OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Elisa Bremon d'Espina

La Casa Elisa Bremon d'Espina és un edifici situat al carrer Gran de Gràcia, 61 de Barcelona, catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construït sobre una parcel·la estreta, consta de planta baixa amb dos locals comercials a banda i banda de la porta d'entrada, així com quatre pisos d'habitatges i un terrat.
La façana, conservada pràcticament intacta, s'articula a partir d'un eix central presidit per una gran tribuna en vertical que cobreix les dues primeres plantes, però ja no conserva els vitralls policroms. Als costats d'aquesta composició hi ha balcons independents d'escàs desenvolupament aeri i de planta lleugerament lobulada. La tercera planta trenca amb aquesta dinàmica vertical, ja que presenta un únic balcó corregut on s'obren les tres finestres existents. En aquest darrer pis, el balcó no és lobulat sinó rectilini. El coronament és ondulant, dividit en tres cossos separats per formes de dos lòbuls. Les baranes dels balcons presenten un tipus de retícula descendent amb puntuals motius florals.
També és ressenyable la decoració esculpida al damunt de totes les portes i balcons, de temàtica sobretot floral als balcons i per la tribuna, sobretot hi destaquen els motius de línies ondulants i espirals. Al darrer pis, la barana del balcó destaca per unes formes més regulars. La fusteria de la porta presenta parcialment motius florals i línies toves, molt similars a les del fris que la corona.

## Història

Va ser encarregat el 1904 per Elisa Bremon i Valadia (†1929), vídua del corredor reial de canvis Joaquim Maria Espina i Valldejuli, a l'arquitecte Jeroni Ferran Granell i Manresa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Elisa Bremon d'Espina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Colegio de Corredores: reales de cambios de la plaza de Barcelona en 3 Febrero 1863, 1863.
* ↑ La Veu de Catalunya (edició vespre), 03-04-1929, p. 1.
* ↑ «Geronimo Granell. Gran de Gràcia 61. Enderrocar i construir casa». Q127 Foment 1661/1904. AMCB, 01-06-1904.

## Enllaços externs

* «Casa Elisa Bremon d'Espina». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Gabriel Figueroa Flores

Gabriel Figueroa Flores (Mèxic, 16 d'octubre de 1952) és un fotògraf mexicà.
Fill del camerògraf i director de fotografia Gabriel Figueroa Mateos, amb catorze anys va rebre la seva primera càmera fotogràfica, una Nikon F, apuntant-se a un taller d'aprenentatge a la seva escola. Entre 1970 i 1973 va estudiar Comunicació a la Universitat Iberoamericana de Mèxic, però després d'assistir a un taller de fotografia d'Ansel Adams va decidir dedicar-se professionalment a la fotografia. Per això entre 1974 i 1977 va estudiar un grau en Art i Fotografia en Londres. La seva formació la va completar amb cursos impartits per Manuel Álvarez Bravo, Arnold Newman i Eikoh Hosoe.
S'ha encarregat de mantenir i restaurar l'obra del seu pare. Ha publicat diversos llibres, entre els quals es troben Sinaloa de 1986, Archipiélago Revillagigedo. La Última Frontera de 1988, Arquitectura Fantástica Mexicana de 1991, Lugares prometidos de 2006 i Arenas Nómadas de 2012. Un dels seus temes fotogràfics significat són els paisatges, sobre els quals ha realitzat exposicions en diferents països.

## Referències

* 1 2 Auer, Michèle y Michel. Encyclopédie internationale des photographes de 1839 à nos jours/Photographers Encyclopaedia International 1839 to the Present (en francés, inglés). Volumen I (A-K). Hermance: Editions Camera Obscura, 1985. ISBN 978-2-903671-05-2.
* ↑ «La fotografía de Gabriel Figueroa Flores, a París». El Universal.mx, 14-06-2013. [Consulta: 21 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Web de l'autor
# Portada/article desembre 20
## Genji Monogatari

Genji Monogatari (源氏物語), o El relat de Genji, és una obra destacada de la literatura japonesa escrita al segle xi, durant l'auge del període Heian. És atribuïda a l'escriptora japonesa Murasaki Shikibu. Gran part de la importància d'aquesta obra rau en el fet que hom la considera la primera novel·la, o la primera novel·la moderna, així com la primera novel·la psicològica o la primera novel·la en considerar-se un clàssic, punt que encara és motiu de debat (vegeu importància).
# Mountain View (Colorado)

