OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Margarida (satèl·lit)

Margarida, també conegut com a Urà XXIII (designació provisional S/2003 U 3), és l'únic satèl·lit irregular prògrad d'Urà. Va ser descobert per Scott S. Sheppard et al. el 2003.
Va ser anomenada en honor de Margarida, la servent d'Hero en l'obra de teatre Molt soroll per no res de William Shakespeare.

## Òrbita

Margarida és l'únic satèl·lit irregular prògrad d'Urà. El diagrama il·lustra els seus paràmetres orbitals, únics entre els satèl·lits irregulars d'aquest planeta; en l'eix vertical es representa la inclinació i l'excentricitat orbital es representa amb segments que s'estenen des del pericentre a l'apocentre.
La inclinació de 57º de Margarida està prop del límit d'estabilitat. Les inclinacions intermèdies entre 60º i 140º no s'han vist mai en cap lluna a causa de la inestabilitat de Kozai.
El 2008, l'excentricitat de Margarida era de 0,7979. Això el converteix en la lluna amb l'òrbita més excèntrica del sistema solar, tot i que l'excentricitat mitjana de Nereida és més alta.

## Referències

* 1 2 «NASA FACTS» (en anglès). NASA.
* ↑ URL de la referència: https://ssd.jpl.nasa.gov/?sat_phys_par. Data de consulta: 5 setembre 2020.
* ↑ IAU Circular 8217
* ↑ Jennifer Blue. «Planet and Satellite Names and Discoverers». Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN), 16-10-2008. [Consulta: 19 desembre 2008].
* ↑ Sheppard, Scott S.; David C. Jewitt, Jan Kleyna «An Ultradeep Survey for Irregular Satellites of Uranus: Limits to Completeness». The Astronomical Journal, 129, 1, 2005, pàg. 518–525 [Consulta: 2 octubre 2009]. «Table 3... r$^i$ (km)... 10... $^i$ Radius of satellite assuming a geometric albedo of 0.04.»
* ↑ «IAU-MPC Natural Satellites Ephemeris Service». IAU: Minor Planet Center. [Consulta: 26 gener 2008].

## Enllaços externs

* Margaret Profile Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. (anglès)
* David Jewitt pages (anglès)
* Uranus' Known Satellites (per Scott S. Sheppard) (anglès)
* Ephemeris IAU-NSES (anglès)
# Mas de Bofarull (Reus)

El Mas de Bofarull és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat i unifamiliar de planta rectangular. Està format per planta baixa, dos pisos i terrat a la part davantera. A la part posterior té coberta amb teula àrab. Al costat hi ha adossada la capella, de la mateixa alçada, d'una sola crugia, planta rectangular, nau de tres trams, voltes de mig punt i portalada amb dos ulls de bou a sobre. La façana principal és de composició simètrica a partir de tres obertures a la planta baixa que es repeteixen en les altres dos. La façana sud és una galeria doble amb arcs de mig punt i balustres ceràmics que tanquen de manera còncava les terrasses del primer pis. L'interior presenta paviment de gres i rajola rústica, i embigat de fusta. Les parets exteriors estan estucades i amb esgrafiat. Inclou un jardí clos. L'entrada és a prop del gran i conegut pi que porta el nom de la família. S'accedeix al mas per un caminal que era plantat de plataners, tallat ara per la nova variant de l'autovia. L'edifici es troba actualment abandonat i força enrunat, però és llegible encara la seva estructura i composició.

## Història

És una de les grans masies a la regió meridional del terme, a la Raureda, amb un gran terreny que l'acompanya. La masia, notable, actualment rònega i en procés de degradació. Ocupa l'espai comprès entre la part final del barranc del Cementiri i la Riera del Pi de Bofarull. La travessa la carretera de Tarragona i, novament el bocí de la mateixa carretera construït fa poc per desviar el transit de les proximitats del Camp d'Aviació. Té, a l'Est el mas de Nicolau, una altra gran hisenda. Pertanyia a la família reusenca dels Bofarull, propietaris també del palau Bofarull. La primera data històrica es troba en una relació dels masos del terme de Reus de l'any 1850, registrat com "Huerto primero de Dª Josefa Bofarull y segundo de D. Próspero de Bofarull", a dues-centes passes de distància l'un de l'altre. És una clara mostra de residència rural del segle xviii. En el seu jardí hi havia dues fonts, una d'elles dedicada a la Puríssima Concepció. Molt a la vora, a la riera, hi ha el Pi de Bofarull.

