OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edward Hastings Chamberlin

Edward Hastings Chamberlin (Washington, 18 de maig de 1899 - Cambridge, 16 de juliol de 1967) fou un economista nord-americà. Nasqué a La Conner (Washington).
Estudià primer a la Universitat d'Iowa (on fou influenciat per Frank H. Knight), i continuà en altres graus a les universitats de Michigan, i la d'Universitat Harvard on es graduà el 1927.
Ha fet motes contribucions en teoria econòmica moderna, particularment en el camp de la competència econòmica. Potser la seva contribució més significativa fou la teoria de competència monopolística. Chamberlin publicà The Theory of Monopolistic Competition el 1933, el mateix any que Joan Robinson publicà The Economics of Imperfect Competition; ambdós economistes es consideren els pares de la teoria econòmica de la competència imperfecta.

## Treballs

* The Theory of Monopolistic Competiton (1933)
* Toward a More General Theory of Value (1957)

## Enllaços externs

* Breu biografia de Chamberlin (castellà)
# Edward Henry Purcell

Edward Henry Purcell (aprox. 1716 - mort el 1765), organista, impressor i editor de música anglès.
Era el fill d'Edward Purcell i net del mestre barroc anglès Henry Purcell. Va ser corista de la Capella Reial el 1737. Després de la mort del seu pare el 1740, el va succeir com a organista de St. Clement, Eastcheap. També va ser organista de "St. Edmund, Rei i Martir", entre el 10 de setembre de 1747 i el 10 d'octubre de 1753, des d'on esdevingué organista a "St John", Hackney, tot mantenint el seu lloc a "St. Clement's". A Hackney va ser reprovat per lleugeresa i per assistència irregular.
Pot ser que Edward Henry fos el mateix Purcell, un editor, que publicava música signada "Handel's Head", a Wood Street, el 1751. Al final de la seva vida, Edward Henry devia viure en situació ben precària atès que, a l'edició del 23 de juny de 1761 del London Gazette, s'hi assenyalava que se l'estava perseguint pels deutes:
   Purcell, Edward Henry: S'obliga Edward Henry Purcell, músic, a fer un inventari dels seus béns i efectes, com a concursat, pres a la presó de "King's Bench", Surrey. Així ho consigno de primera mà el dia 22 de juny de 1761, Henry Saffery.
Fou enterrat al costat del seu pare, a prop de la galeria d'organistes de St. Clement Eastcheap.

## Referències

* ↑ Holman, Peter i Thompson, Robert 'Edward Henry Purcell' a Grove Music Online (ed. L. Macy), <http://www.grovemusic.com Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.>, consultat el 15 de març de 2008
* 1 2 Dawe, Donovan 'Edward Purcell' en Orgues i Organistes de la Ciutat de Londres. Padstow: Dawe. 136.
* ↑ Hackney: The Parish Church' a A History of the County of Middlesex: Volume 10: Hackney (1995). 115–122. URL: http://www.british-history.ac.uk/report.aspx?compid=22711. Data d'accés: 24 de març de 2008
* ↑ Humphries, Charles i Smith, William C. (1979) Publicació de música a les illes britàniques. Oxford: Basil Blackwell. 265.
* ↑ "Nº 10115". La Gaseta de Londres. 20 de juny de 1761. Pàg 14.
# Edward Higgins White II

Edward Higgins White II (San Antonio, Texas, 14 de novembre de 1930 - Cap Canaveral, Florida, 27 de gener de 1967) va ser un famós astronauta nord-americà. Va néixer a Sant Antoni, Texas, Estats Units i va ser format en enginyeria aeronàutica a 1959 per la Universitat de Michigan.
Edward va ser pilot de la Gemini IV i el 3 de juny de 1965 va ser el primer nord-americà a realitzar una caminada espacial. El 1967 va morir en un tràgic incendi que va ocórrer en un entrenament per al projecte Apollo, episodi que va ser conegut com a Apollo 1. En l'incendi també van morir els seus dos companys Virgil "Gus" Ivan Grissom i Roger Bruce Chaffee.

