OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María del Carmen Navarro Cruz

María del Carmen Navarro Cruz (Macael, 3 de gener de 1960) és una política espanyola membre del Partit popular (PP). És diputada per Almeria des del 29 de novembre de 2016 per a la XII legislatura. Anteriorment va ser diputada en les IX i X legislatures.

## Biografia
### Professió

María del Carmen Navarro Cruz és llicenciada en periodisme, en publicitat i relacions públiques, diplomada en ciències de l'educació, i màster en comunicació social i en direcció comercial i màrqueting.

### Carrera política

Ha sigut diputada al Parlament d'Andalusia i diputada provincial en la diputació d'Almeria. Ha sigut diputada nacional de 2008 a 2015. És vicepresidenta de la federació popular d'Almeria i membre del comitè executiu regional.
El 29 de novembre de 2016, va resultar triada per Almeria al Congrés dels diputats, reemplaçant a Eloísa Cabrera, qui havia dimitit.

## Referències

* ↑ «María del Carmen Navarro Cruz». [Consulta: 21 agost 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a la web del Congrés dels Diputats
# María del Carmen Parra Morales

Maria del Carmen Parra Morales (Guadix, 29 de juny de 1960) és una activista social valenciana. Segons la premsa de l'època, va ser la regidora més jove d'Espanya escollida en les eleccions municipals espanyoles de 1979, ja que va ser elegida amb 18 anys. És educadora ambiental, ha escrit contes i històries per a xiquets relacionades amb el medi ambient i les tradicions.
Quan tenia quatre anys va anar a viure amb la seva família a Torrent (Baix Empordà). Van començar a viure a Palafrugell a l'any 1972. El 1977 va ingressar a la Joventut Comunista de Catalunya. El 1979, a les primeres eleccions municipals de la democràcia, es va presentar com a de candidata de la llista del PSUC i va ser elegida regidora amb l'edat de 18 anys. Segons les informacions del partit i de la premsa, era la regidora més jove d'Espanya. Va presidir la mesa d'edat del primer ple de l'ajuntament democràtic, juntament amb Jaume Guasch com a regidor de més edat. Llavors, es va elegir Albert Juanola com a batlle.
Va ser responsable de parcs i jardins. En aquell mandat, es va iniciar l'exposició de plantes i flors als jardins de can Bech, també era membre de la comissió de sanitat i serveis socials que presidia el tinent d'alcalde Tomàs Ferrer. En aquesta legislatura, es va iniciar la construcció de l'ambulatori, les millores de l'hospital, el projecte del llar d'infants i es va posar en marxa l'Àrea de Serveis Socials.
Treballava a la Sociedad Estatal Correos y Telégrafos de Palafrugell i Palamós. El 1985 va estudiar gelateria a l'obrador del president dels gelaters artesans del Trentino - Alto Adige, Antonio Munaretto. Va tenir una petita gelateria al passeig de Llafranc. El gener del 1990 va ser seleccionada per a treballar a l'Ente Público Retevisión a Madrid. Era la responsable de salut laboral de la secció sindical de CCOO Retevisión i membre del comitè de seguretat i higiene en el treball. Té la titulació de tècnic mitjà de salut laboral.
L'octubre del 1992 va ser traslladada al centre emissor de la Serra d'Aitana. Durant la legislatura municipal 1995-1999 va ser representant de CCOO Alacant-les Marines en el consell econòmic i social de l'Ajuntament de La Vila Joiosa. Des de l'any 2003 fins al 2012 va participar activament en l'AMPA Pla de Barraques del Campello, i amb les altres AMPES del poble van constituir la FAPA local, de la qual va ser elegida presidenta. També era vocal de la federació provincial d'AMPES Enric Valor d'Alacant.