## Referències

* 1 2 «Mas de Bofarull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Pla especial urbanístic: catàleg de masos en sòl no urbanitzable. Reus: Serveis Tècnics. Ajuntament de Reus, 2004, p. 367-368.
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 100. ISBN 8486387655.
# Maryann Brandon

Maryann Brandon és una muntadora estatunidenca. Està representada per la United Talent Agency.
Va ser nominada als Premi Emmy per la seva edició en la sèrie Alias de J. J. Abrams. Des de llavors ha treballat en totes les pel·lícules del director.
El maig del 2013 es va anunciar que treballaria un com més amb Abrams en la pel·lícula del 2015 Star Wars episodi VII: El despertar de la força.
És membre de l'American Cinema Editors.

## Filmografia

* Bingo - 1991
* The Birds II: Land's End - 1994
* Born to Be Wild - 1995
* Discòrdies a la carta (Grumpier Old Men) - 1995 (coeditat amb Seth Flaum and Billy Weber)
* Heretaràs la terra (A Thousand Acres) - 1997
* The Miracle Worker - 2000
* Alias - 2001–05
* Missió: Impossible III (Mission: Impossible III) - 2006
* The Jane Austen Book Club - 2007
* Star Trek - 2009
* How to Train Your Dragon - 2010 (coeditat amb Darren T. Holmes)
* Gulliver's Travels - 2010
* Super 8 - 2011
* Star Trek Into Darkness - 2013
* Star Wars episodi VII: El despertar de la força - 2015

## Referències

* ↑ http://www.utaproduction.com/talent.php?tid=142&titl=2 Arxivat 2022-03-27 a Wayback Machine.
* ↑ Arxivat 2011-05-11 a Wayback Machine., webpage archived by WebCite from this original URL on 2008-03-04.
# María de la Piedad Iturbe y Scholtz

María de la Piedad Iturbe y Scholtz (París 1892 - Madrid 1992). II Marquesa de Belvís de las Navas, per dret propi, i princesa de Hohenlohe-Langenburg per matrimoni. Fou una dama de la cort del rei Alfons XIII d'Espanya que jugà un important paper política durant la dècada de 1920. Posteriorment, ella i el seu marit foren els descobridors de la Costa del Sol, i especialment de la ciutat de Marbella. Durant tota la seva vida esdevingué una ''socialité'' i fou
Nascuda a París, filla del diplomàtic d'origen mexicà Manuel Adrián Iturbe del Villar i de l'aristòcrata espanyola Maria Trinidad Schlotz-Hermensdorf y Behrz, filla dels marquesa de Belvís de las Navas. Per part de pare procedia d'una família de grans latifundistes mexicans amb enormes propietats al centre del país, una fortuna forjada en l'època postcolonial i en els anys de Porfirio Díaz. Per part de mare, d'una família de vinaters alemanys instal·lats a Màlaga.
L'enorme fortuna familiar la feu immediatament una candidat ideal per l'aristocràcia europea. Es casà el 12 d'octubre de 1921 a Madrid amb el príncep Maximilià von Hohenlohe-Langenburg, membre d'una família principesca alemanya amb importants propietats a Bohèmia. La família Hohenlohe s'instal·là a la Cort i ràpidament esdevingué, per bagatge aristocràtic i fortuna familiar un referent a la cort d'Alfons XIII d'Espanya i de Victòria Eugènia de Battenberg. Així, l'any 1922 rebé l'Ordre de la Reina Maria Lluïsa de mans del Rei.
La parella tingué sis fills:
* Maria Francisca von Hohenlohe-Langenburg, III marquesa de Belvís de las Navas (1922-2007) i casada amb Claudio Gamazo y Arnús, marquès de Soto de Aller.
* Alfonso von Hohenlohe-Langenburg, príncep de Hohenlohe-Langenburg (1924-2003) i casat en tres ocasions amb la princesa Ira de Fürstenberg, amb Jocelyn Joyce i amb Marilys Haeling.
* Christian von Hohenlohe-Langenburg, príncep de Hohenlohe-Langenburg (1925-2008) casat amb
* Elisabeth Christine von Hohenlohe-Langenburg, príncep de Hohenlohe-Langenburg (1927-1975) casada amb
* Maximiliano von Hohenlohe-Langenburg, príncep de Hohenlohe-Langenburg (1931-1994) casat amb primeres núpcies amb Ana de Medina y Fernández de Córdoba, comtessa d'Ofàlia; i en segones núpcies amb Magdalena de Fontcuberta y Alonso-Martínez, dels marquesos de Bellamar.
* Beatriz von Hohenlohe-Langenburg, princesa de Hohenlohe-Langenburg (1935) casada amb Gonzalo Fernández de Córdova y Larios, IX duc d'Arión i marquès de Malpica i de Mancera.
La Revolució mexicana, la Guerra Civil espanyola i l'ocupació soviètica de Bohèmia malmeteren de forma important la fortuna de la marquesa. Malgrat això, remuntaren la situació i feren importants inversions a Marbella on esdevingueren un important reclam de la jet set internacional.
# Martinet becblau

