OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Accident ferroviari de Bad Aibling

L'accident ferroviari de Bad Aibling va ser un xoc frontal de dos trens regionals el matí del 9 de febrer del 2016 a Bad Aibling, Baviera (sud d'Alemanya), on nou persones van resultar mortes i unes 90 ferides -18 molt greus-. L'accident, en el qual hi van perdre la vida els conductors dels dos trens, va tenir lloc en un tram d'una sola via prop de la localitat de Bad Aibling, a uns 50 quilòmetres al sud de Múnic, on hi van haver d'operar uns 700 efectius dels bombers, equips d'atenció mèdica i experts en rescat d'Àustria.
"És l'accident més gran que ha tingut aquesta regió en molts anys", va comentar per la premsa el cap de la policia de la regió sud d'Alta Baviera, Stefan Sonntag. Alexander Dobrindt, ministre federal de Transports, i el ministre bavarès d'Interior, Joachim Hermann, es van traslladar al lloc del sinistre, on va poder parlar sobre les possibles causes que en aquell moment donat encara estaven per determinar.
Segons l'empresa de ferrocarrils alemanya, Deutsche Bahn, responsable del tram en què es va produir l'accident, els trens pertanyien a la firma francesa Transdev.

## Referències

* 1 2 3 Lluch, Isaac «Una desena de morts i 90 ferits en un xoc frontal de trens al sud d'Alemanya». Ara [Berlín], 09-02-2016 [Consulta: 12 febrer 2016].
# 25 d'Aquari

25 d'Aquari (25 Aquarii) és una estrella de la Constel·lació d'Aquari. La seva magnitud aparent és 5,10. Segons la base de dades SIMBAD, 25 d'Aquari és la mateixa estrella que d d'Aquari, i és del tipus espectral K0III. És una estrella gegant vermella; posseeix una magnitud absoluta de 0,77 i la seva velocitat radial negativa indica que l'estrella s'apropa al sistema solar.

## Observació

Es tracta d'una estrella situada a l'hemisferi celeste boreal, molt a prop de l'equador celeste; el que comporta que pugui ser observada des de totes les regions habitades de la Terra, exceptuant el cercle polar àrtic. A l'hemisferi nord sembla circumpolar només en les àrees més internes de l'Antàrtida, sent de magnitud 5,1, cosa que la fa observable en cels molt foscos. El millor període per a la seva observació és entre els mesos d'agost i desembre. El període de visibilitat és pràcticament el mateix en els dos hemisferis degut a la seva posició propera a l'equador celeste.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* 1 2 3 David W. Latham «Rotational and radial velocities for a sample of 761 Hipparcos giants and the role of binarity» (en anglès). Astronomical Journal, 1, 07-12-2007, pàg. 209–231. DOI: 10.1088/0004-6256/135/1/209.
* ↑ Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ «High-resolution spectroscopic survey of 671 GK giants. I - Stellar atmosphere parameters and abundances» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 01-12-1990, pàg. 1075–1128. DOI: 10.1086/191527.
* ↑ Plana de SIMBAD sobre 25 Aquarii

## Enllaços externs

* Imatge (Aladin)
* Imatge (Aladin)
# Abu Bakr Muhammad ibn Jafar Narshakhi

Abu Bakr Muhammad ibn Jafar Narshakhi o Narshakhi (vers 899–959) fou un historiador musulmà de l'època samànida nadiu del poble de Narshak a Bukharà, considerat el primer historiador de l'Àsia central. Va escriure una "Història de Bukharà" en àrab, presentada a l'emir samànida Nuh I ben Nasr vers 943/948. El 1128 el llibre fou traduït al persa amb afegits. De la seva vida personal no se'n sap res però el llibre proporciona important informació sobre Bukharà que no es troba en cap altre lloc.

## Referències

* ↑ Narshakhī, Abū Bakr Muḥammad ibn Jaʻfar. «Introduction». A: The History of Bukhara: Translated from a Persian Abridgment of the Arabic Original by Narshakhī. Cambridge, Massachusetts: Mediaeval Academy of America, 1954, p. xii [Consulta: 10 gener 2019].
* ↑ Foltz, Richard. Religions of Iran From Prehistory to the Present. Simon & Schuster, 2013. ISBN 9781780743097. «Narshakhi, a tenth-century Sogdian historian, states that al-Moqanna' used mirrors to direct sunlight»

## Enllaços externs

* Richard N. Frye, The History of Bukhara by Narshaki
* Mukhammad Narshakhi
# Aenictogiton

Aenictogiton és un gènere de formigues de la subfamília dels dorilins (Dorylinae) que comprèn set espècies. Abans es classificava a la subfamília Aenictogitoninae, avui considerada un sinònim de Dorylinae.
Totes les espècies són conegudes únicament per mascles de l'Àfrica central i mostren una afinitat filogenètica amb els dorilomorfs. No se sap res de les obreres i reines, ni del comportament d'aquestes formigues. Se n'ha descrit unes poques espècies en unes poques colònies del món.

