OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llavor de gira-sol

Les llavors de gira-sol o llavors de meravella (col·loquialment pipes, o pepides o pipides de gira-sol) són un fruit sec obtingut de les llavors (aquenis) de la planta anomenada comunament gira-sol (Helianthus annuus). Es consumeixen com a aperitiu, rebutjant el seu embolcall natural (pericarpi). Hi ha diferents varietats de pipes, segons la cultivar de gira-sol. A més d'emprar-se en alimentació humana, algunes s'usen en alimentació animal, especialment d'aviram, i en aquest cas no se salen.

## Història

Originàriament, el gira-sol silvestre procedeix d'Amèrica del Nord, encara que la comercialització de la planta va arribar per primera vegada a Rússia. Tanmateix, els nadius americans ja la conreaven, la producció de pinyols era diversa: n'hi havia del color de la mel, blanc, vermell, i la varietat més coneguda, que era la llavor amb ratlles blanques i negres.
Aquests nadius usaven les llavors de diversa manera: podien moldre la llavor i utilitzar-la per fer coques en forma de pa. De vegades barrejaven les llavors amb faves, carabasses o blat de moro. És molt probable que fins i tot fabriquessin un oli que feien servir en l'elaboració del pa. Altres usos diferents del de l'alimentació eren: com a colorant, per a tenyir roba o el cos, amb funció decorativa, i com a oli, emprat en la pell i el cabell. Hi havia cerimònies en les quals tant la llavor de gira-sol com la planta mateixa eren un element que s'usava.

## Valor nutritiu

Les llavors de gira-sol són un aliment hipergràs, molt ric en minerals i en algunes vitamines. Contenen, per cada 100 g de producte, 49,57 g de lípids, 8,76 g de glúcids i 22,78 g de proteïnes. Tenen un percentatge de matèria seca de 92,53%, d'extracte eteri de 32,65%, de fibra crua de 26,61%, de cendres de 3,72% i d'extracte lliure de nitrogen del 16,08%. El seu valor energètic per cada 100 g és de 570 kcal o 2.390 kJ. Quant a la seva composició en vitamines i minerals (per cada 100 g de producte) destaquen, pel seu alt contingut, el fòsfor, amb 705 mg, el magnesi, amb 354 mg, i la vitamina E, amb 4,5 mg.

## Comercialització

Són comercialitzades torrades amb sal o sense. També és possible trobar-les sense la closca, reben llavors el nom de "llavors pelades".

## Països productors

Principals productors (milions de tones mètriques) :
| Ucraïna | 11 |
| Rússia | 10,6 |
| Argentina | 3,1 |
| R.P. de la Xina | 2,4 |
| Romania | 2.1 |
| Estats Units | 1,8 |
| Turquia | 1,0 |
| Bulgària | 0,9 |
| Sud-àfrica | 0,7 |
| Sèrbia | 0,5 |
| Total mundial | 44,5 |
| Font: FAO (FAOSTAT) ||

## Referències

* ↑ «Pipa». Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 22 gener 2015].
* 1 2 Historia del girasol (en castellà) [Consulta: 16 setembre].
* ↑ León Tolstoi (graf). Los Cosacos. Andres Bello, 19??, p. 103–. GGKEY:X9EAG7TJAD6.
* ↑ «The Top Sunflower Seed Producing Countries In The World» (en anglès). [Consulta: 26 març 2019].
# Leptodactylus elenae

Leptodactylus elenae és una espècie de granota que viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, el Paraguai i, possiblement també, Perú.

## Referències

* Heyer, R., Aquino, L., Silvano, D., Scott, N. & Baldo, D. 2004. Leptodactylus elenae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# Lagerstroemia speciosa

Lagerstroemia speciosa (Giant Crape-myrtle, Queen's Crape-myrtle o Banabá Plant) és una espècie del gènere Lagerstroemia nativa de la zona tropical del sud d'Àsia.

## Descripció

És un arbre de grandària petita a mitjà arribant fins als 20 m d'alt, amb l'escorça llisa, escamosa.
Les fulles són caduques, d'ovales a el·líptiques, de 8 a 15 centímetres de llarg i de 3 a 7 centímetres d'ample, amb un àpix agut.
Les flors es produeixen en panícules alçats de 20 a 40 centímetres de llarg, cada flor amb sis pètals de color blanc a púrpura de 2 a 3.5 centímetres de llarg.

## Cultiu i usos

Es desenvolupa en el sud-est d'Àsia, Índia i a les Filipines.
Es conrea àmpliament com planta ornamental en àrees tropicals i subtropicals.
# Felipe Sánchez-Cuenca Martínez

Felipe Sánchez-Cuenca Martínez (Madrid, 17 de febrer de 1931 - Palma, 11 de febrer de 2017) fou un arquitecte i polític madrileny instal·lat a les illes Balears.

