OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guerra del Mogolistan (1399-1400)

La guerra del Mogolistan del 1399 al 1400 fou un conflicte militar desenvolupat al kanat de Mogolistan.
Tamerlà fou informat que el seu net Iskandar, fill d'Umar Xaikh, que tenia només quinze anys, aprofitant la mort de Khidr Khan, havia sortit d'Andijan (el govern de la qual ostentava feia poc), entrat a Mogolistan i s'havia dirigit a la regió de Kaixgar. Inicialment, van atacar Yarkand que fou saquejada, fent després el mateix a Sarang Kamuch (Sarek Kamish), Kalapine, Ali Gul, Yar Kurgan, Txartak i Kiuk Bagh, arribant a la província d'Audja (Audge) on les hordes que hi havia es van sotmetre i les que no ho van fer foren capturats com esclaus i se’ls van empotar cap a la zona d'Aksu on van assetjar la fortalesa d'aquest nom (formada per tres castells intercomunicats), que va caure després d'algun temps (uns 40 dies); a canvi de les seves vides van entregar a uns rics mercaders xinesos. Van fer incursions a Bai i Kazaran i en una d'aquestes ciutats es va fer presonera a l'esposa (vídua) de Khidr Khan, de nom Hajji Malik Agha, i la filla Isan Malik, entre altres dames; després van saquejar la conca del Tarim, als habitants de la qual van fer esclaus. D'Aksu, Iskandar va anar a Khotan on la població es va sotmetre espontàniament. De Khotan a Kaixgar hi havia 15 dies de camí i de Kaixgar a Samarcada n'hi havia 25. Iskandar va sortir de Khotan cap a les muntanyes Karangutak però no s'hi va endinsar i va anar a passar el hivern a Kaixgar des d'on va enviar regals a Tamerlà i a Muhammad Sultan el governador de Samarcanda i de l'ulus Txagatai; aquest darrer va refusar els regals a causa que quan va reunir tropes per marxar al costat d'Iskandar, aquest no l'havia esperat, ja que no volia anar manat i Muhammad Sultan aleshores va haver de retornar a Samarcanda.
Al final de l'hivern el príncep Iskandar, que estava a Kaixgar, va retornar a Andijan i d'allí es va dirigir cap a Samarcanda per trobar-se amb Muhammad Sultan, però pel camí va saber que aquest príncep tenia el projecte de fer-lo detenir. Iskandar va decidir desafiar-lo i va retornar a Andijan. Però dos amirs locals, Pir Muhammad ibn Taji Bugha i Pir Hajji ibn Malik van declarar que l'actitud de Iskandar era de revolta i van mobilitzar les milícies assetjant a Iskandar al castell. El jove es va haver de rendir i fou fet presoner junt amb alguns fidels i servidors i es va enviar avis a Muhammad Sultan a Samarcanda que va enviar emissaris a recollir al príncep per portar-lo a la capital; l'emissari va recollir al príncep; el seu atabeg Bayan Timur ibn Bikijuk, fou executat per ordre de Muhammad Sultan, junt amb 26 servidors. El príncep fou empresonat.

## Referències

* ↑ Yazdi Sharaf al-Din Ali, Zafarnama, Trad. al francès de Petis de la Croix sota el títol “Histoire de Timur Bec”, V, 4
* ↑ Ibid, V, 4
# Masia de Santa Maria dels Horts

La Masia de Santa Maria dels Horts és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de planta quadrangular formada per planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dues vessants. Portal d'arc de mig punt adovellat, finestres i balcons de llinda, marcs i ampits de pedra, així com les cantoneres. Presenta un pati davanter i baluard. Hi ha edificacions agrícoles annexes i la casa dels masovers propera.

## Referències

* 1 2 «Masia de Santa Maria dels Horts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Pauline Félicité de Mailly-Nesle

Pauline Félicité de Mailly-Nesle, (París e 1712 9 de setembre de 1741) per matrimoni comtesse de Vintimille (1739), va ser una favorita de Louis XV de França.