## Espècies

El gènere Aenictogiton inclou 7 espècies:
* Aenictogiton attenuatus Santschi, 1919
* Aenictogiton bequaerti Forel, 1913
* Aenictogiton elongatus Santschi, 1919
* Aenictogiton emeryi Forel, 1913
* Aenictogiton fossiceps Emery, 1901
* Aenictogiton schoutedeni Santschi, 1924
* Aenictogiton sulcatus Santschi, 1919

## Referències

* ↑ «Aenictogiton - AntCat» (en anglès). [Consulta: 29 novembre 2023].
# Aenne Michalsky

Aenne Michalsky (Praga, 19 de juliol de 1908 - Viena, 7 de novembre de 1986, de vegades s'indica 1901 com a any de naixement) va ser una soprano austríaca que des de 1924 fins a 1955 va cantar a l'Òpera de Viena i de 1928 a 1941 al Festival de Salzburg.
La Temporada 1934-1935 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Kaut, Josef. Die Salzburger Festspiele 1920-1981, Mit einem Verzeichnis der aufgeführten Werke und der Künstler des Theaters und der Musik von Hans Jaklitsch. Salzburg: Residenz Verlag, 1982. ISBN 3-7017-0308-6.
# Acrometa

Acrometa és un gènere fòssil d'aranyes araneomorfes de la família dels sinotàxids (Synotaxidae). Fou descrit per A. I. Petrunkevitch l'any 1942.

## Distribució

Les espècies d'aquest gènere s'han descobert en l'ambre a Europa, la majoria a la mar Bàltica (ambre bàltic). Daten del Paleogen.

## Taxonomia

Segons el World Spider Catalog versió 19.0 (2018), existeixen les següents espècies fòssils:
* Acrometa clava Wunderlich, 2004
* Acrometa cristata Petrunkevitch, 1942
* Acrometa eichmanni Wunderlich, 2004
* Acrometa incidens Wunderlich, 2004
* Acrometa minutum (Petrunkevitch, 1942)
* Acrometa pala Wunderlich, 2004
* Acrometa pseudorobusta Dunlop & Jekel, 2009
* Acrometa robusta (Petrunkevitch, 1942)
* Acrometa samlandica (Petrunkevitch, 1942)
* Acrometa setosus (Petrunkevitch, 1942)
* Acrometa succini Petrunkevitch, 1942

## Referències

* 1 2 Petrunkevitch, A. I. 1942. A study of amber spiders. Transactions of the Connecticut Academy of Arts and Sciences, 34: 119–464.
* 1 2 3 Dunlop, J. A., Penney, D. & Jekel, D. 2018. "A summary list of fossil spiders and their relatives". A World Spider Catalog. Natural History Museum Bern, online a http://wsc.nmbe.ch, versió 19.0. Accés el 13 de desembre de 2018.
# Adalbert de Provença

Adalbert fou un comte carolingi de Provença que hauria governat del 863 al 875. És probablement el mateix personatge que va rebre el govern de Marsella el 845 al mateix temps que Fulcrad va ser nomenat duc succeint a Guerí i que s'esmenta també com Audibert.
Segons Frédéric de Gingins-La-Serra, el ducat d'Arle en l'època de Lluís II el Jove fou administrat per un comte de nom Adalbert. Segons Gingins-La-Serra "...aquest monarca [Carles el Calb] va reunir [al govern de Llombardia] el de Provença o del ducat d'Arle que fins aleshores havia estat administrat en nom de l'emperador Lluís II per un comte Adalbert, amb títol de marcgravi (marchio). Per recomanació del papa Joan VIII el duc Bosó sembla que havia deixat a aquest marcgravi i a la comtessa Rotilda, la seva esposa, l'administració d'una part de la Provença on posseïa rics beneficis...".
Aquesta darrera afirmació és incerta. Sembla que Adalbert va governar el ducat sota Lluís el Jove fins a la mort d'aquest el 875. Bosó va acompanyar al rei Carles el Calb a Itàlia per rebre el títol imperial del papa Joan VIII. Llavors el nou emperador va nomenar al seu cunyat Bosó com a duc (càrrec equivalent a governador) de Llombardia i de Provença.