El martinet becblau (Pilherodius pileatus) és el nom científic d'un ocell de la família dels ardèids (Ardeidae), única espècie del gènere Pilherodius. Habita rius i estanys a prop de zones amb arbres o terres de conreu de la zona neotropical, des de Panamà cap al sud, a través de Colòmbia, Veneçuela, Guaiana i Brasil, fins a l'est de l'Equador, el Perú i Bolívia i el nord del Paraguai.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 211. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Mas Bertrans

El Mas Bertrans és un edifici de Sant Boi de Lluçanès (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta rectangular molt modificada. És coberta amb una teulada a dues vessants. A la façana principal hi han dues galeries i una lliça mal conservada, a la part posterior hi ha unes finestres de pedra treballada i un pou. En un façana lateral, ara l'actual entrada, hi trobem dues galeries de mig punt. A pocs metres d'aquesta hi ha l'antiga masoveria enderrocada de la qual es conserven algunes arcades.

## Història

Per la seva estructura sembla una masoveria del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Mas Bertrans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Mediolanum

Mediolanum (lit. 'Central' o 'Centre del camp', del cèltic * medio lanon) fou el nom d'almenys 18 antigues ciutats i viles romanes d'origen celta, entre elles:
* Mediolànum, actual Milà, Itàlia.
* Mediolanum Santonum, actual Saintes, França.
* Mediolanum Aulercorum, actual Évreux, França.
* Mediolanum Biturigum, actual Châteaumeillant, França.
* Mediolanum, actual Whitchurch, Anglaterra.
* Mediolanum, població britana situada per Ptolemeu a l'actual Gal·les central i identificada de vegades amb Meifod, Llanfyllin o Caersws.
Mediolanum es pot referir també a:
* Gruppo Mediolanum, grup italià de serveis financers amb seu a Basiglio, prop de Milà.
* Banco Mediolanum, banc del grup financer del mateix nom.
* SEF Mediolanum, club esportiu de la ciutat de Milà.
* Mediolanum Forum, pavelló esportiu d'Assago, prop de Milà.
* "Mediolanum" (tren), nom emprat per als trens exprés internacionals que connecten amb Milà.

## Notes

* ↑ Per a una llista comentada de 18 ciutats certes i 13 de possibles amb aquest nom, amb fonts, vegeu Tolfo, Mariagrazia. Mediolanum nell'europa celtica. Storiadimilano, 2002. . (italià)
# Metrosideros

Metrosideros és un gènere de plantes amb flor de l'ordre de les mirtals.

