OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Ferrer i Codina

Antoni Ferrer i Codina, també conegut com a Anton Ferrer i Codina, (Barcelona 1837 - 11 d'octubre de 1905) va ser un dramaturg i periodista català.
Es va casar amb l'actriu catalana Carme Parreño.

## Obra dramàtica

* 1867, 20 de gener. Les relíquies d'una mare, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1867, 19 de desembre. Un "jefe" de la Coronela, drama bilingüe (patriòtic) en 3 actes i en vers, estrenat al teatre Romea de Barcelona.
* 1868, 4 de gener. La perla de Badalona, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1868, 21 de novembre. El gat de mar, drama bilingüe en tres actes i un pròleg, estrenat al teatre Romea de Barcelona.
* 1875, El pagès de l'Empordà, drama en tres actes.
* 1875, La casa pairal. En col·laboració amb el reusenc Silvestre Molet, estrenada al Teatre Odeon de Barcelona el 13 de març de 1875
* 1885, 16 de desembre. Otger, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1888, 12 de gener. La comèdia social drama, estrenat al Teatre Romea de Barcelona.
* 1889, 5 de març. Ocells d'Amèrica, comèdia en un acte, estrenada al Teatre Romea.
* 1890, 7 de novembre. A la prevenció, joguina en un acte i en prosa, estrenada al teatre Novetats de Barcelona.
* 1894, 2 d'abril. La tornada d'en Garrofa, quasi monòleg, estrenat al Teatre Romea de Barcelona.
* 1894. Tenorios!, estrenada al Teatre Romea.
* 1895, 12 de març. La suripanta, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1895, 4 de desembre. Toreros d'hivern, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1896, 3 d'octubre. Gallina vella fa bon caldo, comèdia en un acte i en prosa, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1898.- Barbers de Salo.- Sarsuela en un acte
* 1902. Els calaveres, comèdia en tres actes, original d'Alfred Hennequin i E. de Nafac i arranjada per Antoni Ferrer i Codina. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona.
* 1902, 21 d'octubre. L'escolanet de la Pobla, estrenada al Teatre Romea de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Tasis, Rafael «Un procés literari a la barcelona vuitcentista». Serra d'Or, 1, 01-10-1959, pp. 2 - 5. Arxivat de l'original el 2015-02-22 [Consulta: 11 maig 2014]. Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine.
* ↑ «esquela Anton Ferrer y Codina». La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 15, Núm. 2348, Ed. Matí, 12-10-1905, pàg. 1.
* ↑ Anguera, Pere. L'onze de setembre: història de la Diada (1886-1938). L'Abadia de Montserrat, 2008, p. 133. ISBN 9788498830163.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 209.
# Llac Vidraru

El llac Vidraru (romanès: Lacul Vidraru) és un llac artificial de Romania. Es va crear el 1965 per la construcció de la presa Vidraru al riu Argeș. Es troba a l'ombra de les muntanyes Făgăraș. Un poble es troba submergit al fons d'aquest llac.
El llac Vidraru és un llac d'embassament creat el 1965 al riu Arges per a la producció d'hidroelectricitat. Té 465 milions de metres cúbics d'aigua, amb una longitud de 10,3 quilòmetres i una amplada de 2,2 quilòmetres, acumulant una superfície total de 870 hectàrees i profunditat màxima de 155 metres. La seva longitud és d'uns 28 quilòmetres.
Una central elèctrica subterrània es troba a prop del llac, a 104 metres de profunditat sota el massís de Cetatuia. La seva producció anual d'energia és de 400 gigawatts-hora (1,400 TJ) en un any hidrològic mitjà. La capacitat instal·lada de la turbina és de 220 megawatts (300,000 hp).
Al marge dret, a la muntanya Plesa, es pot trobar l'estàtua "Energia", que representa Prometeu amb llamps a la mà, que simbolitza l'electricitat.
Situat entre les muntanyes del massís de Ghitu i a la seva sortida, el llac s'alimenta dels rius Capra, Buda i diversos afluents directes (River Lady i Valsan Cernatul, Valea lui Stan i clar), amb un flux d'alimentació mitjà total de 5,5 metres cúbics per segon.
En acabat de construir-se, va ser el vuitè llac artificial més elevat d'Europa i el vintè del món.
La construcció de la presa de Vidraru va trigar cinc anys i mig a partir del 1960. Per a aquest assoliment, van trigar 42 quilòmetres d'excavació del túnel a través de 1.768 milions de m3 de roca, dels quals prop d'un milió de bandes subterrànies tenen 930.000 m3 de formigó, dels quals 400.000 m3 subterranis i també s'hi van instal·lar 6300 tones d'equips electromecànics.
Al llac Vidraru, la gent pot practicar l'esport extrem del salt de pont. Només uns centenars de metres de la presa de turistes poden anar a la Casa Argeseana i al moll on es practiquen curses d'embarcacions d'esbarjo.
L'única carretera per accedir al llac Vidraru és l'espectacular Transfăgărășan (DN7C), que va de Curtea de Arges a Cârțișoara i que passa per davant de la central hidroelèctrica, a la presa de Vidraru i al voltant del llac Vidraru.