## Trajectòria

Casat el 1960 amb la mallorquina Maria del Carme Alomar, es va establir a Mallorca, on va fer, entre d'altres, el projecte arquitectònic del Sporting Club de Costa d'en Blanes a Calvià.
Militant del PSIB-PSOE, a les eleccions generals espanyoles de 1982 fou escollit senador per l'illa de Mallorca. Fou president de la Comissió Especial d'Investigació sobre la situació dels aeroports nacionals (1984-1985 i secretari de la Comissió d'Incompatibilitats del Senat d'Espanya (1982-1986).
Entre gener de 1987 i juliol de 1987 va ocupar un escó provisional al Parlament Europeu, i formà part de la Comissió de Política Regional i d'Ordenació del Territori. Es presentà a les eleccions al Parlament Europeu de 1987, però no fou escollit. També ha estat conseller del Consell Insular de Mallorca i del Consell General Interinsular de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Fallece el arquitecto y exsenador socialista Felipe Sánchez-Cuenca». Diario de Mallorca.
* ↑ Notas de sociedad, diari ABC, 4 de desembre de 1960
* ↑ Historia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al web del club
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu
# CG-5

La CG-5 (Carretera General 5) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que connecta Erts a la CG-4 amb Arinsal, amb una distància total de només 2,5 quilòmetres, essent així la carretera general més curta del principat.

## Història (CS-410)

S'ha anomenat CS-410 fins al 2007, any en què es va decidir donar-li la denominació superior de Carretera General. El tram des de Arinsal fins a Prats Sobirans es va esdevenir la CS-530.

### Projectes

L'any 2017 el Govern d'Andorra va aprovar destinar 8.709,33 euros a treballs de reconeixement geològic i geotècnic en l'obra d'eixample de la carretera CG-5 entre el quilometratge PK0+050 i PK0+370, a l'altura d'Erts, a la parròquia de la Massana. L'actuació va allargar-se vuit setmanes i s'ha adjudicat a Igeotest, SLU.

## Recorregut

La CG-5 té lo seu inici en la CG-4 al poble d'Erts. La carretera finalitza a Arcalís quan s'acaba la CG-5 i comença la carretera CS-413 i la CS-530.
La carretera CG-5 travessa les següents poblacions:
* Erts (CG-4)
* Puiol del Piu
* Mas de Ribafeta
* Arinsal
| Tipus de sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CG-5 | Erts | CG-4 | 0 |
| | Puiol del Piu | Camí / Carrer | 0,4 |
| | Mas de Ribafeta | Camí / Carrer | 0,6 |
| | Arinsal | Carretera d'Arinsal | 1 |
| | Coma Pedrosa | | 2 |
| | Estació d'Esquí d'Arinsal | CS-413 CS-530 | 2,5 |

## Referències

* 1 2 «Informació sobre la CG-5». [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Obres de millora de la CG-5». [Consulta: 28 març 2018].
* ↑ «Recorregut de la CG-5». [Consulta: 28 març 2018].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra
* Frontera Catalunya-Andorra
* Túnel de les dos Valires
* Túnel d'Envalira
# Scorpaena azorica

Scorpaena azorica és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 9,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic nord-oriental: les illes Açores.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaena azorica» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hureau, J.-C. i N.I. Litvinenko, 1986. Scorpaenidae. p. 1211-1229. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.). Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol 3.
* ↑ Blanc, M. i J.-C. Hureau, 1979. Scorpaenidae. p. 579-585. A: J.C. Hureau i Th. Monod (eds.). Check-list of the fishes of the north-eastern Atlantic and of the Mediterranean (CLOFNAM I). UNESCO, París. Vol. 1.
* ↑ Santos, R.S., F.M. Porteiro i J.P. Barreiros, 1997. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography. Bulletin of the University of Azores. Supplement 1. 244 p.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Quignard, J.-P. i J.A. Tomasini, 2000. Mediterranean fish biodiversity. Biol. Mar. Mediterr. 7(3):1-66.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nafría de Ucero

Nafría de Ucero és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Llei Orgànica General del Sistema Educatiu

La LOGSE (abreviatura de Llei Orgànica General del Sistema Educatiu) de 3 d'octubre de 1990 (publicada en el BOE de 4 d'octubre) fou una llei educativa espanyola promulgada pel govern d'Espanya presidit per Felipe González que substituí la Llei General d'Educació de 1970. Es complementà amb la posterior LOPAG referida als aspectes d'organització de centres. Fou derogada per la Llei Orgànica d'Educació (LOE) l'any 2006.