Mountain View és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2005 tenia 529 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mountain View tenia 569 habitants, 272 habitatges, i 130 famílies. La densitat de població era de 2.441 habitants per km².
Dels 272 habitatges en un 23,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 30,5% hi vivien parelles casades, en un 11% dones solteres, i en un 52,2% no eren unitats familiars. En el 41,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 34,1% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.364 $ i la renda mediana per família de 42.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.917 $ mentre que les dones 27.063 $. La renda per capita de la població era de 21.425 $. Entorn del 12,2% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mountain View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mountain View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Phyllotis gerbillus

Phyllotis gerbillus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. És endèmic del desert de Sechura (nord-oest del Perú), on viu a altituds d'aproximadament 50 msnm. El seu hàbitat natural són les zones sorrenques amb mesquit. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. La taxonomia de P. gerbillus encara es debat.

## Referències

* ↑ Zeballos, H.; Vivar, E. Phyllotis gerbillus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 1 abril 2017.
# Castell de Ferran (Passanant i Belltall)

Castell de Ferran és una torre quadrada de 10 metres d'alçada del municipi de Passanant i Belltall (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La fortalesa està documentada del segle xiv. Va ser restaurada durant la dècada dels 70 del segle xx.

## Història

L'indret de la Pobla de Ferran, fou població emmurallada, com ho demostren les restes del portal situat vora el camí de Guimerà. S'originà a l'edat mitjana a l'entorn d'un castell del qual s'ha localitzat fins a l'actualitat una referència documental ja tardana del segle xiv, en concret l'any 1384, el ciutadà barceloní Jaume Galliners permutà amb el monestir de Santes Creus el castell de la Sala de Comalats pel de Ferran, ambdós situats dins la vegueria de Montblanc.

## Descripció

D'aquesta antiga fortalesa en resta avui dia una torre de guaita, de planta quadrada, que es conserva fins a una alçada de 10 m i que fou molt restaurada a la darreria dels anys setanta. És d'ús privat.

## Referències

* 1 2 «Castell de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Castell de Ferran». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.

## Enllaços externs

* «Castell de Ferran». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Castell de Ferran (Passanant) a Castells Catalans
# Gilbert Brutus

Gilbert Brutus (Portvendres, 2 d'agost del 1887 – Perpinyà, 7 de març del 1944) va ser un jugador, dirigent, entrenador i àrbitre català de rugbi a 15, mort per activitats de la Resistència durant la Segona Guerra Mundial.

## Carrera esportiva en rugby a 15

Jugador en la posició de centre, va debutar en l'"Stade Toulousain", després va ser capità de l'Associació Esportiva Perpignanaise (ASP) de segona divisió el 1911 i formà part de l'equip fundacional de l'extraordinari equip "Estadi Olímpic Perpignanais" (SOP) del qual va ser també capità el 1913.
Com a dirigent de club va participar en l'acostament ASP i SOP que va donar a llum el 1919 a la "Unió Esportiva Perpignanaise" (USP) el 1921. En tant que entrenador, portà jugadors famosos, com Joseph Pascot a l'USAP i Jean Galia i Ernest Camo als "USOS Quillan".
Va arbitrar dues finals consecutives del campionat de França de rugbi, entre les ciutats de Tolosa de Llenguadoc i Baiona, el 1922 i 1923. Va ser seleccionador i també president nacional del Comitè de les seleccions durant els anys 1930, en companyia de Jules Cadenat. Finalment, també va ser directiu de l'USAP.

## Segona Guerra Mundial

Membre de la Resistència, va dirigir diversos grups especialitzats en obtenció d'informació als Pirineus Orientals, i va ser arrestat una primera vegada al començament de l'any 1943 per ser transferit a la presó de Montpeller, on fou alliberat pel director en persona (per falta de motius).
Membre de l'Exèrcit Secret del general Delestraint, fou arrestat una segona vegada a Perpinyà com a supervisor responsable dels grups d'informacions del Llenguadoc-Rosselló. Fou llavors torturat a mort per la Gestapo i la milícia en un calabós de l'antiga ciutadella, on va morir el 7 de març del 1944 de matí.
En recordança seva, l'estadi de l'equip de rugbi a 13 Dragons Catalans porta des de fa decennis el seu nom. A Perpinyà, dos altres jugadors de rugbi han donat nom als seus estadis: Aimé Giral i Jean Laffon (tots 2 morts a la Primera Guerra Mundial), així com una de les avingudes de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Gilbert Brutus». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Magnesiovoltaïta

La magnesiovoltaïta és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de la voltaïta.