## Referències

* ↑ Frédéric de Gingins-La-Sarra - Mémoires pour servir à l'histoire des royaumes de Provence et de Bourgogne-Jurane, 1851 – pàg. 43, en línia a: l'enllaç
# Zeliónaia Rosxa (Briansk)

* Per a altres significats, vegeu «Zeliónaia Rosxa».
Zeliónaia Rosxa (en rus: Зелёная Роща) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 20 habitants. Pertany al districte de Zlinka.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Timilpan

Timilpan és un municipi de l'estat de Mèxic. San Andrés Timilpan és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Jilotepec, al sud amb Chapa de Mota, a l'oest amb Morelos i a l'est amb Jilotepec.

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Timilpan Arxivat 2017-03-13 a Wayback Machine. (castellà)

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Captació d'energia

Captació d'energia (energy harvesting en anglès) és el procés mitjançant el qual l'energia d'una font externa (ex: solar, tèrmica, eòlica, cinètica, RF) és captada i emmagatzemada per petits dispositius sense fils. Possibles aplicacions en dispositius portables i xarxes de sensors. Els captadors d'energia proveeixen una petita quantitat d'energia que alimenta circuits electrònics de molt baix consum. Tipus de captació d'energia més importants:
* Energia cinètica captada per alguns rellotges de polsera.
* Elergia fotovoltaica captada per alguns rellotges i calculadores.
* Energia tèrmica captada en punts amb diferent gradient de temperatura.
* Energia piezoelèctrica captada en punts amb vibracions mecàniques.
* Energia radiant captada per petites antenes o rectenes.

## Exemples de captadors d'energia

Alguns casos reals de captadors d'energia o energy harvesters:
* EnOcean, Arveni Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine., CHERRY : dispositiu que transforma l'energia cinètica en elèctrica.
* MIDÉ, ALGRA : dispositiu que transforma l'energia vibratòria en elèctrica.
* farsens Arxivat 2017-01-13 a Wayback Machine. : dispositiu que transforma l'energia electromagnètica RF en elèctrica.

## Vegeu també

* Bateria recarregable

## Referències

* ↑ «Energy Harvesting Forum» (en anglès). [Consulta: 12/01(2017].
* ↑ Physics, Institute of. «Energy harvesting». www.iop.org. Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 12 gener 2017].
* ↑ «Three Technologies for Harvesting Ambient Energy». IEEE Spectrum: Technology, Engineering, and Science News.
* ↑ Priya, Shashank; Inman, Daniel J. Energy Harvesting Technologies (en anglès). Springer Science & Business Media, 2008-11-28. ISBN 9780387764641.
* ↑ «Energy Harvesting Journal by IDTechEx». Energy Harvesting Journal.

## Enllaços externs

* Callendar, Hugh Longbourne. «Thermoelectricity». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 26. 11a ed, 1911, p. 814–821.
# Telmatoscopus ambiguus

Telmatoscopus ambiguus és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: les illes Britàniques (incloent-hi Essex), França, Bèlgica i Dinamarca.

## Referències

* ↑ Eaton, A. E., 1904. New Genera of European Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 40:55-59.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Eaton, A. E., 1893. A synopsis of British Psychodidae. Entomologist's Monthly Magazine. 29:5-8,31-34,120-130.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Essex Field Club Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ National Biodiversity Network 2012 (anglès)
* ↑ List of UK Diptera Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ An Update of the 1998 Checklist of Diptera of the British Isles (actualitzat el 7 de març del 2012) Arxivat 2015-03-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ TELA INSECTA - Le réseau de l'entomologie Francophone Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Ježek, J., 1989. Contribution to the taxonomy of the genus Telmatoscopus Eat. (Diptera, Psychodidae). Acta Musei Nationalis Pragae. 44B:75-104.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Q-bank Arthropods (anglès)
# Sultanat de Hiraab