## Principals novetats

* Estructurava el sistema educatiu d'Espanya en diverses etapes: educació infantil, educació primària (6 anys), educació secundària (4 cursos) i batxillerat.
* Introduïa la divisió de la nota de cada matèria en conceptes, actituds i procediments.
* Prenia com a base l'escola comprensiva i l'atenció a la diversitat de l'alumnat.
* Enfocava el currículum a partir del constructivisme.

## Referències

* ↑ «Llei Orgànica General del Sistema Educatiu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Escamilla González, Amparo; García Fraile, Juan Antonio; Lagares Gaitán, Ana Rosa. La LOE: perspectiva pedagógica e histórica: Glosario de términos esenciales (en castellà). Grao, 2006, p. 44. ISBN 8499801692.
# Leptodactylus didymus

Leptodactylus didymus és una espècie de granota que viu a Bolívia i el Perú.

## Referències

* Angulo, A., Reichle, S. & De la Riva, I. 2004. Leptodactylus didymus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 de gener de 2008.
# La inútil muerte de mi socio Manolo

La inútil muerte de mi socio Manolo és una pel·lícula cubana del 1989 escrita i dirigida per Julio García Espinosa a partir de la peça Mi socio Manolo d'Eugenio Hernández Espinosa. Fou produïda per l'ICAIC. Fou exhibida a la secció Zabaltegi del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990.

## Argument

Després de no veure'l durant molts anys, Cheo decideix anar a veure el seu soci Manolo. Decideicen celebrar el retrobament amb beguda. L'eufòria inicial deixa pas a la nostàlgia sobre el que són i el que podrien haver estat. Tanmateix, de manera sobtada, esclata la violència gratuïta i absurda entre ells.

## Repartiment

* Mario Balmaseda
* Pedro Rentería
* Ikay Romay

## Referències

* ↑ La inútil muerte de mi socio Manolo: la manipulación del original hasta la obsesión creativa propia per Rufo Caballero
* ↑ Jane Russell, una respetable estrella de poster erótico, La Vanguardia, 29 de setembre de 1990
* ↑ La inútil muerte de mi socio Manolo (1989) al web de l'ENDAC
* ↑ La inútil muerte de mi socio Manolo a ecured.cu

## Enllaços externs

* La inútil muerte de mi socio Manolo a YouTube
# Felipe San Agustín

Felipe San Agustín (Barcelona) fou un tenor català que cantà als anys 20 i 30. Sovint se'l troba amb el nom italianitzat de Felipe Santagostino o Filippo Santagostino.
Cantà per tot Europa i al Liceu de Barcelona. Les seves òperes preferides eren Tosca, Rigoletto i La Bohème.

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1927/10/06/pagina-17/33242826/pdf.html
# Bouznika

Bouznika (en àrab بوزنيقة, Būznīqa; en amazic ⴱⵓⵣⵏⵉⵇⴰ) és un municipi de la província de Benslimane, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 37.238 persones.

## Història

La ciutat forma part del territori de les tribus amazigues zenetes introduïdes al territori quan la dinastia almoràvit va conquistar la regió. En 1907, quan ela francesos van arribar a Casablanca, van prendre armes contra ells, però ho van fer sense convicció i van ser els primers en sotmetre's. Van ser part del grup Oulad Bou Rezq i ara són part del grup Chehaouna, que es divideix en 8 fraccions: Ouled Sidi Ali, Khalta, Oulad Hedjala, Ouled Maza, Berrada, Beni Meghith i Ghezouan. Els habitants també venen de Ziaida, una tribu dels amazics sanhaja molt hospitalaris amb els que havien fugit del Makhzen, era molt variada i no és estrany veure alguns d'ells reclamant ascendència àrab. La resta dels habitants provenen de la tribu àrab Banu Hilal, instal·lada pel almohades i els almoràvits el segle xii.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ «Villes et tribus du Maroc; documents et renseignements. Publiés sous les auspices de la Résidence générale». [Consulta: 20 setembre 2015].

## Enllaços externs

* http://www.ville-bouznika.com Arxivat 2016-10-06 a Wayback Machine.
* http://www.e-bouznika.com Arxivat 2017-05-20 a Wayback Machine.
* BOUZNIKA RADIO Arxivat 2011-02-10 a Wayback Machine.
# Naft Tehran FC

El Naft Tehran Football Club (en persa نفت تهران) és un club de futbol iranià de la ciutat de Teheran.