## Característiques

La magnesiovoltaïta és un sulfat de fórmula química K₂Mg₅Fe₃$^{3+}$Al(SO₄)₁₂·18H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. Cristal·litza en el sistema isomètric. Es troba en forma de cristalls isomètrics de fins a 2 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. És l'anàleg de magnesi de la voltaïta. També és l'anàleg de potassi de l'amoniomagnesiovoltaïta. Químicament és una espècie relacionada amb la pertlikita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Alcaparrosa, a Cerritos Bayos, Calama (Regió d'Antofagasta, Xile). Es troba a les zones d'oxidació de masses pirítiques en condicions cada vegada més àrides. Sol trobar-se associada a altres minerals com: yavapaiïta, voltaïta, tamarugita, romboclasa, òpal, coquimbita i alum-(Na).

## Referències

* ↑ «Magnesiovoltaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Pont ferroviari del riu Gauja

El Pont ferroviari del riu Gauja (en letó: Salu tilts) és una pont ferroviari que travessa el riu Gauja a la localitat Ūdriņi (Letònia), com a part de la línia de tren Riga – Valka - Pskov. Va ser inaugurat pels volts de 1889.
On el pont creua el riu s'hi troben uns petits ràpids anomenats, "Strenču", que inclouen sis salts que poden ser navegats utilitzant canoes.

## Referències

* ↑ «History of Strenči». Strenču novada pašvaldība, 2014. Arxivat de l'original el 22 de gener 2015. [Consulta: 8 juny 2014].
* ↑ «THE river GAUJA description». "Baili" Camping, 2006. [Consulta: 8 juny 2014].
# Mountain View (Oklahoma)

Mountain View és un poble dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 880 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mountain View tenia 880 habitants, 381 habitatges, i 243 famílies. La densitat de població era de 679,5 habitants per km².
Dels 381 habitatges en un 25,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 34,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 22,4% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.583 $ i la renda mediana per família de 33.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.250 $ mentre que les dones 19.375 $. La renda per capita de la població era de 16.677 $. Entorn del 19,1% de les famílies i el 20,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mountain View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mountain View». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Platja del Cavet

La Platja del Cavet es troba en la zona de llevant dins el municipi de Cambrils (Baix Camp).
Està situada en la urbanització coneguda com a Sol Cambrils. Està limitada l'oest pel passeig de les palmeres i a l'est per la riera de Maspujols.
La seva sorra és de sorra gruixuda i pedres. De longitud de 669 m i una amplada mitjana 21 m. És una de platges d'ocupació mitjana en temporada alta, ja que es troba al costat de la platja del Prat d'en Forès i de l'Esquirol, les dues platges molt més llargues i de sorra molt més fina que la del Cavet.
S'hi pot accedir amb transport públic d'autobusos i vehicle privat. Té una zona de pàrquing molt propera. Al llarg de les platges de llevant hi ha un passeig per vianants que incorpora carril bici. La platja del Cavet disposa de servei de dutxes, papereres i fonts. Existeix una rampa de fusta per fer la platja més accessible. Durant la temporada estiuenca es neteja la sorra diàriament.
Té com a màxim interès una zona d'aiguamolls a la desembocadura de la riera de Maspujols. Com a mostra de com eren les antigues platges formades per dunes i llacunes cobertes de flora i fauna, a uns 400m. de la costa es conserva una duna fòssil.

## Referències

* ↑ "Guia de platges”: Patronat de Turisme- Ajuntament de Cambrils, 2005. p.5.
* ↑ “Guia d'accessibilitat”: Patronat de Turisme- Ajuntament de Cambrils, 2003. p. 44.
* ↑ Moreno, Marta; Sarrà, Fàtima. L'Escola passeja per Cambrils. Ajuntament de Cambrils. Cambrils: Ajuntament de Cambrils, 2000, p. 19. ISBN DL T. 1245-2000.
# Néidorf

Néidorf (en rus: Нейдорф) és un poble de l'óblast d'Omsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 205 habitants. Pertany al districte rural de Mariànovka.