El sultanat o imamat de Hiraab fou l'estat successor al territori de la moderna Somàlia del sultanat de Qalafo al segle xvii. Va existir fins al 1878/1889.
La zona de la costa d'Hobyo va passar sota autoritat d'Oman que després de la batalla de Mombasa el 1698 va expulsar dels seus assentaments de la costa del Benadir als portuguesos. Governadors omanites es van instal·lar a Mogadishu, Merca, i Baraawe, encara que el seu paper era simbòlic i en els afers interns aquestes ciutats van conservar plena independència. Un quart de segle després caids somalis sota sobirania otomana foren nomenats a alguns punts de la costa somali. El 1728 el darrer fortí portuguès fou conquerit i els otomans van reclamar la completa sobirania sobre el corn d'Àfrica. La sobirania otomana fou suau, amb un jutge otomà que actuava com a jutge suprem i sense interferir en els afers interns. Això va debilitar el control dels Ajuuraan de Qalafo sobre el principal port, Hobyo. Al baix Shabeelle va sorgir com a nou poder el sultanat de Geledi, centrat a la ciutat de Geledi (moderna Afgooye).
Llavors els clans hawiye es van revoltar i van establir el sultanat d'Hiraab, dirigit per un imaam (imam), i que portava aquest nom pel clan hiraab. El sultanat dominava Hobyo, i sense aquest port Qalafo va entrar en ràpida decadència. L'estat d'Hiirab estava dirigit per dos poders; els imams, del subclan abgaal dels hawiye, i els faquis i cadis del grup sheeqaal de la confederació de clans Dir; l'exèrcit corresponia als habar gidir o als dudubles, subclans dels hawiye. Aquesta situació no va durar gaire i al començament del segle xviii l'imam ja s'havia establert a Mogadiscio i s'ocupava de les zones del sud, mentre alguns subclans hawiye governaven al nord on la sobirania otomana es va esvair i fou substituïda per la zanzibarí. L'imam conservava una autoritat quasi tan llunyana com la zanzibarí, i el 1878 un majeerteen, Yusuf Ali, amb l'ajut d'un grup de fidels i tres dotzenes de guerrers de la tribu hadhrami del protectorat d'Aden, va prendre el poder a la ciutat d'Hobyo i el Mudug i va establir el sultanat d'Hobyo.
Els altres territoris del sultanat van passar el 1886 a la companyia italiana que va administrar el Benadir, la qual el 1888 va passar a l'estat italià. Després del 1889 l'imam va conservar només una autoritat moral sobre els clans derivada del seu prestigi, autoritat que encara existeix.
# Blagovesxénskoie

«Blagovesxénskoie» té aquests significats:
* Blagovesxénskoie (Sakhalín), localitat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia
* Blagovesxénskoie (Vladímir), localitat de l'óblast de Vladímir, a Rússia
# Beňuš

Beňuš és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica. La primera menció escrita de la vila es remunta al 1380.
# Bermond d'Alvèrnia

Bermond (Veremundus) fou un comte d'Alvèrnia nomenat el 774 par Carlemany, del qual era un dels seus servidors domèstics. No se sap si ja era abans comte i fou ratificat o va substituir un altre comte (el darrer comte anterior conegut, Khilping no s'esmenta després del 765), però no torna a ser esmentat amb el càrrec després del 778. L'hauria succeït el noble aquità Icteri

## Bibliografia

* Pierre Audigier, Histoire d'Auvergne 1, Projet de l'histoire d'Auvergne. Clermont-Ferrand: Bellet, 1894.
* Maur-François Dantine, Charles Clémencet, Saint-Allais, Ursin Durant, François Clément, Maurists, L'art de vérifier les dates des faits historiques, des chartes, des chroniques et autres anciens monuments, depuis la naissance de Notre-Seigneur, Volume 10, 1818.
# Adelpherupa

Adelpherupa és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Adelpherupa aethiopicalis Maes, 2002
* Adelpherupa albescens Hampson, 1919
* Adelpherupa costipunctalis Maes, 2002
* Adelpherupa elongalis Maes, 2002
* Adelpherupa flavescens Hampson, 1919
* Adelpherupa lialuiensis Maes, 2002
* Adelpherupa pontica Maes, 2002
* Adelpherupa terreus (Zeller, 1877)
* Adelpherupa typicota (Meyrick, 1933)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search» (en anglès). Global Information System on Pyraloidea.
# Zosterop de Kosrae

El zosterop de Kosrae (Zosterops cinereus) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae). Habita boscos, vegetació secundària i praderies de l'illa de Kosrae, a les Carolines orientals.

## Referències

* ↑ «Zosterop de Kosrae». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Torrent del Gironès

El torrent del Gironès és un torrent que discorre pel terme municipal de Castellterçol, de la comarca del Moianès.
Es forma en el Serrat del Moro, a migdia de la masia del Gironès, al sud-est de Colltrencat i a ponent del Collet de Mas Clamí. Des d'aquest lloc davalla cap al nord, decantant-se molt lleugerament cap a l'oest, a ponent de la Creueta del Gironès. Al Revolt Gran travessa el Camí de Castellterçol a Marfà. Deixa a la dreta la masia del Gironès i la seva quintana, i al nord-oest d'aquests dos llocs s'aboca en el torrent de la Fàbrega just a migdia del Serrat del Vent, a poca distància al sud-est d'on s'hi aboca el Xaragall del Siol, en bona part paral·lel a ponent del torrent del Gironès.