## Referències

* 1 2 «Lacul Vidraru - care este povestea lui și ce activități poți face în zonă» (en romanès), 16-06-2021. [Consulta: 2 agost 2021].
* ↑ author., Mallows, Lucy,. Transylvania [2017 : the Bradt travel guide]. ISBN 978-1-78477-053-2.
# Heracleó d'Egipte

Heracleó (en llatí Heracleon, en grec Ἡρακλέων) va ser un gramàtic grec nascut en algun lloc d'Egipte, que és mencionat a Suides i també per Esteve de Bizanci, Harpocratió i Eustaci d'Epifania. Les seves obres no es conserven.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology Vol. 2 (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., p. Pàg. 393 [HERACLEON] (disponible també a quod.lib.umich.edu).
# Devario spinosus

Devario spinosus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, F.F., 2001. Phylogeny and species diversity of the South and Southeast Asian cyprinid genus Danio Hamilton (Teleostei, Cyprinidae). Department of Zoology, Stockholm University and Department of Vertebrate Zoology, Swedish Museum of Natural History, Estocolm, Suècia.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plaça al Milicià Desconegut

Antiga plaça situada al cor del Barri Gòtic de la ciutat de Barcelona, entre la placeta del Pi i la plaça de Sant Josep Oriol, i en un lateral de l'església del Pi. S'hi pot trobar una pintada original, amb cal·ligrafia de traç irregular, que ha sobreviscut als 40 anys de Dictadura Franquista, i en la que es pot llegir: Plaça del Milicià Desconegut.
Record d'una ciutat llibertària i anarquista, que es deixa engolir per un turisme massiu, que resta molt llunyà d'aquell passat descrit per George Orwell en el seu llibre “Homenatge a Catalunya”.
El 2004, i un cop rehabilitat l'edifici de la Placeta del Pi número 2, l'Ajuntament de Barcelona va col·locar una placa de bronze a la seva façana amb el text següent:
ENTRE EL 1937 I EL 1939, AQUESTA PLAÇA VA REBRE EL NOM DE PLAÇA DEL MILICIÀ DESCONEGUT “EN MEMÒRIA D'AQUELLS QUE VAN DONAR LA SEVA VIDA EN LA DEFENSA DELS SEUS IDEALS” BARCELONA, ABRIL DE 2004.
# Esteban Burgos

Esteban Rodrigo Burgos (Salta, Argentina, 9 de gener de 1992) és un futbolista argentí que juga com a defensa central pel Defensa y Justicia.
Burgos va debutar al club local Gimnasia y Tiro,;com a sènior el 2011. Després de ser titular habitual la temporada 2012–13 va fitxar pel Talleres de Córdoba, de Primera B Nacional el 28 de juny de 2013.
Burgos va debutar com a professional el 14 d'agost de 2013, com a titular en un empat 1–1 a casa contra el Club Atlético Douglas Haig. Després de guanyar-se novament la titularitat, va fitxar pel Godoy Cruz Antonio Tomba de la Primera Divisió el 10 de juliol de l'any següent.
Burgos va debutar a la màxima categoria el 27 d'agost de 2014, com a titular en una victòria per 1–0 a fora contra Rosario Central. Després de no haver jugat massa, el 5 de gener de 2016 va anar cedit a aquest darrer club, per 18 mesos.
El 7 de juliol de 2017 Burgos marxà a l'estranger per primer cop en la seva carrera, en signar contracte per dos anys amb el club de Segona Divisió AD Alcorcón. Hi va debutar el 19 d'agost, com a titular, en un empat 0–0 a casa contra l'Sporting de Gijón.
L'1 de juliol de 2019, com a agent lliure Burgos va fitxar per la SD Eibar de La Liga, per tres anys.