## Vegeu també

* Apollo 1
* Carrera espacial
* Exploració espacial

## Enllaços externs

* Biografia a la web de la NASA (anglès)
* The Astronauts Memorial Foundation - Edward White Arxivat 2009-01-16 a Wayback Machine. (en anglès)
# Element (matemàtiques)

En teoria de conjunts, un element o membre d'un conjunt (o família de conjunts) és un objecte atòmic que forma part d'aquest conjunt (o família).

## Teoria de conjunts i elements

En escriure $A=\{1,2,3,4\}$, estem dient que els elements del conjunt $A$ són els nombres 1, 2, 3 i 4. Un grup d'elements de $A$ seria, per exemple, $\{1,2\}$, el qual és un subconjunt de $A$.
Els elements poden ser conjunts en si mateixos. Per exemple, considerem el conjunt $B=\{1,2,\{3,4\}\}$. Els elements de $B$ no són 1, 2, 3, i 4, en efecte, $B$ té només tres elements: 1, 2 i el conjunt $\{3,4\}$.
Els elements d'un conjunt poden ser qualsevol cosa. Per exemple, $C=\{{\mbox{vermell, verd, blau}}\}$, és el conjunt els elements són els colors vermell, verd i blau.

## Notació

La relació "és un element de", també anomenada membre del conjunt, es denota mitjançant el símbol $\in$., I en escriure
    $x\in A$
s'està dient que $x$ és un element de $A$. Equivalentment, es pot dir o escriure "$x$ és un membre de $A$", "$x$ pertany a $A$", "$x$ és a $A$", "$x$ resideix en $A$", "$A$ inclou $x$ ", o" $A$ conté $x$ ". La negació d'aquest símbol es denota $\notin$.
Desafortunadament, els termes "$A$ inclou $x$" i "$A$ conté $x$" són ambigus, perquè alguns autors també els fan servir per referir-se al fet que "$x$ és un subconjunt de $A$". El lògic George Boolos és emfàtic en aclarir que la paraula "conté" s'ha d'usar només per pertinença d'elements, i "inclou" només per relacions de subconjunts

## Cardinalitat de conjunts

El nombre d'elements en un conjunt particular és una propietat coneguda com a cardinalitat, que informalment es coneix com la mida d'un conjunt. Per als exemples anteriors, la cardinalitat del conjunt $A$ és 4, mentre que la de $B$ i $C$ és 3. Un conjunt finit és aquell amb un nombre finit d'elements, mentre que un infinit, un amb una quantitat infinita d'elements. Els exemples de dalt són tots de conjunts finits. Un exemple de conjunt infinit és el conjunt dels nombres naturals, $\mathbb {N} =\{1,2,3,4\ldots \}$.

## Exemples

Usant els conjunts definits a dalt:
    $B=\{1,2,\{3,4\}\}\,$
es pot dir que:
* 2 ∈ B
* {3,4} ∈ B
* 3 ∈ {3,4} (però 3 ∉ B)
* ∅ ⊂ B
* ⊂ B
* {2} ⊂ B
* {1,2} ⊂ B
* Groc ∉ B
* 8 ∉ B
* Card (B) = 3
* Card ({3,4}) = 2
* La cardinalitat de D = {2, 4, 6, 8, 10, 12} és finita i igual a 6.
* La cardinalitat de P = {2, 3, 5, 7, 11, 13 ... } (Els nombres primers) és infinita.

## Referències

* ↑ Eric Schechter. Handbook of Analysis and Its Foundations. Academic Press, 1997. ISBN 0-12-622760-8. p. 12
* ↑ 24.243 Classical setembre Theory (lecture)., 4 febrer 1992. .
* Paul R. Halmos 1960, Naive setembre Theory, Springer-Verlag, NY, ISBN 0-387-90092-6. "Naive" significa que no està completament axiomatitzat, que no és ximple ni fàcil.
* Patrick Suppes 1960, 1972, Axiomatic setembre Theory, Dover Publications, Inc NY, ISBN 0-486-61630-4. La noció de conjunt (una col·lecció d'elements), membres o elements, els axiomes d'extensió, separació i d'unió o suma són necessaris per a un major enteniment d'aquest concepte.
Viccionari
# Elena Frías de Chávez