## Enllaços externs

* El Torrent del Gironès i el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa el Lel

La Casa el Lel és una obra de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una gran casa pairal que presideix la Plaça de Llessui, de planta rectangular gairebé quadrada a la que, pel costat de llevant, s'adossa una gran era tancada a la que s'accedeix per un gran portal amb petita coberta de licorella a dues aigües, al voltant de la qual es disposen les diverses dependències destinades al bestiar, a l'herba, etc. També la porta d'entrada a la casa està situada en aquesta era, encara que la façana principal sigui la que dona directament a la plaça, situada en el mur perpendicular al cavall que suporta la coberta de licorella a dues aigües. En aquesta façana, a la planta baixa, no existeixen ni portes ni finestres importants, ja que és destinada al bestiar i s'hi accedeix per la façana de l'era. En canvi, en el primer pis i en el segon, ocupen la façana quatre grans obertures (finestres o balcons) disposades de forma simètrica (tot i que en el primer pis manca una de les obertures). El darrer pis està destinat a les golfes. Els murs són de pedra vista sense desbastar, excepte els voltants de les finestres i portes, que apareixen revocats.
Casa el Lel, és una de les cases "fortes" tradicionals de Llessui.

## Referències

* 1 2 «Casa el Lel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Melasmothrix naso

Melasmothrix naso és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És l'única espècie del gènere Melasmothrix. Són rosegadors de mitjanes dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 111 a 126 mm, una cua de 81 a 94 mm, peus de 27 e 30 mm, i un pes de fins a 58 g. Aquesta espècie és endèmica de la part central de Sulawesi, a Indonèsia. Viu en selves pluvials tropicals montanes entre 1.950 i 2.286 msnm. Considerant la manca d'informació recent, la Unió Internacional per la Conservació de la Natura classifica M. naso com a espècie amb dades insuficients (DD).

## Referències

* ↑ Musser, GG «A systematic review of Sulawesi Bunomys (Muridae, Murinae) with the description of two new species». Bulletin of the American Museum of Natural History, 392, 2014.
* 1 2 «Melasmothrix naso» (en anglès). Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura (UICN).
# Tabú dels noms

El tabú dels noms és un costum xinès segons el qual està prohibit dir o escriure determinats noms, que comprenen:
* l'emperador i avantpassats
* l'estat d'on provenia l'emperador o els seus avantpassats durant el seu regnat
* el nom del clan al qual hom pertany
* els personatges il·lustres, com Confuci, als quals la gent s'ha de referir amb paràfrasis
Trencar aquest tabú podia portar fins i tot a l'execució, com li va passar a Wang Xihou, que va escriure directament el nom de l'emperador al seu llibre.
Per evitar el tabú es pot:
* Substituir un caràcter per un altre de pronunciació similar
* Deixar un espai en blanc
* Ometre un tret del caràcter
Avui dia aquests tabús no se segueixen de manera escrupulosa, si bé els pares acostumen a evitar posar als seus fills els mateixos noms que els seus ascendents (a la inversa de com passa a molts pobles occidentals, on les nissagues comparteixen el mateix nom de pila).

## Costum pi'i a Tahití

A Tahití existia l'anomenat costum pi'i, literalment "anomenar", segons el qual determinades síl·labes o paraules que es poguessin relacionar amb els noms dels gran caps, arii rahi, esdevenien tabú.
El primer a prendre nota d'aquest costum va ser l'anglès George Vancouver. Ja havia estat a Tahití en dues ocasions amb el capità Cook. El 1791 hi va tornar com a comandant d'una expedició i va notar els canvis de certes paraules comunes. Un any abans d'arribar Vancouver, el 1790, el gran cap Tu va abdicar en el seu fill. El pare va prendre el nom de Pomare (plor de nit), conegut després com a Pomare I, i el fill va ser Tu Vaira'atoa, més tard Pomare II. Com a conseqüència, van esdevenir tabús les paraules que significativament es relacionessin amb els noms Tu Vaira'atoa o Pomare. Així, per exemple, la síl·laba tu es va canviar per tia, fetu (estel) va ser fetia, vai (aigua) va ser pape, po (nit) va ser ru'i, mare (plor) va ser hota. Aquest canvis van tenir conseqüències també en els topònims: l'illa Teturoa va esdevenir Tetiaroa, la ciutat de Vaiete (font d'aigua) va esdevenir Papeete, l'actual capital de Tahití. Poc després de Vancouver van començar a arribar els missioners i es va perdre el costum pi'i com altres tradicions.