## Taxonomia

* Subgènere Metrosideros
** Metrosideros bartlettii (Nova Zelanda)
** Metrosideros boninensis (Illes Bonin)
** Metrosideros cherrieri (Nova Caledònia)
** Metrosideros collina (des de Vanuatu fins a la Polinèsia francesa)
** Metrosideros engleriana (Nova Caledònia)
** Metrosideros excelsa (sin. de M. tomentosa) (Nova Zelanda)
** Metrosideros gregoryi (Samoa)
** Metrosideros humboldtiana (Nova Caledònia)
** Metrosideros kermadecensis (Illes Kermadec)
** Metrosideros macropus (Hawaii)
** Metrosideros microphylla (Nova Caledònia)
** Metrosideros nervulosa (Illa de Lord Howe)
** Metrosideros nitida (Nova Caledònia)
** Metrosideros ochrantha (Fiji)
** Metrosideros oreomyrtus (Nova Caledònia)
** Metrosideros polymorpha - ‘ohi‘a lehua (Hawaii)
** Metrosideros punctata (Nova Caledònia)
** Metrosideros robusta - Rātā del nord(Nova Zelanda)
** Metrosideros rugosa (Hawaii)
** Metrosideros sclerocarpa (Illa de Lord Howe)
** Metrosideros tremuloides (Hawaii)
** Metrosideros umbellata - Rātā del sud (Nova Zelanda)
** Metrosideros waialeaiae (Hawaii)
* Subgènere Mearnsia
** Metrosideros albiflora (Nova Zelanda)
** Metrosideros angustifolia (Àfrica del Sud)
** Metrosideros brevistylis (Nova Caledònia)
** Metrosideros cacuminum (Nova Caledònia)
** Metrosideros carminea (Nova Zelanda)
** Metrosideros colensoi (Nova Zelanda)
** Metrosideros cordata (Nova Guinea)
** Metrosideros diffusa (Nova Zelanda)
** Metrosideros dolichandra (Nova Caledònia)
** Metrosideros fulgens (Nova Zelanda)
** Metrosideros halconensis (Filipines)
** Metrosideros longipetiolata (Nova Caledònia)
** Metrosideros operculata (Nova Caledònia)
** Metrosideros ovata (Nova Guinea)
** Metrosideros paniensis (Nova Caledònia)
** Metrosideros parkinsonii (Nova Zelanda)
** Metrosideros patens (Nova Caledònia)
** Metrosideros perforata (Nova Zelanda)
** Metrosideros porphyrea (Nova Caledònia)
** Metrosideros ramiflora (Nova Guinea)
** Metrosideros rotundifolia (Nova Caledònia)
** Metrosideros salomonensis (Salomó; aquesta espècie ja fou integrada en els dos subgèneres)
** Metrosideros scandens (Nova Guinea)
** Metrosideros whitakeri (Nova Caledònia)
** Metrosideros whiteana (Nova Guinea)

## Enllaços externs

* Wagner, W.L., D. R. Herbst, and S.H. Sohmer. 1999. Manual of the Flowering Plants of Hawaii. Revised edition. University of Hawai‘i Press and Bishop Museum Press, Honolulu. 1919 pp.
* Wright, S. D., C. G. Yong, S. R. Wichman, J. W. Dawson, and R. C. Gardner. (2001). Stepping stones to Hawaii: a trans-equatorial dispersal pathway for Metrosideros (Myrtaceae) inferred from nrDNA (ITS+ETS). J. Biogeography, 28(6): 769-774.
* Wright, S. D., R. D. Gray, and R. C. Gardner. (2003). Energy and the rate of evolution: inferences from plant rDNA substitution rates in the Western Pacific. Evolution, 57(12): 2893–2898.
# Menàpia

Menàpia fou un suposat establiment romà a la costa del Pembrokeshire on hauria nascut sant David. Del seu nom va derivar la diòcesi de Menèvia (llatí Menevia); originalment el seu territori corresponia al Dyfed (Demètia) i va abraçar tot el sud del riu Dovey i l'oest excepte el Glamorganshire. Mai no fou arquebisbat i dependia del arquebisbe de Canterbury.
Vers el 1115 Enric I d'Anglaterra va posar a la seu a un normand, Bernat (1115-1147), que la va regir de manera sabia i vigorosa però a la mort del rei va reclamar jurisdicció sobre Gal·les, reclamació rebutjada per sis papes successius. Giraldus Cambrensis va renovar la reclamació més tard. Altres bisbes destacats foren Pere de Leia (1176-1203), que va iniciar la catedral de Sant David el 1180, Enric Gower (1328-1347), Joan Thorby (1347-1350, després bisbe de York), Enric Chicheley (1408-1414, després arquebisbe de Canterbury), Eduard Vaughan (1509-1523), i William Barlow (1536-1548); el darrer bisbe catòlic fou Enric Morgan (1554-1559).