## Referències

* 1 2 «Partit Socialista Unificat de Catalunya». El Punt, 18-03-1979, p. 9.
* ↑ «Concejales gerundenses apoyan al P. C. Andaluz». Los Sitios de Gerona, 23-05-1982, p. 6.
* ↑ «Pleno ayuntamiento». Can Bech, 01-01-1982, p. 2.
* ↑ «Reforma y ampliación del Hospital Municipal». Can Bech, 01-01-1983, p. 10.
* ↑ Moltó, Ezequiel «El Campello vende suelo a un colegio de élite cuando faltan centros públicos» (en castellà). El País [Madrid], 20-03-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Los monitores detenidos en El Campello (Alicante) por presuntos abusos pasarán hoy a disposición judicial» (en castellà). Europa Press, 28-11-2008.
# Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica

La Medalla del 20è Aniversari de la Victòria a la Gran Guerra Patriòtica (Rus: Медаль «Двадцать лет Победы в Великой Отечественной войне» - Transliterat: Medal "Dvadtsat let Pobedy v Velikoy Otechestvennoy voyne") és una medalla commemorativa de la Gran Guerra Patriòtica, creada el 7 de maig de 1967 per Leonid Bréjnev i a tots els militars i civils de les Forces Armades Soviètiques que van participar activament en la Gran Guerra Patriòtica del 1941-1945, als Partisans i membres de les organitzacions clandestines que van operar als territoris ocupats de la U.R.S.S., i a tots aquells que prèviament havien rebut les medalles de "Victòria sobre Alemanya" o "Victòria sobre Japó"

## Història

Creada per Decret de la Presidència del Consell Superior de l'URSS el 7 de maig de 1965, en la commemoració del 20è aniversari de la victòria sobre l'Alemanya nazi a la Gran Guerra Patriòtica de 1941-1945, sent publicada a la Gasseta del Soviet Suprem de l'URSS nº 19
Penja a l'esquerra del pit, i se situa després de la Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945.
Va ser creada pels pintors Víktor Aleksàndrovitx Iermakov (anvers) i Iuri Aleksàndrovitx Lukiànov (revers).
Amb aquesta medalla s'inaugurà una sèrie de medalles presentades el dia abans de l'aniversari del dia de la Victoria, presentant-se també la del 30è i 40è aniversaris. Amb el 25è aniversari s'instituí una insígnia pels veterans, però que no tenia el rang de medalla.
Es va atorgar aproximadament a 16.399.550 persones.
Juntament amb la medalla s'atorgava un certificat.

## Disseny

Una medalla en llautó de 32mm de diàmetre. A l'anvers figura la imatge del monument de I. V. Vutxétitx al soldat-alliberador soviètic situat al parc Treptower de Berlín (un soldat amb una espasa i un nen en braços, amb el peu al damunt de runes). A sota hi ha una corona de fulles de roure i als costats del soldat hi ha la inscripció "1945-1965". Al revers, al voltant de la circumferència, apareix la inscripció " Двадцать лет Победы в Великой Отечественной войне 1941-1945 гг." (Vint anys de la Victòria a la Gran Guerra Patriòtica de 1941-1945). Al centre hi ha una estrella de 5 puntes sobre el numeral romà XX (20), amb tot de raigs que divergeixen des del centre.
La medalla se sosté d'un galó pentagonal de 24 mm d'ample. A l'esquerra hi ha una franja vermella de 15 mm, i a la dreta, dues franges de 5 mm, la interior verda i l'exterior negre. A la punta dreta hi ha una franja verda d'1 mm.

## Vegeu també

* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla per la victòria sobre el Japó
* Medalla del 30è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 40è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1977

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1977 va tenir lloc en 1978 en Madrid. Va ser el trenta-tresè lliurament de aquestes medalles, atorgades per primera vegada trenta-dos anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol pel seu treball durant l'any 1977.
A conseqüència de la crisi que venien travessant els premis del CEC, el nombre de medalles va disminuir a nou, cinc menys que en l'edició anterior. En aquesta ocasió tots els premis van ser destinats al cinema espanyol. Les triomfadores de l'esdeveniment van ser A un dios desconocido i Tigres de papel, amb tres medalles cadascuna.

