •
2 Vrsaljko •
3 Pranjić •
4 Perišić •
5 Ćorluka •
6 Lovren •
7 Rakitić •
8 Vukojević •
9 Jelavić •
10 Modrić •
11 Srna  •
12 Zelenika •
13 Schildenfeld •
14 Brozović •
15 Badelj •
16 Rebić •
17 Mandžukić •
18 Olić •
19 Sammir •
20 Kovačić •
21 Vida •
22 Eduardo •
23 Subašić •
Entrenador: Kovač
Selecció de futbol de Croàcia – Eurocopa 2016
1 Vargić •
2 Vrsaljko •
3 Strinić •
4 Perišić •
5 Ćorluka •
6 Jedvaj •
7 Rakitić •
8 Kovačić •
9 Kramarić •
10 Modrić •
11 Srna (c) •
12 L. Kalinić •
13 Schildenfeld •
14 Brozović •
15 Ćorić •
16 N. Kalinić •
17 Mandžukić •
18 Rog •
19 Badelj •
20 Pjaca •
21 Vida •
22 Čop •
23 Subašić •
Entrenador: Čačić
Selecció de futbol de Croàcia – Copa del Món de Futbol 2018
1 Livaković •
2 Vrsaljko •
3 Strinić •
4 Perišić •
5 Ćorluka •
6 Lovren •
7 Rakitić •
8 Kovačić •
9 Kramarić •
10 Modrić  •
11 Brozović •
12 Kalinić •
13 Jedvaj •
14 Bradarić •
15 Ćaleta-Car •
16 Kalinić •
17 Mandžukić •
18 Rebić •
19 Badelj •
20 Pjaca •
21 Vida •
22 Pivarić •
23 Subašić •
Entrenador: Zlatko Dalić
Selecció de futbol de Croàcia – Eurocopa 2020
1 Livaković •
2 Vrsaljko •
3 Barišić •
4 Perišić •
5 Ćaleta-Car •
6 Lovren •
7 Brekalo •
8 Kovačić •
9 Kramarić •
10 Modrić (c) •
11 Brozović •
12 L. Kalinić •
13 Vlašić •
14 Budimir •
15 Pašalić •
16 Škorić •
17 Rebić •
18 Oršić •
19 Badelj •
20 Petković •
21 Vida •
22 Juranović •
23 Sluga •
24 Bradarić •
25 Gvardiol •
26 Ivanušec •
Entrenador: Dalić :
# Minasgeraisita-(Y)

La minasgeraisita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats que es troba desacreditat per l'Associació Mineralògica Internacional com a espècie vàlida des del mes de juny de 2023. Rep el seu nom per trobar-se la localitat tipus a l'estat de Minas Gerais, al Brasil, més el sufix "-(Y)" a causa del domini de l'itri en la composició.

## Característiques

La minasgeraisita-(Y) és un silicat de fórmula química CaBe₂Y₂Si₂O$_{10}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1983 i va ser considerada com una espècie qüestionable durant molts anys, fins que finalment va ser desacreditada quaranta anys després de la seva aprovació, al ser considerada un membre intermedi entre la datolita i la hingganita-(Y). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 7.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la minasgeraisita-(Y) pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, ominelita, dumortierita, holtita, magnesiodumortierita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), hingganita-(Yb), homilita, melanocerita-(Ce), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), cappelenita-(Y), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita de Jaguaraçu, a l'estat de Minas Gerais, al Brasil. També ha estat descrita al complex del llac Strange, entre les províncies del Quebec i Terranova i Labrador, al Canadà; a Vlastějovice, a Zruč nad Sázavou (Bohèmia, República Txeca); i a la pedrera Krenn, a Tittling (Baviera, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Minasgeraisite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 octubre 2017].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Demartin, F., Pilati, T., Diella, V., Gentile, P., and Gramaccioli, C.M. «A crystal-chemical investigation of Alpine gadolinite». The Canadian Mineralogist, 30, 1993, pàg. 127–136.