## Referències

* ↑ «Esteban Burgos jugará la próxima temporada en Talleres de Córdoba» (en castellà). El Intransigente, 28-06-2013. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Talleres empató 1–1 con Douglas Haig en el Kempes» (en castellà). Cadena 3, 15-08-2013. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Finalmente, Esteban Burgos jugará en Godoy Cruz de Mendoza». 10 juliol 2014. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Godoy Cruz se llevó una ajustada victoria ante Central en Rosario» (en castellà). ESPN Deportes, 27-08-2014. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «El defensor Esteban Burgos es el segundo refuerzo de Central para esta temporada» (en castellà). La Capital, 05-01-2016. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Esteban Burgos nueva incorporación para la A.D. Alcorcón» (en castellà). AD Alcorcón, 07-07-2017. [Consulta: 9 juliol 2017].
* ↑ «Esteban Burgos, nuevo jugador armero» (en castellà). SD Eibar, 01-07-2019. [Consulta: 2 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Esteban Burgos a BDFutbol
* Esteban Burgos a ESPN FC
* Esteban Burgos, Fitxa a Soccerway
# Antonio Sánchez

Antonio Sánchez és el nom dels següents personatges:
* Antoni Sánchez Ballesteros (Palma, 1971), expilot de motociclisme balear
* Antonio Sánchez Cabeza (Barcelona, 1985), més conegut com a Toni, futbolista català
* Antonio Sánchez de la Calle (Palma, 1971), més conegut com a Antonio Calle, futbolista espanyol
* Antonio Sánchez García (Madrid, 1970), exciclista espanyol
* Antonio Sánchez Lucas (Almodóvar del Río, 1970), polític català d'origen andalús. Alcalde de l'Espluga de Francolí
Altres:
* José Antonio Sánchez Domínguez (Isla Cristina, 1953), periodista espanyol
* Antonio Manuel Sánchez Gómez (Fuengirola, 1979), més conegut com a Manu Sánchez, futbolista espanyol
# Laureà Dalmau i Pla

Laureà Dalmau i Pla (Agullana, 15 d'abril de 1886 - Girona, 2 de febrer de 1969) fou un metge, escriptor i polític català. Era fill de Rafaela Pla i Barris natural de Vilajuïga i de Pere Dalmau i Martí forner del poble de Vilajuïga. Estudià el batxillerat a Girona. Un cop llicenciat en medicina, exercí un temps a Vilajuïga i s'establí a Girona, alhora que també es dedicà a la literatura, participà en els Jocs Florals, milità al Centre Nacionalista Republicà i publicà poemes al setmanari Catalanitat (1910-1911), fundat per ell amb Miquel de Palol i Felip. Des del 1931 milità a Esquerra Republicana de Catalunya, partit amb el qual fou elegit diputat per Girona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1932 juntament amb el futur alcalde Pere Cerezo i Hernáez. Fou un dels ponents de l'Estatut de Núria. Durant la guerra civil espanyola fou director de l'Hospital Santa Caterina de Girona. En acabar la guerra va marxar cap a l'exili, del qual va tornar el 1949. Casat amb Laura Norat i Puig foren pares de Francesc Dalmau i Norat, resistent antifranquista i també diputat al Parlament de Catalunya.

## Obres

* Cercant la fossa (1908).
* El sacrilegi (1918), obra de teatre.
* A Girona, poema.
* Samuel, fragment de novel·la presentat als Jocs Florals de Barcelona de 1924

## Referències

* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques

## Enllaços externs

* Biografia
* Laureà Dalmau i Pla - Galeria de Metges Catalans
# Desarenador

Un desarenador és una estructura dissenyada per a retenir la sorra que porten les aigües utilitzades o les aigües superficials a fi d'evitar que ingressin, al canal d'aducció, a la central hidroelèctrica o al procés de tractament, i ho obstaculitzin creant seriosos problemes.
Existeixen diversos tipus de desarenadors, els principals són:
* Desarenador Longitudinal;
* Desarenador de vòrtex.

## Desarenador longitudinal

El seu funcionament es basa en la reducció de la velocitat de l'aigua i de les turbulències, permetent així que el material sòlid transportat en suspensió es dipositi en el fons, d'on és retirat periòdicament.
Normalment es construeixen dues estructures paral·leles, per a permetre la neteja d'una de les estructures mentre l'altra està operant.
# Plaça d'Alfons el Magnànim

La plaça d'Alfons el Magnànim, també coneguda com El Parterre és una plaça de la ciutat de València situada a la fita entre els barris de Sant Francesc i la Xerea, al districte de Ciutat Vella. Al nord fita amb els jardins de la Glorieta i el carrer de la Pau; al sud, fita amb el carrer del Pintor Sorrolla.