## Biografia

Era filla de Louis III de Mailly-Nesle (1689-1767) i de la seva esposa Armande Félice de La Porte Mazarin (1691-1729); ella mateixa era neta d'Hortense Mancini i reneboda del cardenal Jules Mazarin. Passà la infantesa i va rebre educació al convent de Port Royal.
Com tres de les seves germanes, Louise Julie, comtessa de Mailly, Diane-Adélaïde, duquessa de Lauraguais, i Marie-Anne, marquesa de la Tournelle i després duquessa de Châteauroux, va ser també favorita del rei Louis XV.
Poc bonica, però audaç i espiritual, ja havia anunciat en el convent que el rei l'estimava i que governaria França i Europa. La seva germana, la comtessa de Mailly, la va presentar al rei en la cort el setembre de 1738.
El rei la va fer casar el 1739 amb Jean-Baptiste Hubert Félix, comte de Vintimille (1720-1777), un nebot de l'arquebisbe de Paris. El matrimoni no va tenir fills legítims. En canvi ella donà un fill a Louis XV, Charles de Vintimille (1741-1814), marquès du Luc, dit « Demi-Louis » ("mig-Lluís") perquè s'assemblava molt al seu pare natural.
Però Pauline Felicité morí d'aquell part. Lluís XV va quedar molt commogut per les seva desaparició. En va fer un motlle de la seva cara. Va sol·licitar una altra de les seves germanes, la marquise de La Tournelle

## Notes

http://favoritesroyales.canalblog.com/archives/2011/06/12/21376552.html
# Richard Herrmann

Richard Herrmann (Katowice, 28 de gener de 1923 - Frankfurt del Main, 27 de juliol de 1962) fou un futbolista alemany de les dècades de 1940 i 1950.
Fou 8 cops internacional amb la selecció de futbol d'Alemanya amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1954.
Pel que fa a clubs, destacà a 1. FC Kattowitz i FSV Frankfurt.

## Referències

* ↑ «Richard Herrmann» (en alemany). fussballdaten.de. [Consulta: 28 novembre 2012].
* ↑ Bitter, Jürgen. Deutschlands Fußball Nationalspieler (en alemany). Sportverlag, 1997, p. 182.
* ↑ Richard Herrmann a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Richard Herrmann». worldfootball.net. [Consulta: 28 novembre 2012].
# Colibrí carablau

El colibrí carablau (Klais guimeti) és una espècie d'ocell de la subfamília dels troquilins (Trochilinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae) i única espècie del gènere Klais Reichenbach, 1854.

## Hàbitat i distribució

Es troba a Bolívia, Brasil, Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, Hondures, Nicaragua, Panamà, el Perú, i Veneçuela. El seu hàbitat natural són boscos humits de terres baixes subtropicals o tropicals, muntanyes humides subtropicals o tropicals i antics boscos molt degradats.

## Referències

* ↑ «Colibrí carablau». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 octubre 2024(català)
# Zarià (Adiguèsia)

* Per a altres significats, vegeu «Zarià».
Zarià - Заря (rus) és un possiólok de la República d'Adiguèsia, a Rússia. Es troba a 3 km a l'oest de Ponejukai i a 69 km al nord-oest de Maikop, la capital de la república. El 2017 la vila estava deshabitada.
Pertany al municipi de Ponejukai.
# Gràcia (desambiguació)

«Gràcia» té aquests significats:
* Toponímia:
** Gràcia o Vila de Gràcia, barri de Barcelona
** Districte de Gràcia, districte de Barcelona
** Gràcia (Sabadell), barri de Sabadell
** Cementiri i ermita de Gràcia de Maó
* Biografia: Sígfrid Gràcia i Royo, futbolista català
* Mitologia: Gratia, deïtat romana derivada de la grega Caris
* Religió: Divina gràcia, terme teològic present en diverses religions
* Tipografia: Gràcia (tipografia), part d'un caràcter
* Premsa: La Campana de Gràcia, setmanari català
Viccionari
# Pere Joan Remón Déu

Pere Joan Remón Déu (Barcelona, 1 de febrer de 1970) és un exjugador de bàsquet català. Amb els seus 2,05 metres, la seva posició a la pista era la de pivot.