## Llista de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | A un dios desconocido | Pel·lícula |
| Millor director | Carlos Saura | Elisa, vida mía |
| Millor actriu protagonista | Esperanza Roy | Carne apaleada |
| Millor actor protagonista | Joaquín Hinojosa | Tigres de papel |
| Millor actriu de repartiment | María Rosa Salgado | A un dios desconocido |
| Millor actor de repartiment | Xabier Elorriaga | A un dios desconocido |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | Labor de conjunt |
| Millor guió | Fernando Colomo | Tigres de papel |
| Premi revelació | Fernando Colomo Miguel Arribas | Tigres de papel |

## Fonts

* «Premios del CEC a la producción española de 1977». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 7 setembre 2018].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1977

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1977 a Internet Movie Database
# Menjagrà becnegre

El menjagrà becnegre (Sporophila atrirostris) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita cantells de la selva pluvial, zones arbustives i humides a les terres baixes, del Perú oriental i nord de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Menjagrà becnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjagrà blanc-i-negre

El menjagrà blanc-i-negre (Sporophila luctuosa) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies, vegetació secundària, terres de conreu i cantell de la selva pluvial de les terres baixes de Colòmbia, oest de Veneçuela, est i sud-oest de l'Equador i el centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Menjagrà blanc-i-negre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Medicina militar

La medicina militar és la especialitat mèdica dedicada a la prevenció, diagnòstic i tractament de malalties i lesions relacionades amb l'exercici de la professió militar.
La medicina militar utilitza els mètodes de medicina aplicats als aspectes particulars de la professió d'armes i les condicions de la guerra. Com a resultat, fa especial ús del coneixement a partir de disciplines clíniques com la cirurgia, la medicina interna, l'ortopèdia, les disciplines fonamentals com ara toxicologia, microbiologia, higiene i altres àrees com la protecció radiològica, la medicina nuclear i alguns aspectes farmacèutics.
Els objectius de la medicina militar poden ser: control de fluxos massius de pacients en un context de guerra; el diagnòstic i tractament de ferides causades per armes o municions en relació amb operacions militars; la gestió de trastorns psiquiàtrics relacionats amb la realització d'operacions militars. Entre les tasques relacionades amb la medicina militar, també es pot esmentar la instal·lació en el camp dels hospitals de camp construïts sota tendes de campanya.
La pràctica de la medicina militar requereix una formació especialitzada i una experiència que no es pot adquirir a través de la pràctica de la medicina civil. La transmissió del coneixement es fa, per tant, a través dels serveis militars de salut.

## Referències

* 1 2 Craig., Llewelyn. «Medicina militar y medicina en el ambiente militar.». [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ Borque, Javier Arias «Las Fuerzas Armadas introducen la figura del paramédico en sus unidades de combate» (en castellà). Libertad Digital, 10-03-2017.
* ↑ Nacional, Secretaría de la Defensa. «Plan de estudios de la Escuela Médico Militar.» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2018].

## Vegeu també

* Cos Militar de Sanitat
# Mestre de Lluçà

El Mestre de Lluçà fou un artista del romànic català, pintor de frescos i pintures sobre fusta que decoraven les esglésies amb temes religiosos, datat al segon quart del segle xiii. Se li atribueixen les pintures del frontal de l'altar de Santa Maria de Lluçà, sobre fusta conservada al Museu Episcopal de Vic, els frescos de Sant Pau de Casserres, conservats al Museu Diocesà i Comarcal de Solsona i els de Sant Andreu de Cal Pallot (al municipi de Puig-reig).
* Frontal de l'Altar de Santa Maria de Lluçà
* Frontal de l'altar dels Arcàngels, Sant Pau de Casserres
* Detall de l'altar de Santa Maria de Lluçà
* Lateral de l'altar de Santa Maria de Lluçà

## Referències

* ↑ «Mestre de Lluçà». Museu Episcopal de Vic. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2014. [Consulta: 20 juliol 2014].
* ↑ «Mestre de Lluçà: la Visitació». [Consulta: 20 juliol 2014].
# Mestre de Sant Jordi i la princesa

El mestre de Sant Jordi i la princesa és el nom amb el qual és conegut un pintor anònim del segle xv, probablement d'origen aragonès i actiu a la segona meitat del segle xv.
La taula amb Sant Jordi i la princesa ha estat tradicionalment atribuïda a Jaume Huguet, però modernament, per l'anàlisi de les diferències que presenta respecte altres obres d'Huguet, es creu que en realitat va ser feta per aquest mestre anònim aragonès, al qual s'atribueixen dues taules més, amb les figures de sant Joan Baptista i sant Jaume el Major. Conservades al monestir de San Pedro el Viejo de Siresa (Osca).