## Futbolistes destacats

* Maksatmyrat Şamyradow

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-03-14 a Wayback Machine.
# Llei Octàvia

La lex Octavia va ser una antiga llei romana aprovada a proposta del tribú de la plebs Marc Octavi l'any 120 aC, quan eren cònsols Luci Opimi i Quint Fabi Màxim Al·lobrògic. En virtut d'aquesta llei, del grup de les lleis frumentàries, es reduïa la distribució de gra a preu subvencionat que havia establert la llei Sempronia frumentaria de repartiment de blat, que fins aleshores s'emportava una part important de l'erari públic.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de; José Francisco Díaz. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 120 [Consulta: 30 abril 2022].
# Les Comes (Talarn)

Les Comes és una partida agrícola formada per una extensa coma del terme municipal de Talarn, del Pallars Jussà.
Està situada a l'oes-nord-oest de Palau de Noguera, població que actualment pertany al terme de Tremp. Té al seu nord-oest la partida de les Ametlles.
# LGV Nord

Mapa LGV Nord :
La LGV Nord forma part de la xarxa francesa de ferrocarrils de gran velocitat, TGV. Té una longitud de 333 km i connecta París amb la frontera belga i l'Eurotúnel via Lille. Pot arribar a una velocitat màxima de 300 km/h. La línia ha suposat un acurtament dels temps de viatges de París a Lille, de Gran Bretanya al Benelux i cap al sud-oest de França per la seva connexió amb la LGV Interconnexió Est.
# Bouée

Bouée (en bretó Bozeg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 807 habitants. Limita amb Cordemais, Malville, Savenay i Lavau-sur-Loire.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 525 | 455 | 435 | 571 | 618 | 661 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1959-1977 | Émile Begnaud |
| 1977-1989 | Émile Viaud |
| 1989-2001 | Alain David |
| 2001- | Claude Rousseaux |
# Pèl glandular

Un pèl glandular és un element constituïu del sistema fisiològic d'excreció o de secreció d'una planta. Els productes excretats o secretats són molt variats, com aigua i sals, substàncies del metabolisme secundari (olis, terpens i resines), sucres (nectaris) i fins i tot proteïnes enzimàtiques (plantes carnívores). Aquests productes se secreten a través de la paret i de la cutícula. En moltes plantes aromàtiques, els olis queden retinguts en dipòsits subcuticulars, des dels quals s'evaporen.
Els pèls glandulars poden ser unicel·lulars o pluricel·lulars i trobar-se aïllats o formant agrupacions. Típicament són pluricel·lulars, amb una cèl·lula basal, una petita tija unicel·lular o multicel·lular i un cap, també unicel·lular o multicel·lular, on es troben pròpiament les cèl·lules secretores. La cèl·lula basal està connectada amb les cèl·lules de l'epidermis.
# Sant Magí de Vallmoll

Sant Magí de Vallmoll és una capelleta neoclàssica de Vallmoll (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La capella està situada al mur de l'edifici del carrer de Sant Magí, número 13. La fornícula, d'arc de mig punt, allotja la imatge del sant. El conjunt es completa amb una decoració superposada al muri que presenta característiques formals pròpies del neoclassicisme arquitectònic: utilització equilibrada d'elements clàssics (pilastres laterals, frontó triangular, volutes decoratives)... Al timpà del frontó figura la data de 1801.

## Història

Les capelletes, elements representatius de la devoció popular i d'extensa tradició, compten a Vallmoll amb dotze exemplars. Són dedicades a la Verge i a diferents Sants, i anys enrere, guarnides, ass aven els punts de parada de la processó del Corpus. Així mateix, en moments d'inseguretat col·lectiva (per exemple, el còlera del 1885), constituïen punts de reunió per resar el rosari. La capella de Magí uneix a l'interès com a element popular el de recollir l'estètica de l'arquitectura culta d'inicis del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Sant Magí de Vallmoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Sant Magí de Vallmoll». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Norwegian Star

El Norwegian Star és un vaixell de passatgers de la companyia de creuers Norwegian Cruise Line.
Va començar a ser construït el 2000 per Meyer Werft a Papenburg, Alemanya, originalment encarregat per Star Cruises, i havia d'anomenar-se SuperStar Libra. Quan Star Cruises va comprar Norwegian Cruise Line, li va canviar el nom al vaixell i el va transferir a Norwegian (amb el seu vaixell germà, el SuperStar Scorpio que esdevindria el Norwegian Dawn). Va ser avarat el 2001.
Navega amb bandera de Bahames. Té eslora de 294 m, mànega de 32.2 m, amb 15 cobertes, calat de 8.2 m. Nominalment accepta 2348 passatgers i 1083 tripulants. Des de 2013, el Norwegian Star alterna entre Europa del Nord i el Bàltic a l'estiu, i la Riviera de Mèxic i el canal de Panamà a l'hivern.