Elena Frías de Chávez (Sabaneta, 14 de maig de 1935) és la mare d'Hugo Chávez, expresident de Veneçuela des de 1999 fins a la seva mort el 2013, i dels polítics Aníbal, Argenis i Adán Chávez.
Mestra jubilada, va ser la primera dama de l'estat Barinas mentre el seu marit Hugo de los Reyes Chávez ostentava el càrrec de governador d'aquest estat. Va créixer prop de la vila de San Hipólio, proper a la ciutat capital de Barinas, i als 16 anys va conèixer a Hugo de los Reyes Chávez, quan aquest tenia 19 anys i treballava com un professor d'escola rural. La parella va tenir sis fills, incloent a Hugo, el segon en néixer.

## Referències

* ↑ Peregil, Francisco «Los Chávez en su feudo» (en castellà). El País, 22-11-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Venezuelan State Elections: Pressure Mounts for Entire Chavez Clan» (en anglès). Der Spiegel [Hamburg, Alemanya], 20-11-2008.
* ↑ Marcano, Cristina; Barrera Tyszka, Alberto. Hugo Chávez: The Definitive Biography of Venezuela's Controversial President (en anglès). Nova York: Random House, 2007. ISBN 978-0-679-45666-7.
# Elena Furiase González

Elena Furiase González (Madrid, 9 de març de 1988) és una actriu espanyola filla de la cantant i actriu Lolita Flores i l'empresari argentí Guillermo Furiase. Elena Furiase González pertany per via materna a la popular família d'artistes espanyola dels Flores: És neta de Lola Flores (més coneguda com "La Faraona") i d'Antonio González ("El Pescaílla"), i neboda d'Antonio i Rosario Flores. Té un germà petit, Guillermo.

## Televisió

Des de 2007 Elena treballa en la sèrie emesa a Antena 3 El internado, estrenada el 24 de maig, juntament amb Martiño Rivas, Ana de Armas, Yon González, Blanca Suárez, Daniel Retuerta, Luis Merlo, Amparo Baró, Natalia Millán, Marta Torné, Marta Hazas i Carlota García, entre d'altres. En ella interpreta el paper de Vicky, pel qual va guanyar el premi a la millor actriu de l'any en els Premis Jove 2007.

## Cinema

L'any 2008 va interpretar Amalia en El libro de las aguas, d'Antonio Giménez Rico, amb José Sancho, Lolita Flores, Álex González, Fernando Luján, Álvaro de Luna i Jorge Sanz.
El 2010 va participar en la filmació de les pel·lícules La venganza de Don Mendo Rock (en el paper de Jazmín) i Creuant el límit, de Xavi Giménez (en el paper de Sandra).

## Referències

* ↑ «Elena Furiase recibe el alta tras dar a luz a su primer hijo» (en castellà). El País [Madrid], 15-10-2018. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* Elena Furiase González - Lloc web oficial
# Eli Lígur

Eli Lígur (en llatí Aelius Ligur) va ser un polític romà del segle i aC.
Era tribú de la plebs l'any 57 aC i va intentar amb el seu veto, al que tenien drets els magistrats del seu rang, impedir l'aprovació d'un decret del senat pel qual es feia tornar Ciceró de l'exili. Segons el mateix Ciceró, que podria no ser massa neutral en aquest punt, era un obscur individu, que feia servir un cognom al que no tenia dret.

## Referències

* ↑ Ciceró. Pro Roscio Amerino 31,32,43. Pro domo sua 19. De Haruspicum responsis 3
# Dívne (Bilohirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Dívnoie».
Dívne (en ucraïnès: Дивне, rus: Дивное, Dívnoie) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 20 habitants. Pertany al districte de Bilohirsk.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Dîvane Küsrev Paixà