## Referències

* 1 2 Macías Prieto, Guadaira. «Noves aportacions al catàleg de dos mestres aragonesos anònims. El Mestre de Sant Jordi i la princesa i el Mestre de Sant Bartomeu». Butlletí del Museu Nacional d’Art de Catalunya, 2010, Vol. 11, p. 33-61, {{format ref}} https://raco.cat/index.php/ButlletiMNAC/article/view/244366.
# Megophrys kobayashii

Megophrys kobayashii és una espècie d'amfibi que viu a Malàisia.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. 2004. Megophrys kobayashii. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Megophrys ligayae

Megophrys ligayae és una espècie d'amfibi que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Megophrys ligayae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 7 d'abril del 2008.
# Megueb

Megueb (en rus: Мегеб) és un poble del Daguestan, a Rússia, que el 2019 tenia 733 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Menjamel de ventre cremós

El menjamel de ventre cremós (Xanthotis flaviventer) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita boscos, sabanes i manglars a les illes Aru, illes Raja Ampat, Nova Guinea, Yapen, Arxipèlag D'Entrecasteaux, illes Trobriand i nord-est de Queensland.
# Michèle Coninsx

Michèle Coninsx (Tongeren, 1959) és una advocada i jurista belga i, des de novembre de 2017, directora executiva del Comitè Contra el Terrorisme de les Nacions Unides. De 2001 a 2017 era associada a l'Agència de la Unió Europea Eurojust de coordinació de la justícia.
Originària de Limburg (Bèlgica), inicialment volia convertir-se en cantant d'òpera, però va passar a estudiar dret i va obtenir un màster tant en dret com en criminologia a la Vrije Universiteit Brussel (VUB).
Posteriorment va obtenir més qualificacions acadèmiques, incloent Law Law and Air Safety (UK-USA), fellow en Law and Criminology a la Vrije Universiteit Brussel (2014-2017), i professora convidada a l'School of Law of the Netherlands. Universitat Queen Mary a Londres (2015-2018).
Des del 8 de juliol de 2013, Michèle Coninsx porta el títol de baronessa.

## Carrera

Michèle Coninsx va començar la seva carrera professional a la fiscalia de Dendermonde. De 1997 a 2001 va ser advocada a Brussel·les, encarregada de lluitar contra el crim organitzat i el terrorisme. Des del seu càrrec es va enfrontar al Grup Islàmic Armat (GIA), va participar en el cas Pàndy i en el procés contra el Front d'Alliberament Animal (ALF).
A petició del llavors ministre de Justícia, Marc Verwilghen, es va incorporar a Eurojust el 2001, com a fiscal per a Bèlgica. Durant la Presidència belga del Consell de la Unió Europea va crear, com a president provisional, l'estructura de l'equip d'Eurojust. Des de 2004 va ser el cap de l'equip contra el terrorisme.
L'1 de maig de 2012 fou elegida presidenta d'Eurojust, càrrec en la qual va ser reelegida al maig de 2015.
L'11 d'agost de 2017, va ser nomenada directora executiva del Comitè Contra el Terrorisme del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (CTED) pel secretari general António Guterres a les Nacions Unides. El seu mandat va fou aprovat en la següent reunió del Consell de Seguretat. La seva missió consisteix en permetre als Estats membres de les Nacions Unides treballar més estretament contra el terrorisme, a més de controlar les mesures antiterroristes.