## Història

El jardí del Parterre fou construït pel 1850 sobre uns solars de l'antiga Plaça de la Duana, lloc considerat per Martínez Aloy com el més baix de la ciutat. Per aquella època es plantaren 47 magnòlies i 2 araucàries, arbres procedents del jardí del Palau Arquebisbal de València. No sería fins a la col·locació de l'Estàtua aqüestre del Rei Jaume el Conqueridos al bell mig a la plaça quan quedà definida l'organització d'aquesta, el 1891.
Antigament comptava amb quatre estanys circulars, un a cada extrem del jardí, dels quals sols se n'ha conservat un, el de la part septentrional i és el dedicat al déu romà Neptú, que hi figura esculpit per Ponsonelli. La gran riuada de 1957 danyà el jardí destruint les tres fonts i estanys, així com gran part de les espècies botàniques del jardí. D'entre els arbres que sobrevisqueren a la riuada destaca un gegantesc ficus.
El 1901 es construeix un banc corregut de pedra amb respatler de forja de ferro que rodeja el jardí.

## Forma

Com a element destacable es troba en bell mig de la plaça una estàtua de Jaume el Conqueridor, esculpida per Agapit Vallmitjana. Envoltada pels tres costats per vies d'automòbil i al quart per un passeig semitransitable, la plaça forma un illot enmig que se situa a un lleu desnivell i per accedir-hi, cal baixar uns esgraons. És vallada i el terra és coberta d'arena, amb quatre zones petites ajardinades. Al punt septentrional, hi ha una benzinera i un estanc adossats i uns arbres entremig.

## Edificis de la plaça

Entre els edificis que sobremiren la plaça, hi ha un dels tres Corte Inglés de la ciutat, l'oficina d'informació turística autonòmica, i el Palau de Justícia. Situada a poca distància hi ha la seu de la Universitat de València a Ciutat Vella.

## Paper festiu

És el punt final tradicional de la processó cívica que porta la Senyera des de l'Ajuntament el Nou d'Octubre.

## Vegeu també

* El rei Alfons el Magnànim, que dona nom a la plaça.

## Referències

* «Infociudad. El Parterre». Web municipal. Ajuntament de València. [Consulta: 7 gener 2012].
* «Jardines: El Parterre - Pl.Alfonso el Magnánimo» (en espanyol). J. Diez Arnal. [Consulta: 7 gener 2012].
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Barranc de la Salada

El Barranc de la Salada és un corrent fluvial de la Noguera, ue neix al Montsec de Rúbies i desemboca al riu Boix.

## Afluents

* Barranc dels Escallissos: 41° 59′ 48.90″ N, 1° 0′ 47.23″ E﻿ / ﻿41.9969167°N,1.0131194°E﻿ / 41.9969167; 1.0131194

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Esteban Cabezos Morente

Esteban Cabezos Morente va ser un militar espanyol que va participar en la Guerra civil.

## Biografia

Abans de la contesa havia estat aparellador d'obres. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies republicanes, on va aconseguir la graduació de major de milícies. L'abril del 1937 va assumir el comandament de la 33a Brigada Mixta, en el front de la Serra de Guadarrama. Tal com apunta Manuel Tagüeña, Cabezos Morente s'hauria encarregat d'organitzar un bon treball de fortificació. L'abril del 1938 va assumir el comandament de la 3a Divisió, en substitució de Tagüeña. La seva unitat va tenir un destacat paper durant la batalla de l'Ebre, sostenint sagnants combats enfront de Vilalba dels Arcs. Amb posterioritat el major Domingo García Fermín el va succeir al capdavant de la 3a Divisió.
Després del final de la contesa es va exiliar a França al costat de les restes de l'Exèrcit republicà, i posteriorment a Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 Tagüeña Lacorte, 2005, p. 163.
* ↑ Engel, 1999, p. 45.
* ↑ Mezquida, 1979, p. 39.
* ↑ Cabrera Castillo, 2002, p. 52, 462.

## Bibliografia

* Cabrera Castillo, Francisco. Del Ebro a Gandesa. La batalla del Ebro, julio-noviembre 1938. Almena, 2002.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Mezquida, Luis María. La batalla del Ebro. Asedio de Tortosa y combates de Amposta. Del río Guadalope al Gayá, con las ocupaciones del Falset, Montblanc, Valls, Reus y Tarragona (1938-1939). Diputación Provincial de Tarragona, 1970.
* Tagüeña Lacorte, Manuel. Testimonio de dos guerras. Barcelona: Planeta, 2005.
# Antonio de Escaño y García de Cáceres

Antonio de Escaño y García de Cáceres (Cartagena, 1750 - Cadis, 12 de juliol de 1814) va ser un militar i marí espanyol.