Dîvane Küsrev Paşa (anteriorment Divane Khosrew Pasha o Deli Khosrew Pasha o també Divane Hüsrev Paşa) fou un genísser, governador i visir otomà d'origen bosnià, germà de l'efímer gran visir Lala Mustafà Paixà (1580).
Va desertar de l'exèrcit i va viure una vida d'aventures fins que al cap d'uns anys va obtenir el perdó i va ocupar alguns càrrecs menors a palau. Per la seva valent conducta a Çaldiran (1514) fou nomenat beglerbegi de Karaman (25 d'agost de 1514) i va participar en la conquesta del Diyar Bakr el 1515, i a la campanya d'Egipte (1516-1517).
El 1520 va reprimir la revolta kizilbaixi de Xah Veli i el 1521 la de Djanbirdi Ghazali, En aquest darrer any va rebre el nomenament com a governador d'Anatòlia (Anadolu) i a la mort del beglerbegi Biyikli Mehmed Pasha a finals del 1521, va ocupar el càrrec de governador del Diyar Bakr amb seu a Amida, on va restar deu anys. L'hivern del 1531-1532 va tenir un conflicte amb Ulama Paixà, un dissident safàvida passat als otomans que havia rebut el comandament de les forces otomanes a l'Anatòlia oriental i que tenia el favor del gran visir Pargalı İbrahim Pasha (1523-1536), i per aquesta causa Khosrew fou destituït, però nomenat com beglerbegi d'Anatòlia per segon cop al cap d'uns mesos (el 1532).
Va participar el 1532 o 1533 a una campanya militar a Europa en aquest any. El 1533 era beglerbegi d'Alep i l'any següent de Damasc. Durant el període en què l'exèrcit otomà va passar l'hivern a Bagdad en la campanya anomenada dels "dos Iraqs" fou enviat a Egipte com a beglerbegi en substitució de Khadim Süleyman Paşa (febrer de 1535) que feia deu anys que governava. Va governar Egipte fins al desembre de 1536, i va destacar per obtenir una extraordinària recaptació, fins al punt que la Porta va sospitar que s'havia obtingut per mitjans il·legals i encara que no es va poder provar res fou destituït. En aquest temps Egipte, encara que segurament hi va haver abusos per obtenir els pagaments de taxes, va gaudir de seguretat i de prosperitat. Khadim Süleyman Paixà va tornar al govern, i el considerava el seu enemic personal perquè havia criticat el seu govern anterior davant la Porta.
Khosrew va retornar (1537) a Anadolu, com a governador per tercer cop. El juny de 1538 va ser traslladat al govern de Rumèlia i aquest mateix any va fer campanya a Moldàvia i a l'any següent va conquerir Castelnuovo. El 1541 fou nomenat quart visir quan Damat Rüstem Paşa era segon visir i Hadim Süleyman Paixà era gran visir (1541-1544). Rustem, que era gendre del sultà i tenia el suport de la seva sogra la influent Khürrem Sultan, va instigar a Khosrew contra Khadim i al revés fins que els dos homes es van enfrontar a cops davant el sultà el que els va costar ser destituïts (28 de novembre de 1544). Damat Rüstem Pasha fou nomenat gran visir.
Khosrew, desesperat, es va negar a menjar i va morir d'inanició abans del final d'any.

## Bibliografia

* J. L. Bacqué-Grammont, Notes et documents sur Dîvane Hüsrev Paşa, 1970
# El secret de l'Unicorn

El secret de l'Unicorn és la primera part d'una aventura que continua en el següent àlbum, El tresor de Rackham el Roig. Es tracta de l'onzè àlbum de Les aventures de Tintín i Milú creat per Hergé. Es va publicar per entregues, en blanc i negre, al diari Le Soir entre l'11 de juny de 1942 i el 14 de gener de 1943, amb una breu interrupció. La primera edició en àlbum va aparèixer l'any 1943, en color.

## Argument

En Tintín compra una maqueta d'un vaixell pel capità i resulta ser una rèplica d'un vaixell d'un avantpassat del seu amic Arxibald Haddock, el cavaller de Haddock, el qual lluità amb Rackham el Roig, que posseïa un gran tresor. Descobreixen un pergamí dins el vaixell, però en falten dos més, que són robats pels germans Ocell, que viuen al castell de Molins de Dalt. Un cop recuperats els tres pergamins ja poden anar a buscar el tresor. Juntament amb la seva continuació, El tresor de Rackham el Roig, és l'aventura de Tintín més venuda al món. A la Comunitat Francesa de Bèlgica se'n vengueren 30.000 exemplars de la primera tirada.