## Referències

* 1 2 Mark Eeckhaut. «Zonder 9/11 had het helemaal anders kunnen uitdraaien». De Standaard, 04-01-2014.
* 1 2 Eurojust. «Ms Michèle Coninsx elected as President of Eurojust», 17-04-2012.
* ↑ vub.be. «Michèle Coninsx», 18-05-2016. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2016. [Consulta: 30 març 2018].
* 1 2 3 ict.org.il. «Coninsx, Michèle».
* ↑ etaamb.be. «Adellijke gunsten», 17-07-2013.
* 1 2 Michèle Coninsx krijgt topfunctie bij Verenigde Naties: Van operazangeres tot ’s werelds nummer 1 in strijd tegen terreur. (De Standaard) 14 augustus 2017
* ↑ (anglès)Secretary-General Appoints Michèle Coninsx of Belgium Executive Director, Counter-Terrorism Executive Directorate. Biographical note SG/A/1750-BIO/4995 Secretary-General
# Diangounté

Diangounté fou una regió del centre-sud de Kaarta, limitada a l'est per la corba (bucle) del Baoulé, al sud pel riu Baoule, al nord per Kingui (Nioro) i a l'oest per la província de Sorma, una de les tres del país de Diombokho. La capital tradicional era Farabougou.
Els anys 1870 Ahmadu Moktar, fill d'Ahmadu de Ségou, fou nomenat rei vassall a Diangounte, amb seu a Farabougou. La regió va passar a França amb la conquesta de Kaarta (finals de 1890 i començament de 1891) i el 1891 fou inclosa al cercle de Kita.

## Referències

* Histoire de la conquête du Soudan français (1878-1899)" pel Tinent Gatelet
# Demy de Zeeuw

Demy Patrick René de Zeeuw, més conegut com a Demy de Zeeuw (ˈdeːmi də ˈzeːu̯), (Apeldoorn, 26 de maig de 1983) és un exfutbolista professional neerlandès que jugava de centrecampista.
Després de ser fitxat per uns 8 milions d'euros de l'AZ Alkmaar, va debutar amb l'AFC Ajax el 2 d'agost de 2009 durant la victòria al FC Groningen per 0-2 a l'Eredivisie.

## Palmarès
### AZ Alkmaar

* Eredivisie (1): 2008–09

### Ajax

* Copa neerlandesa (1): 2009-10

### Selecció neerlandesa

* Campionat d'Europa sub-21: 2006
* Subcampió a la Copa del Món de futbol: 2010

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques de Demy de Zeeuw» (en alemany). transfermarkt.de. [Consulta: 1r maig 2011].
# Demàgores

Demàgores (Demagoras, Δημαγόρας) de Samos fou un escriptor grec esmentat per Dionís d'Halicarnàs junt amb Agatílios d'Arcàdia i com un dels que estaven d'acord amb Cefaló en la data de la fundació de Roma. Es desconeix si era també poeta com Agatílios.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Les Sorts (Moror)

Les Sorts és un indret del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, en el territori del poble de Moror.
Està situat al sud de Moror, a mig camí de la baixada cap al barranc del Bosc.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Katarzyna Kobylarczyk

Katarzyna Kobylarczyk (nascuda en 1980 a Cracòvia) és una reportera i escriptora polonesa.

## Trajectòria

Entre 2002 i 2008 traballà com a periodista a Dziennik Polski. Publicà articles en Gazeta Wyborcza, Polityka, Tygodnik Powszechny i National Geographic Traveler. També publicà en les revistes mensuals Lodołamacz –publicada pel teatro Łaźnia Nowa– i Nowa Fantastyka.
Debutà com a escriptora en 2009 amb la novel·la Baśnie z bloku cudów. Reportaże nowohuckie. Entre 2012 i 2016, cooperà amb l'Instituto de Cultura de Pequeña Polonia i escrigué llibres publicats com a part dels Días del Patrimonio Cultural de Pequeña Polonia. En esta etapa, escrigué els llibres W tym sęk (2012), Wejdź na szlak (2012), Wielki wybuch (2014), Był sobie czas (2015) i Wszystko płynie (2016).
Ha viscut a Espanya durant anys i ha escrit diveros reportatges sobre Espanya. En 2013, publicà Pył z landrynek. Hiszpańskie fiesty, sobre les festes espanyoles. En maig de 2020 el seu llibre sobre la guerra civil Strup. Hiszpania rozdrapuje rany («Costra. Espanya furga en les seues ferides»), publicat per l'editorial Czarne, fou guardonada amb el premi Ryszard Kapuściński de Reportatge Literari.