## Carrera esportiva

Es va formar al planter del Joventut de Badalona, i va debutar amb el primer equip del club la temporada 1989-90. La temporada següent va canviar de club, fitxant pel BC Andorra de la Primera Divisió espanyola. Amb l'equip andorrà va assolir l'ascens a l'ACB l'any 1992, i ell hi jugarà en aquest equip i aquesta categoria fins acabada la temporada 1995-96. La temporada següent, la que seria la seva darrera en actiu, la realitzaria al Pryca Tarragona, de la lliga EBA.

## Referències

* ↑ Pere Joan Remón Déu jugador a l'ACB

## Enllaços externs

* Pere Remón: Duro, con carisma y sin minutos
# Rhizoprionodon fischeuri

Rhizoprionodon fischeuri és una espècie extinta de peix de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Referències

* ↑ Cappetta, H., 1987. Chondrichthyes II: Mesozoic and Cenozoic Elasmobranchii. Handbook of Paleoichthyology, 3B. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart i Nova York.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L.S.: System der rezenten und fossilen Fischartigen und Fische. VEB Verlag der Wissenschaften, Berlín, 1958.
* Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Long, J. A.: The Rise of Fishes: 500 million years of evolution.Johns Hopkins University Press, Baltimore-Londres, planes 1-223. Any 1995.
* Müller, A. 1999. Ichthyofaunen aus dem atlantischen Tertiär der USA. Leipziger Geowissenschafteb, Leipzig, Alemanya, 9/10: 1-360.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Elasmo.com (anglès)
# Combat de fons

Combat de fons (títol original: The Main Event) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Howard Zieff, estrenada l'any 1979. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hillary Kramer, la rica hereva d'una fàbrica de perfums, s'assabenta, de sobte, que l'únic patrimoni que li queda és un contracte amb el boxejador Kid Natural. Decidida a recuperar part de la seva fortuna, el visitarà. Quan descobreix que el famós boxejador és un faldiller i que no ha pujat a un ring des de fa anys, s'ensorra, però la seva desesperació augmenta en comprovar que al púgil li interessa més l'administració de la seva autoescola que la seva carrera boxística.

## Repartiment

* Barbra Streisand: Hillary Kramer
* Ryan O'Neal: Eddie "Kid Natural" Scanlon
* Paul Sand: David
* Whitman Mayo: Percy
* Patti De Arbanville: Donna
* Caigut Caigut Malave: Luis
* Richard Lawson: Hector Mantilla
* James Gregory: Gough

## Referències

* ↑ esadir.cat. Combat de fons. esadir.cat.
* ↑ «The Main Event». ‘‘The New York Times'’.
# Zebrias captivus

Zebrias captivus és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del Golf Pèrsic i a Bahrain.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Pinotxo (anime de 1976)

Pinotxo (ピノキオより ピコリーノの冒険, Pinokio Yori Pikorīno no Bōken, lit. "De Pinotxo: Les aventures de Pinotxo") és una sèrie d'animació que es va emetre del 27 d'abril de 1976 al 31 de maig de 1977 a TV Asahi, constant de 52 episodis.
S'ha doblat en català per TV3, emetent-se per primer cop el 1986 a l'espai Fes Flash!.

## Sinopsi

Un ancià que es diu Gepetto decideix fer un ninot amb un roure, però un dia de cop i volta cobra vida. Sorprès per això, en Gepetto anomena al ninot 'Pinotxo'. En Gepetto l'hi dona roba i menjar i l'envia a l'escola, però de camí a l'escola amb l'ànec Gina, en Pinotxo és enganyat per una guineu bruta i un gat de carrer, i el venen a una casa de jocs. En Pinotxo, que és entremaliat però té bon cor, és rescatat per una fada i li promet que farà bones accions a partir d'aquell moment. Poc després, en Pinotxo emprèn el camí per tornar a casa la Gina i en Gepetto. En aquest viatge va coneixent diverses persones i viu coses divertides i tristes, fins que es retroba amb en Gepetto a dins l'estómac d'una balena. Quan en Pinotxo torna a casa, un matí descobreix que s'ha convertit en un nen humà i s'alegra davant de tothom.