## Referències

Enciclopèdia Catòlica
# Metarhizium anisopliae

Metarhizium anisopliae, anteriorment conegut com a Entomophthora anisopliae (basiònim), és un fong que creix naturalment en els sòls de tot el món i causa malalties n diversos grups d'insectes tot actuant com un parasitoide. Es va aïllar primer en el coleòpter Anisoplia austriaca, d'on prové el seu epítet específic. Es fa servir com un insecticida biològic.

## Biologia

La malaltia causada en els insectes tenen les espores de color verd. Quan els conidis del fong penetren en el cos de l'insecte, hi germinen i les hifes del fong penetren dins la cutícula de l'insecte hoste. Normalment acaben matant l'insecte.
M. anisopliae no infecta els humans ni altres animals.

## Referències

* ↑ «A multilocus phylogeny of the Metarhizium anisopliae lineage». Mycologia, 101, 4, 2009, pàg. 512–530. DOI: 10.3852/07-202. PMID: 19623931.
* ↑ Freimoser, F. M., Screen, S., Bagga, S., Hu, G. and St. Leger, R.J. «EST analysis of two subspecies of Metarhizium anisopliae reveals a plethora of secreted proteins with potential activity in insect hosts». Microbiology, 149, Pt 1, 2003, pàg. 239–247. DOI: 10.1099/mic.0.25761-0. PMID: 12576597.

## Enllaços externs

* Index Fungorum record, links to a list of synonyms
* Fungi Make Biodiesel Efficiently at Room Temperature
# Microstigmata

Microstigmata és un gènere d'aranyes migalomorfes de la família dels microstigmàtids (Microstigmatidae). Totes les espècies són de Sud-àfrica.

## Taxonomia

L'abril de 2016, segons el World Spider Catalog, aquest gènere tenia reconegudes les següents espècies:
* Microstigmata amatola Griswold, 1985 – Sud-àfrica
* Microstigmata geophila (Hewitt, 1916) (Espècie tipus) – Sud-àfrica
* Microstigmata lawrencei Griswold, 1985 – Sud-àfrica
* Microstigmata longipes (Lawrence, 1938) – Sud-àfrica
* Microstigmata ukhahlamba Griswold, 1985 – Sud-àfrica
* Microstigmata zuluensis (Lawrence, 1938) – Sud-àfrica

## Referències

* ↑ Strand, 1932 : Miscellanea nomenklatorica zoologica et palaeontologica, III. Folia Zoologica et Hydrobiologica, vol.4, p.133-147.
* ↑ Hewitt, 1916 : Descriptions of new South African spiders. Annals of the Transvaal Museum, vol.5, n.3, p.180-213 (text integral).
* ↑ «Gen. Microstigmata Strand, 1932». World Spider Catalog. [Consulta: 26 abril 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Microstigmata Strand, 1932 en la família Microstigmatidae +base de dades
# Mníšek nad Hnilcom

Mníšek nad Hnilcom és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1233.
# Mnèster (llibert)

Mnèster (en llatí Mnester, en grec Μνήστηρ) fou un llibert d'Agripina Menor, la mare de Neró.
A la mort de la seva antiga mestressa, sigui per fidelitat al seu patronatge o per algun temor a ser castigat, executat o exiliat com a client d'aquesta, es va matar sobre la mateixa tomba d'Agripina prop de Misenum l'any 60, segons explica Tàcit.