## Referències

* ↑ «Fleet Overview». Norwegian Cruise Line. [Consulta: 25 juny 2012].
* ↑ «Norwegians Go Places: Freestyle Cruising 2013–2015» p. 52, 72–73. Norwegian Cruise Line, 2013. [Consulta: 31 octubre 2013].

## Vegeu també

* Llista de vaixells de creuers

## Enllaços externs

* Norwegian Star al lloc web de NCL
* Localització del Norwegian Star a Google Maps
# Les Comes (Súria)

Les Comes és una masia del municipi de Súria (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa és aïllada enmig del camp, i actualment presenta un bon estat degut a la restauració a que ha estat sotmesa. Pràcticament conserva les mateixes característiques originàries. És una masia de grans dimensions amb un gran bloc central i un altre separat per l'utillatge i els animals. L'edifici principal presenta una estructura una mica irregular. Té planta baixa i dos pisos, i no hi falta la balconada amb arcs. La coberta és a dues aigües i de teules. La resta de la casa està realitzada amb carreus.

## Història

És un esquema que respon bé a les característiques de la masia catalana, i que per la seva antiguitat aporta dades importants per l'estudi evolutiu d'aquesta.

## Referències

* 1 2 «Masia de les Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# La vieja memoria

La vieja memoria és un documental de 1977 dirigit per Jaime Camino on s'analitzen els anys de la II República i la Guerra Civil espanyola a través d'imatges d'arxiu i entrevistes realitzades a alguns dels seus protagonistes.
El documental es realitza durant 1977, en plena transició espanyola i es va estrenar el 13 de març de 1979. Va ser guardonat amb el Premi Sant Jordi a la millor pel·lícula espanyola.

## Argument

El documental utilitza un estil propi, on el narrador pràcticament desapareix i són els actors polítics de l'època els que amb els seus records (a vegades contradictoris) embasten els fets i conflictes d'aquells temps.
Entre els testimoniatges cal destacar: Frederica Montseny, Enrique Líster, Abad Santillán, Raimundo Fernández Cuesta, Frederic Escofet, José María Gil-Robles y Quiñones, Josep Tarradellas, José Luis de Vilallonga i Dolores Ibárruri.

## Referències

* ↑ «La vieja memoria». Filmaffinity. [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ «The Old Memory». IMDB. [Consulta: 2 agost 2015].
* ↑ García Ortega i Suárez Benítez, 2003, p. 677.

## Bibliografia

* García Ortega, Ernestina. «La historia y su reelaboración: la Guerra Civil Española a través del cine de la Transición». A: La comunicació audiovisual en la història. Vol. 2. Palma: Universitat de les Illes Balears, 2003, p. 677. ISBN 84-7632-826-5 [Consulta: 21 octubre 2015].
# Font d'Hostafrancs

La Font d'Hostafrancs és una font d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La font està adossada a la part baixa del campanar de l'església de Sant Bartomeu. S'hi accedeix per un graó i presenta dues pilastres rematades amb un pinacles acabats en una bola. Entre les dues pilastres trobem un arc rebaixat amb una motllura i al centre un mosaic de rajola amb la imatge de Sant Bartomeu i a sota la data de 1929.

## Referències

* ↑ «Font a la plaça de l'Església - Hostafrancs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Branislav Simić

Branislav Simić (Gornja Rogatica, Regne de Iugoslàvia 1953) és un lluitador serbi, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 21 de març de 1935 a la ciutat de Gornja Rogatica, població situada a l'actual província autònoma de Voivodina, que en aquells moments formava part del Regne de Iugoslàvia i que avui en dia forma part de Sèrbia.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, i en representació de la República Federal Socialista de Iugoslàvia als Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), on arribà a les finals del pes mitjà de la modalitat de lluita grecoromana, si bé no aconseguí medalla. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1960 realitzats a Roma, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí guanyar la medalla d'or, un metall que es transformà en bronze en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic). En aquests darrers Jocs Olímpics fou l'encarregat de dur la bandera iugoslava durant la cerimònia inaugural.
Al llarg de la seva carrera aconseguí una medalla de plata en el Campionat del Món de lluita de 1963 i una d'or als Jocs del Mediterrani de 1967, entre d'altres triomfs internacionals. A nivell nacional aconseguí 11 campionats iugoslaus.

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Branislav Simić». [Consulta: 21 maig 2023].
* ↑ «NEPONOVLJIVI BRANISLAV SIMIĆ - Vrata sporta», 29-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 21 maig 2023].