## Producció

Va ser coproduïda per Asahi Broadcasting Corporation, Nippon Animation i Apollo Film, i dirigida per Endo Seiji de Araiguma Rasukaru i Hiroshi Saito de Les Aventures de Tom Sawyer i Bokujo no Shojo Katori. Aquest anime es va basar en una altra història de Pinotxo, Kashi no Ki Mokku, produïda per Tatsunoko Production l'any 1972, però aquest anime es diferencia per col·locar-hi un gran nombre de personatges animals.

## Versió cinematogràfica

Una versió ampliada de l'anime es va emetre al Festival Manga de Toei del 19 de desembre de 1976. No obstant això, només es va emetre en algunes zones del Japó i es desconeix quins episodis es van ensenyar al públic.

## Referències

* 1 2 アニメージュ編集部. TVアニメ25年史 (en japonès). Tòquio: 徳間書店, 1988, p. 64. NCID BN11609509.
* 1 2 «Programació de Televisió». Diari Avui, 17-10-1986. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «ピノキオより ピコリーノの冒険 | 作品紹介» (en japonès). NIPPON ANIMATION. [Consulta: 5 juny 2023].
* 1 2 3 4 5 日本アニメーション全作品集 25周年記念 (en japonès). プラネット出版, 2001, p. 27. ISBN 4-939110-11-7.
* ↑ «ピコリーノの冒険 第52話 いつまでも　いつまでも» (en japonès). アニメ - GYAO!. ヤフー (企業)|ヤフー株式会社. Arxivat de l'original el 31 desembre 2022. [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ アニメージュ編集部. 劇場アニメ70年史 (en japonès). Tòquio: 徳間書店, 1988, p. 68. NCID BN13099662.

## Enllaços externs

* Capítols recuperats doblats al català
# Comitè per l'Autodeterminació de la Catalunya Nord

El Comitè per l'Autodeterminació de la Catalunya Nord és una organització que té per objectiu celebrar un referèndum per consultar a la població de la Catalunya Nord sobre la independència de Catalunya. L'entitat té de responsables Robert Casanovas, que la presideix, Gérard Lenfant com a secretari general i Jean Codognès.
Van treballar amb el partit Unitat Catalana per a obtenir un estatut especial com el de Còrsega que els atorgués més autonomia en qüestions lingüístiques i culturals. Els següents passos a perseguir per a l'ens serien la independència de França i l'annexió a la Catalunya del Sud.

## Referències

* ↑ «Un tribunal de Perpinyà declara que un referèndum d'autodeterminació és llibertat d'expressió». VilaWeb, 29-04-2016. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ Renyé, Aleix. «Puigdemont es reuneix amb el Comitè per l’Autodeterminació de Catalunya Nord i Unitat Catalana». El Punt Avui, 04-08-2017. [Consulta: 6 febrer 2023].
* 1 2 Acin, Albert. «Els catalanistes de la Catalunya Nord: "Primer Estatut, després independència"». El Nacional, 22-08-2017. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «París pide la disolución judicial de una asociación independentista catalana en el sur de Francia» (en castellà). La Vanguardia, 04-03-2015. [Consulta: 6 febrer 2023].
* ↑ «El govern francès vol il·legalitzar un desconegut Comitè per a l'Autodeterminació de Catalunya Nord». Llibertat.cat, 08-03-2015. [Consulta: 6 febrer 2023].
# Paper d'estany

* No s'ha de confondre amb Paper d'alumini.
Paper estany (en anglès: tinfoil) és una làmina fina de metall feta d'estany. El paper d'estany real va ser reemplaçat després de la Segona Guerra Mundial per un producte més barat i durador, el paper d'alumini, que encara es coneix com a "paper d'estany" a moltes llocs.