## Referències

* ↑ Hergé, 1959, p. 1-12.
* ↑ Museu d'Història de Catalunya (2013). «Aquell jove reporter belga que tenia un fox-terrier blanc…», pàg. 7.
* ↑ Hergé, 1959, p. 12-62.
* ↑ Peeters, 2012, p. 145.

## Bibliografia

* Hergé. The Secret of the Unicorn (en anglès). Egmont, 1959. ISBN 978-0-613-71791-5.
* Peeters, Benoît. Hergé: Son of Tintin (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2012. ISBN 978-1-4214-0454-7.
# El secret de la Vicky

El secret de la Vicky (originalment en francès, Mystère) és una pel·lícula francesa de 2021 dirigida i coescrita per Denis Imbert, basada en una història de la vida real. Protagonitzada per Vincent Elbaz, Marie Gillain, Éric Elmosnino, Tchéky Karyo i Shanna Keil, es va afegir al catàleg de Netflix a finals del mateix any. El 13 d'abril de 2022 es va estrenar el doblatge en català central. El 9 d'octubre de 2024 es va emetre en valencià a À Punt amb el nom d'El secret de Vicky.

## Sinopsi

Stéphane i la seva filla de vuit anys, la Vicky, que des de la mort de la seva mare no pronuncia ni una sola paraula, es muden a una nova casa a les muntanyes de Cantal. La petita camina pel bosc i es troba amb un pastor de la zona, que li confia un cadell. Amb la seva nova companyia, la Vicky es retroba amb el somriure, però més tard el seu pare s'assabenta que el cadell és en realitat un llop.

## Repartiment

* Vincent Elbaz com a Stéphane
* Shanna Keil com a Vicky
* Marie Gillain com a Anna
* Éric Elmosnino com a Thierry
* Tchéky Karyo com a Bruno
* Éric Savin com a Jean-Paul
* Romain Lancry com al senyor Darmet
* Vincent Deniard com a Brice

## Referències

* ↑ «Mystère, le film de Denis Imbert au cinéma avec Vincent Elbaz et Marie Gillain» (en francès). France Bleu, 15-12-2021. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «Marie Gillain (Mystère) : "C'était un voyage humain extraordinaire"» (en francès). CinéSéries, 17-12-2021. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «El éxito más inesperado de Netflix: “Misterio”». infobae. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «El secret de la Vicky». Cinema en Català. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «El secret de Vicky». À Punt, 10-10-2024. [Consulta: 10 octubre 2024].

## Enllaços externs

* El secret de la Vicky a Desdelsofà.cat
* Tràiler en català
# EMT

EMT té els següents significats:
* Empresa Municipal de Transports de València
* Empresa Municipal de Transports de Palma de Mallorca
* Empresa Municipal de Transports Públics de Tarragona
* Entitat Metropolitana de Transports de València
# EMEA

«EMEA» té aquests significats:
* Agència Europea per a l'Avaluació dels Medicaments: European Medicines Evaluation Agency.
* Europa, Orient Mitjà i Àfrica, com acrònim de la regió.
# El Camp (Muntanyola)

El Camp és una masia de Muntanyola (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, que té un portal adovellat i al damunt una finestra decorada. A la part esquerra hi ha un cos annexionat. A la part dreta i formant angle recte s'hi adossa un cos de porxos coberts dues vessants i amb el carener perpendicular a l'edificació, el qual se sostingut per uns pilars de maó. Hi ha un portal que tanca la lliça i les dependències agrícoles.
És construïda amb pedra fins a nivell del primer pis i el segon és de tàpia.

## Història

Antiga masia que es troba dins el terme de la vila rural de Múnter. La trobem esmentada en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Esteve de Múnter.
Habitava el mas en aquells època Salvador Camp. Fou ell segurament qui reformà el mas, com indica la dovella central del portal: "Camp 1568". Fou reformada també al segle xviii (1787).

## Referències

* 1 2 3 4 «El Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 agost 2021].
# Enzo Collotti

Enzo Collotti (Messina, 15 d'agost de 1929 - Florència, 7 d'octubre de 2021) fou un historiador italià. Ensenyava Història Contemporània a la Universitat de Florència. Va ser un dels més importants historiadors de la Resistència a Europa.