## Biografia

Va ingressar com guardiamarina als 17 anys i partició en gairebé totes les grans operacions navals que va sostenir Espanya en la seva època: la expedició contra Alger en 1783, la defensa de Cadis en 1797 enfront de l'esquadra britànica de Jervis, la batalla de Brest, la de Finisterre i la batalla del cap de Sant Vicent, en la qual, gràcies a la seva visió militar, va aconseguir salvar el vaixell almirall espanyol, el Santísima Trinidad, quan el seu comandant José de Córdoba y Rojas "va perdre els papers", i per la qual cosa va rebre l'encomana de l'Orde de Sant Jaume.
Per la seva gran experiència nàutica i militar, i pel seu càrrec de segon cap de l'esquadra espanyola a les ordres de Federico Gravina, va ser designat pels caps espanyols per exposar davant Pierre de Villeneuve la seva opinió contrària a la de l'almirall francès en la cèlebre reunió a bord del Bucentaure, o sigui, la de romandre dins de la badia gaditana i no intentar trencar el cèrcol anglès. Villeneuve no li va fer cas i va ordenar la sortida a la recerca dels navilis d'Horatio Nelson. Malgrat haver resultat ferit en la batalla de Trafalgar, va ser Escaño qui va comunicar Manuel Godoy el resultat del combat, ja que «la situació en què es troba el tinent general Federico Gravina, de resultes d'un tret de metralla que per fi de l'acció d'ahir va rebre en el seu braç esquerre, no li permet donar a V.E. notícia d'aquest combat sagnant».
Ascendit a tinent general de l'Armada, Escaño va ser nomenat Ministre de Marina per la Junta Suprema Central (1808-1810), i en 1810 va ser escollit membre del Consell de Regència d'Espanya i Índies. Quan aquest organisme va dimitir després de la convocatòria i inici de les Corts de Cadis, va ser l'únic membre al que es va autoritzar la residència a la ciutat. I en ella va morir a mitjan 1814, pocs dies després de ser nomenat capità general de Cartagena, càrrec del que no va arribar a prendre possessió.

## Reconeixements

En l'actualitat existeix una escola de l'Armada que porta el seu nom: Escola d'Especialitats «Antonio de Escaño», situada a Ferrol (La Corunya).

## Referències

* ↑ «Ministres de Ferran VII». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 16 juliol 2017].
* ↑ Escuela de Especialidades Antonio de Escaño

## Bibliografia

* Elogio histórico del Excmo. Sr. d. Antonio de Escaño.. Madrid: Imprenta de la Real Academia de la Historia, 1852, p. 489 [Consulta: 17 gener 2015].

## Enllaços externs

* Escuela de Especialidades de la Armada "Antonio de Escaño"
# Llibre de Jonàs

El Llibre de Jonàs és un llibre de l'Antic Testament. Es va escriure al segle viii aC.
Narra una coneguda història, que comença quan Jonàs és enviat per Jahvè a predicar a Nínive «ja que el clam de la seva dolenteria ha pujat davant meu» (Jn, 1,1). Desobeint la voluntat divina, Jonàs s'embarca cap a Tarsis (a Hispania). Durant la travessa, s'esdevé una gran tempesta i els mariners, després de fer-ho a sorts, interroguen Jonàs, que admet que la tempesta és culpa seva per haver fugit de Jahvè i els aconsella que el llencin al mar, cosa que finalment fan i, d'aquesta manera, aconsegueixen que el mar es calmi. Un gran peix (que tradicionalment s'ha descrit com una balena) engoleix Jonàs. Després de tres dies de meditació i penediment, Déu mana que el peix vomiti Jonàs en una platja perquè aquest, ara sí, segueixi les ordres i es dirigeixi a Nínive.
El Nou Testament veu en la història de Jonàs una prefiguració de la mort i ressurrecció de Jesús, car Jonàs va estar tres dies al ventre de la balena i va tornar a la vida. La història és un signe de la misericòrdia divina.
Jonàs és esmentat al Corà.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.6. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 2 desembre 2014].
# Hauwa Ibrahim

Hauwa Ibrahim és una advocada nigeriana que lluita en favor dels drets humans al seu país.
Coneguda per defensar els condemnats sota les lleis de la xara islàmica, lleis que estan especialment vigent en 12 províncies del nord del seu país. Des de 1997 ha actuat en 47 casos, majoritàriament de dones acusades d'adulteri i amb la possibilitat que la seva condemna sigui la mort per lapidació. Entre altres casos cal destacar els d'Amina Lawal, Safiya Hussaini i Hafstau Abubákar, tots ells amb gran ressò mundial.
L'any 2005 fou guardonada amb el Premi Sàkharov per la Llibertat de Consciència, concedit pel Parlament Europeu, juntament amb l'associació cubana Damas de Blanco i Reporters Sense Fronteres.