## Referències

* ↑ 2.Mnester a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1107
# Mníchova Lehota

Mníchova Lehota és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trenčín.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1269.
# Mont Besar

El mont Besar (en indonesi: Gunung Besar, que significa: Gran muntanya) és un estratovolcà que es troba al sud-est de Sumatra, a Indonèsia. S'eleva fins als 1.899 msnm. Al cràter s'hi pot veure un dipòsit de sofre. Al vessant nord-sud-oest hi ha un gran camp de fumaroles anomenat Marga Bayur. El 1940 es va produir una erupció freàtica en un dels quatre camps de fumaroles

## Referències

* ↑ «Global Volcanism Program | Besar» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2020].
# Millennium Tower

Millennium Tower és un gratacel de 60 plantes i 285 metres (935 peus) situat en Dubai, Unió dels Emirats Àrabs. Va ser inaugurat en 2006 i és d'ús residencial. L'edifici conté 301 apartaments de tres habitacions i 106 apartaments amb dos dormitoris. Situat al costat de la torre es troba un estacionament de 10 plantes amb 471 estacionaments.

## Enllaços externs

* Emporis.com - Milennium Tower (anglès)
* SkycraperPage.com – Milennium Tower (anglès)
# Mireia Clemente Martín

Mireia Clemente Martín (Girona, 31 de juliol de 1987) és una esquiadora catalana especialitzada en esquí alpí.
Es formà al Club d’Esquí Girona i posteriorment competí amb el Club d’Esports La Molina en diverses proves d'eslàlom i eslàlom gegant d'àmbit estatal i internacional. Aconseguí tres Campionats d'Espanya en categoria júnior d'eslàlom (2005 i 2006) i super gegant (2006). Participà als Campionat del Món d'esquí de 2007 i 2009. Es retirà de la competició el 2010.

## Referències

* ↑ «Mireia Clemente Martín». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mireia Clemente deja el esquí por no ser elegida para Vancouver». Marca, 02-02-2010. [Consulta: 16 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mireia Clemente - FIS (anglès)
* Fitxa de Mireia Clemente - RFEDI
# Mireia Carbó

Mireia Carbó (segle XX) és una cuinera catalana que fa classes i ha escrit llibres de cuina en català (i tots traduïts al castellà). A més, col·labora regularment al programa radiofònic El dia, de Jordi Duran, a COM Ràdio.
Va estudiar a l'Escola d'Hostaleria de Barcelona i va treballar en restaurants de diferents categories. Ha estat col·laboradora habitual de l'Elisenda Camps en programes de ràdio i de televisió, com La Bona Vida de 8tv o La cuina de Carbó de la Xarxa de Televisions Locals, en el que cada programa ensenyava com fer una recepta casolana d'una manera senzilla, així com alguns trucs de restaurants que es poden fer a casa. Va deixar el restaurant per dedicar-se per complet a les classes de cuina que dona al Club Caprabo i a l'Escola de Cuina Mireia Carbó de Barcelona i a escriure llibres de cuina. El seu estil és molt obert i planer. Les receptes busquen ser sanes, fàcils i relativament ràpides a fer.

## Publicacions

* 2004: La cuina que no amoïna. Viena Edicions. Premi Gourmand World Cookbook Awards 2004.
* 2005: La cuina et dona joc. Viena Edicions
* 2007: La cuina salvavides. Viena Edicions

## Referències

* ↑ «Mireia Carbó, al capdavant del programa de cuina de La Xarxa». Consorci de Comunicació Local, 2012. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «Acord entre l'Escola de Cuina Mireia Carbó i la DO Penedès». Nació Digital, 21-10-2015. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «La cuina que no amoïna». Arxivat de l'original el 2012-06-27. [Consulta: 14 octubre 2013].
* ↑ «La cuina et dona joc». Arxivat de l'original el 2012-06-21. [Consulta: 14 octubre 2013].
* ↑ «La cuina salvavides». Arxivat de l'original el 2014-06-17. [Consulta: 14 octubre 2013].
# Montrose (Dakota del Sud)

Montrose és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 460 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montrose tenia 460 habitants, 195 habitatges, i 124 famílies. La densitat de població era de 433,2 habitants per km².
Dels 195 habitatges en un 26,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 6,2% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 19,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.250 $ i la renda mediana per família de 39.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.385 $ mentre que les dones 19.886 $. La renda per capita de la població era de 15.233 $. Entorn del 3,5% de les famílies i l'11,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montrose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montrose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.