## Història

El paper d'alumini fabricat amb una fulla fina d'estany va estar disponible abans que el seu homòleg d'alumini. A finals del segle xix i principis del segle xx, l'ús de paper d'estany era molt habitual, i algunes persones segueixen referint-se al nou producte pel nom antic. El paper d'estany és més rígid que el paper d'alumini.
A causa de la seva resistència a la corrosió, resistència a l'oxidació, disponibilitat, baix cost, baixa toxicitat i lleugera mal·leabilitat, la làmina d'estany s'utilitzava com a farciment de les cavitats dentàries abans del segle xx.
Els primers enregistraments d'àudio en un fonògraf van ser fets en paper estany.

## Vegeu també

* Fonògraf
* Anaplastologia

## Referències

* ↑ A.M. Howatson, P.G. Lund, and J.D. Todd, Engineering Tables and Data, p. 41
* ↑ «foil». Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 27 febrer 2012].
* ↑ «Difference between Aluminum Foil and Tin Foil». DifferenceBetween.info. [Consulta: 13 març 2014].
* ↑ «History Of The Use Of Tin Foil Pre 1850». Informational Site Network. Home Dentistry.ca. [Consulta: 27 febrer 2012].
* ↑ The Encyclopedia Americana (Volume 22). Encyclopedia Americana Corporation, 1919, p. 792 [Consulta: 8 gener 2011].

## Enllaços externs

* Associació Internacional d'Anaplastologia
* Junta de certificació en anaplastologia clínica Arxivat 2019-07-21 a Wayback Machine.
# Resolució 1182 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1182 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de juliol de 1998. Després de reafirmar les resolucions 1125 (1997), 1136 (1997), 1152 (1998), 1155 (1998) i 1159 (1998) sobre la situació a la República Centreafricana, el Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a la República Centreafricana (MINURCA) fins al 25 d'octubre de 1998.
El Consell de Seguretat va assenyalar que la MINURCA es va desplegar completament a la República Centreafricana. Va subratllar la importància de crear un entorn estable i segur per celebrar eleccions lliures i justes i va acollir amb satisfacció l'establiment de la Comissió Electoral. Les autoritats del país havien de prendre mesures per implementar reformes polítiques, econòmiques, socials i de seguretat que incloïen la cooperació amb les institucions financeres internacionals.
La resolució va demanar al Govern de la República Centreafricana que adoptés plans per reestructurar el seu exèrcit i organitzar eleccions. El suport de la comunitat internacional era essencial en aquest procés. Es va reconèixer que la MINURCA podria dur a terme missions de reconeixement fora de la capital Bangui i altres tasques relacionades amb la seguretat del personal de les Nacions Unides.
Finalment, es va demanar al Secretari General Kofi Annan que presentés un informe abans del 25 de setembre de 1998 sobre l'aplicació del mandat de la MINURCA i sobre l'aplicació dels Acords de Bangui.

## Referències

* ↑ «Extending mission in Central African Republic until 25 October, Council calls on authorities to move towards legislative elections». United Nations, 14-07-1998.
* ↑ Mehler, Andreas «The Production of Insecurity by African Security Forces: Insights from Liberia and the Central African Republic». GIGA Working Paper Series, 114, 2009. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2020 [Consulta: 9 desembre 2017].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Història de la República Centreafricana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Pista de Torallola

La Pista de Torallola és una pista rural reconvertida a carretera local asfaltada del terme municipal de Conca de Dalt (a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà. Duu al poble de Torallola des de Sant Joan de Vinyafrescal.
Arrenca del mateix poble de Sant Joan de Vinyafrescal, en el seu extrem nord-oest, al sector de la Solana, des d'on va a cercar el curs del barranc de Santa Cecília, que segueix un tros cap al nord-oest. Tot seguit s'enfila cap a la carena que limita la vall d'aquest barranc pel nord, i arriba al cementiri de Sant Joan de Vinyafrescal. Així se situa en una carena que separa el barranc de Santa Cecília, que queda a migdia, i el barranc de Comellar, que és al nord.
Tot seguit, ressegueix per sota i a migdia la Costa de Matacabrits, que és el lloc on abandona el terme municipal de la Pobla de Segur per entrar en el de Conca de Dalt, i passa pel nord de Cantamoixons, just abans d'arribar al costat nord-est de l'ermita de Santa Cecília. Després, passa pel sud del Serrat de Castellets, que queda a l'altra banda del barranc de Comellar, i travessa la partida de Santa Cecília, deixa al sud-oest el Toll de Pera i per Serradàs comença a enfilar-se per una carena cap a Torallola. Just en aquest lloc se'n desvia cap al nord-est la Pista de la Plana. Deixa a llevant les partides de lo Comellar, la Via i les Bancalades, i acaba d'arribar a Torallola en 4 quilòmetres des de Sant Joan de Vinyafrescal.
# Rhabdosargus sarba