## Premis

* 2004: Premi Pera de Oro (Zielona Gruszka)
* 2006: Premi del semanari Angora als millors periodistes de la premsa regional en 2006 per el article Szahada sobre les relacions polaco-àrabs.
* 2006: Premi a la diversitat, contra la discriminació
* 2020: Premi Ryszard Kapuściński de Reportatge Literari

## Referències

* ↑ «Katarzyna Kobylarczyk» (en polonès).
* ↑ Redakcja. «O Nowej to Hucie opowieść» (en polonès), 05-06-2009. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «K. Kobylarczyk, W tym sęk! (Dni Dziedzictwa 2012)» (en polonès). [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «K. Kobylarczyk, Wejdź na szlak! (Dni Dziedzictwa 2013)» (en polonès). [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «K. Kobylarczyk, Wielki wybuch 1914-1918 (Dni Dziedzictwa 2014)» (en polonès). [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «K. Kobylarczyk, Był sobie czas (Dni Dziedzictwa 2015)» (en anglès). [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «K. Kobylarczyk, Wszystko płynie (Dni Dziedzictwa 2016)» (en anglès). [Consulta: 8 juny 2020].
* 1 2 3 «Las mañanas con Íñigo Alfonso - Primera hora - 04/06/20», 04-06-2020., a partir del minuto 44
* 1 2 «Encuentro con Katarzyna Kobylarczyk. Se vuelven a abrir las heridas» (en castellà). [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «Pył z landrynek». [Consulta: 8 juny 2020].
* 1 2 «Katarzyna Kobylarczyk laureatką 11. Nagrody im. Ryszarda Kapuścińskiego» (en polonès).
* ↑ «Veredicto del Jurado del Premio Ryszard Kapuściński de Reportaje Literario» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-06-08. [Consulta: 8 juny 2020].
* 1 2 «Katarzyna Kobylarczyk - łowczyni nagród». , 15-03-2007.
# Margarida Casacuberta i Rocarols

Margarida Casacuberta Rocarols (Olot, Garrotxa, 1964) és una historiadora i investigadora en literatura contemporània a la Universitat de Girona.
Doctora en Filologia Catalana per la Universitat Autònoma de Barcelona, el seu camp de treball s'ha centrat en la narrativa catalana del segle xx i en la figura literària de Santiago Rusiñol, sobre el qual ha publicat Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite (1997), Santiago Rusiñol i el teatre per dins (1999) i Els noms de Rusiñol (1999), entre d'altres. Així mateix, n'ha editat les obres publicades a L'Avenç, Màximes i mals pensaments, La niña gorda, En Josepet de Sant Celoni, El català de la Manxa i Teatre polèmic. Sobre els seus treballs de narrativa catalana del segle xx, destaquen les publicacions Els Jocs Florals de Girona, 1902-1935 (2010), Marian Vayreda i Vila, 1853-1903: la recerca d'una veu pròpia (2002), Víctor Català, l'escriptora emmascarada (2019). També ha traduït del francès obres d'Émile Zola, Georges Perec i Irène Némirovsky. És col·laboradora habitual en revistes com L'Avenç, Revista de Girona i en altres de mitjans de comunicació. Actualment, dirigeix la Càtedra Joan Vinyoli de Poesia Contemporània de Santa Coloma de Farners i la Càtedra Víctor Català d'Estudis sobre el Modernisme. Entre 2019 i 2020 va dirigir la Càtedra M. Àngels Anglada-Carles Fages de Climent de Patrimoni Literari, mentre Mariàngela Vilallonga fou consellera de cultura.

## Obres destacades

* 1997: Santiago Rusiñol: vida, literatura i mite
* 1999: Santiago Rusiñol i el teatre per dins
* 1999: Els noms de Rusiñol
* 2002: Marian Vayreda i Vila, 1853-1903: la recerca d'una veu pròpia
* 2010: Els Jocs Florals de Girona, 1902-1935
* 2019: Víctor Català, l'escriptora emmascarada

## Referències

* ↑ «Margarida Casacuberta i Rocarols». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Margarida Casacuberta (ed.)». Llegir en català. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Margarida Casacuberta». CCCB, 05-07-2016. [Consulta: 13 abril 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de Margarida Casacuberta Rocarols - Universitat de Girona