## Referències

* ↑ Почвенная карта России
* ↑ Топографическая карта Омской области
# Gilbert D. Johnson

John Gilbert (10 de setembre, 1927 - Pinecrest, Florida, 8 de setembre, 2002) Va ser un trompetista i professor, que va estudiar a la "Julius Hartt School of Music" de la Universitat de Hartford va rebre una llicenciatura i al Curtis Institute of Music de Filadèlfia. Mentre estudiava trompeta amb Sigmund Hering i Samuel G. Krauss.
Johnson també va actuar amb els Boston Pops i Asbury Park Municipal Band; va ser nomenat trompeta principal de la Filharmònica de Buffalo el 1950 abans d'allistar-se a la Marina dels Estats Units per a la Guerra de Corea; trompeta principal de la Filharmònica de Nova Orleans (1952-1958); i trompeta solista de la Florida Philharmonic. La seva carrera pedagògica va durar més de 37 anys al Curtis Institute of Music i a la Universitat de Temple (1965-1975), i professor de trompeta a la Universitat de Miami (1975-2002).
Els seus antics alumnes més coneguts: Luis Araya, Richard Burkart, Jason Carder, David Champouillon, Elliot Del Borgo, John Holt, Alan Hood, Stuart Laughton, Charles Francis Leinberger, Joseph Phelps, Leon Rapier, David Sampson, José Sibaja, Joey Tartell, Chris Tedesco, Scott Thornburg, Wilmer Wise, Vance woolf, ocupen càrrecs en nombroses orquestres importants, en grups internacionals de metalls, en facultats de les principals universitats i com a compositors.
Els seus enregistraments de literatura en solitari i repertori simfònic són llegendaris pel seu alt nivell de musicalitat, qualitat de to i estil, mantenint la posició de la trompeta com a membre de l'orquestra i com a instrument solista. Entre els enregistraments en solitari importants destaquen El Messies de Händel amb l'Orquestra de Filadèlfia i el Cor del Tabernacle Mormó, el Concert per a trompeta de Haydn, el Concertino de Riisager, tots dos amb l'Orquestra de Filadèlfia, i la Sonata per a trompeta de Hindemith amb Glenn Gould.

## Bibliografia

* Gilbert Johnson, Artist and Teacher (1999), David Champouillon
* Gilbert Johnson, Hayden: Wind Concertos (1998), James Madeja
* News from the Trumpet World (January 2003) (2003), Todd Davidson
* The 1976 National Trumpet Symposium: A Synopsis (1976), Allan Keith Amstutz
* The 1999 ITG Conference Richmond, Virginia (1999), Scott Paul Sorenson i Michael Caldwell

## Referències

* ↑ https://www.discogs.com/artist/833159-Gilbert-Johnson
* 1 2 3 https://www.databrass.org/Johnson,_Gilbert
* 1 2 3 4 5 https://trumpetguild.org/content/itg-news/301-international-trumpet-guild-announces-awards
# Ploemel

Ploemel (en bretó Pleñver) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.388 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.512 | 1.378 | 1.396 | 1.640 | 1.892 | 2.047 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Gildas Belz | Divers gauche |
# Ploeren

Ploeren (en bretó Ploveren) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 6.004 habitants. Engloba les fraccions de Kéranguen, Le Bondon, Le Vincin i Culéac. Limita al nord-oest amb Mériadec, a l'oest amb Plougoumelen, a l'est amb Gwened, al sud-oest amb Baden, al sud amb Arradon, al nord amb Plescop i al sud-est amb el Golf de Morbihan. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2005 | 2006 |
| 910 | 1031 | 1584 | 2114 | 2709 | 3974 | 5929 | 6004 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1947-1969 | Jules Gillet |
| 1969-1971 | Joseph Cloerec |
| 1971-1983 | P. Le Douarin |
| 1983-1995 | Rémy Tual |
| 1995-2001 | Joseph Allano |
| 2001- | Corentin Hily |

## Personatges il·lustres

* Mathieu Berson: jugador de futbol del Toulouse Football Club des de 2008
* Gildas Jaffrennou: 1909-2000 Luthier i harpista bretó