Rhabdosargus sarba és un peix teleosti de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 80 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig i de l'Àfrica oriental fins al Japó, la Xina i Austràlia.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Guillem Ernest I de Saxònia-Weimar-Eisenach

Guillem Ernest I de Saxònia-Weimar-Eisenach (Weimar, 1876 - Heinrichau, Silèsia, 1923). Darrer gran duc sobirà de Saxònia-Weimar-Eisenach.
Nascut a la ciutat de Weimar, capital del gran ducat de Saxònia-Weimar-Eisenach, el dia 10 de juny de l'any 1876, era filla del príncep hereu Carles August de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la princesa Paulina de Saxònia-Weimar-Eisenach. Guillem Ernest era net del gran duc Carles Alexandre I de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la princesa Sofia dels Països Baixos per via paterna; mentre que per via materna ho era del príncep Germà de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la princesa Augusta de Württemberg.
El dia 30 d'agost de 1903 es casà a Bückeburg amb la princesa Carolina de Reuss-Greiz, filla del príncep Enric XXII de Reuss-Greiz i de la princesa Ida de Schaumburg-Lippe. La parella no tingué fills i Carolina morí en estranyes circumstàncies el dia 17 de gener de 1905 a Weimar.
Posteriorment, el dia 21 de gener de 1910 contragué de nou matrimoni a Meiningen amb la princesa Feodora de Saxònia-Meiningen, filla del príncep Frederic de Saxònia-Meiningen i de la princesa Adelaida de Lippe-Biesterfeld. La parella tingué quatre fills:
Al llarg del regnat de Guillem Ernest es portà a terme una important tasca de restauració de teatres i edificis oficials. Malgrat la seva enorme tasca política al cap del gran ducat, el seu regnat fou de pèssim record per la fama que tenia el gran duc de ser una persona sàdica.
L'any 1918, amb la caiguda de l'Imperi Alemany, el gran duc Guillem Ernest fugí de Weimar el dia 9 d'octubre perdent el tron i totes les propietats familiars i refugiant-se a la localitat de Heinrichau a Silèsia. D'ell es digué que era el príncep més impopular de tot Alemanya.
En ser besnet del rei Guillem II dels Països Baixos i davant de la manca d'hereus al tron holandès des de la pujada al tron de Guillemina I dels Països Baixos, el Parlament holandès davant la por d'una ocupació alemanya i d'una hipotètica unió entre Weimar i l'Haia, pretengué dictar un seguit de reglament que excloguessin al gran duc Guillem Ernest de la successió al tron holandès.
Ara bé, el naixement de la princesa Juliana dels Països Baixos no feu necessària l'aprovació d'aquesta llei.
# Matjaž Debelak

Matjaž Debelak (Braslovče, 27 d'agost de 1965) és un saltador eslovè, ja retirat, que va competir sota bandera iugoslava durant la dècada de 1980.
El 1988, representant Iugoslàvia, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Calgary, on va disputar dues proves del programa de salt amb esquís. En la prova de salt llarg per equips guanyà la medalla de plata, formant equip amb Primož Ulaga, Matjaž Zupan i Miran Tepeš, mentre en el salt llarg individual guanyà la de bronze, rere Matti Nykänen i Erik Johnsen. Aquests èxits van fer que fos escollit esportista eslovè de l'any 1988.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Matjaž Debelak». [Consulta: 22 març 2022].