## Investigació històrica

Enzo Collotti va centrar les seves investigacions històriques en l'anàlisi dels diferents feixismes existents a Europa en els anys d'entreguerres del segle passat. La seva obra més important és "L'Alemanya Nazi" publicada el 1962. Collotti defensava l'existència d'unes característiques generals per a tots els feixismes però amb diferents especificitats per a cada un dels casos: més racista a Alemanya i més tradicionalista a Espanya i Itàlia. La tesi de Collotti no ha estat assumida per tots els historiadors, a destacar Javier Tusell, Enrique Modariellos o E.H. Carr, entre d'altres.

## Obres

Les seves obres més destacades foren:
* L'Alemanya Nazi, 1962
* Feixisme, feixismes, 1989
* Diccionari de la Resistència, 2000
# Emma Stebbins

Emma Stebbins (Manhattan, 1 de setembre de 1815 - Manhattan, 25 d'octubre de 1882) va ser una escultora estatunidenca que creà obres en estil neoclassicista. És coneguda com la creadora de la font de l'Àngel de les Aigües (1873) al Central Park de Nova York. Va ser la primera vegada que l'ajuntament de Nova York va encarregar a una dona una obra per a l'espai públic.
Era la sisena dels nou fills de Mary Largin i d'un banquer benestant John L. Stebbins. Des de jove es va interessar per les arts i els pares la van estimular a desenvolupar aquest talent. Va començar amb pintar retrats i altres obres figuratives.
El 1856, el seu germà Henry Georges, aleshores director de la Borsa de Nova York, li va pagar una formació a Roma on va estudiar amb John Gibson i Paul Aker. Allà es va enamorar de l'actriu Charlotte Saunders Cushman, després d'un viatge juntes a Nàpols. Va estar-se a Roma una dècada i allà va descobrir al seu gust per a l'escultura. Stebbins va produir una dotzena d'escultures de marbre i dues obres públiques importants en bronze. Al llibre, Women Artists of All Age (1859), Elizabeth Ellet descriu Stebbins com un exemple perfecte de la dona de bona família que havia aprofitat adequadament les oportunitats que la situació familiar privilegiada i estimuladora li va donar.
El 1870 van tornar junts als Estats Units. Charlotte va morir a Boston el 1876 i Stebbins mai no va tornar a esculpir. Va publicar una biografia i la correspondència de la seva parella Charlotte Cushman: Her Letters and Memories of Her Life (1878).
Stebbins va morir el 25 d'octubre de 1882 a Nova York amb 67 anys i va ser sebollida al cementiri Green-Wood de Brooklyn.

## Referències

* ↑ Harlan, Jennifer «Overlooked No More: Emma Stebbins, Who Sculpted an Angel of New York» (en anglès). The New York Times, 29-05-2019 [Consulta: 19 octubre 2019].
* ↑ «Stebbins, Emma». A: Grove Art Online (en anglès). Oxford University Press, 2003. DOI 10.1093/gao/9781884446054.article.t081128.
* ↑ Stebbins Greenlee, Ralph; Lemuel Greenlee, Robert. The Stebbins Genealogy (en anglès). Philadelphia: Franklin Classics, p. 496–497. ISBN 978-0342712526.
* 1 2 Corinne, Tee A. «Stebbins, Emma (1815–1882).». A: The Queer Encyclopedia of the Visual Arts. (pdf) (en anglès). San Francisco, Calif.: Cleis Press, 2012. ISBN 978-1-57344-874-1.
* ↑ Ellet, Elizabeth. Women Artists in All Ages and Countries (en anglès). nova edició 2010. Whitefish, Montana: Kessinger Publishing, 1859. ISBN 978-1165223329.
* ↑ «Emma Stebbins» (en anglès americà). History of Amercian Women, 06-05-2015. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Stubbins, Emma. Charlotte Cushman: Her Letters and Memories of Her Life (en anglès). nova edició 2018. Philadelphia: Franklin Classics, 1878, p. 332. ISBN 978-0344853746.
# Enneapterygius paucifasciatus

Enneapterygius paucifasciatus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,6 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 2-4 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.