## Galeria d'imatges

* Senyalització bilingüe
* Església de Saint Martin
* Porta de l'església
# Pomarós

Pomarós (en francès Poumarous) és un municipi francès situat al departament dels Alts Pirineus i a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 116 | 133 | 114 | 112 | 106 | 119 | 122 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Fourcade | PRG |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Picotet barrat

El Picotet barrat (Picumnus aurifrons) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida de l'extrem sud-est de Colòmbia, est del Perú, Brasil amazònic, nord de Bolívia i sud-oest del Brasil.
# Picota

«Picota» té aquests significats:
* Picota, gènere musical mexicà
* Toponímia:
# Picotet cellablanc

El picotet cellablanc (Sasia ochracea) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita el sotabosc de la selva humida i zones de bambú, a les terres baixes i muntanyes fins als 2000 m, del nord i est d'Índia, Myanmar, Tailàndia i Indoxina.

## Referències

* ↑ The IUCN Red List of Threatened Species. Version 2017-2.
# Poddúbnoie

«Poddúbnoie» té aquests significats:
* Poddúbnoie (Uliànovsk), localitat de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia
* Poddúbnoie (Vorónej), localitat de l'óblast de Vorónej, a Rússia
# Pont-canal del Fresquel

El pont-canal del Fresquel és un pont canal en arc situat prop de Carcassona al departament de l'Aude. Gràcies a aquesta construcció el Canal del Migdia permet superar el riu Fresquel, alfuent de l'Aude. Es va construir entre 1802 i 1810 quan es va desviar el canal per tal que pogués passar pel centre de Carcassona.
# Pinus culminicola

Pinus culminicola és una espècie de conífera de la família Pinaceae endèmica del nord-est de Mèxic, sovint per sobre dels 3.000 m d'altitud a Sierra Madre Oriental.

## Característiques

És un arbust de mida mitjana, arriba a fer 1,5-5 m d'alt, les fulles es disposen en fascicles de cinc i són primes i fan 3-5,5 cm de llargada. Les pinyes són globoses de 3-4 cm de llarg i ample.

## Distribució

La seva distribució és molt localitzada en cims del nord de Sierra Madre Oriental a Coahuila de Zaragoza i Nuevo León, i només és abundant a, Cerro Potosí (3.713 m). Es troba a grans altituds des de 3.000 a 3.700 m, i forma el límit arbori de la seva zona. No va ser descobert fins a l'any 1959.

## Referències

* ↑ «Pinus culminicola (Potosí piñon) description - The Gymnosperm Database». [Consulta: 4 abril 2023].

## Enllaços externs

* Photos of shrubs and foliage (scroll half-way down)
* Photo of cones (scroll half-way down)
# Pont de Can Marcús

El Pont de Can Marcús és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de dos arcs, de pedra i maons, pla i amb abaranes de pedra. Els dos arcs són desiguals un de molt gran i alt, amb una fita a l'entrada es llegeix: CAMINO PARTICULAR,MARCUS AÑO 1923, al mig una altra pedra diu: JR-RV-1923.
Separats uns metres d'un parc més petit deixa pasar l'aigua del molí de les pipes que està al tocar.Passa per sobre de la riera d'arbúcies, afluent per l'esquerra de la Tordera.

## Referències

* 1 2 «Pont de Can Marcús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Polidor de Rodes

Polidor de Rodes (en llatí Polydorus, en grec antic Πολύδωρος) fou un destacat escultor grec nadiu de l'illa de Rodes.
Va ser un dels associats amb Agesandre en l'execució del famós grup de Laocoont, i no es descarta que pogués ser el fill d'Agesandre, ja que hi ha la tradició que aquest escultor va fer el Laocoont i els seus fills les estàtues dels fills del sacerdot d'Apol·lo. La seva època no està ben establerta, però es pensa que hauria viscut al segle II aC. Plini el Vell menciona un artista del mateix nom, que treballava el bronze i feia estàtues d'athletas et armatos et venatores sacrificantesque. També diu que el seu nom apareix en una inscripció de les Estàtues de Sperlonga. (Naturalis Historia XXXIV. 8. s. 19. § 34).

## Referències

* ↑ 2.Polydorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 461-462