OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cementiri d'Horta

El cementiri d'Horta és un petit cementiri situat al barri d'Horta de Barcelona. Està catalogat com a Bé amb elements d'interès (C).

## Història

En l'antic poble d'Horta, a mitjan segle xix s'havia quedat petit i obsolet el cementiri parroquial ubicat al costat de l'església de Sant Joan d'Horta, actualment desapareguda. El 1865 es prengué la decisió de construir un nou cementiri als voltants de la pedrera de can Baliarda, a distància del nucli de població i al costat de la carretera de Cerdanyola, en uns terrenys cedits per Hermenegild Llauder i Bransí, marquès de la Vall de Ribes, tot i que possiblement va ser Marià d'Oriola-Cortada, comte de la Vall de Merlès, qui va fer la cessió, segons acta del municipi d'Horta. Finalment es va posar en servei el setembre de 1867 als afores del poble, just a sobre de l'actual Ronda de Dalt.

## Descripció

El cementiri té planta rectangular i és el cementiri més petit de Barcelona, amb una extensió de 12.982 m2 i un total de 1.359 enterraments. De disposició simètrica s'estructura al voltant d'un eix longitudinal amb xiprers a banda i banda, que comença a l'entrada i acaba a la capella. Hi ha també un altre eix transversal arbrat de menor importància. Les sepultures s'ordenen perimetralment amb dues fases d'alçada. En els quatre espais definits pels dos eixos, s'hi troben tombes i panteons.
Hi ha sepultures amb obres d'art destacables i tot el conjunt està catalogat dins de la categoria de Bé d'Interès Urbanístic (C). D'entre les tombes destaquen les del marquès de Castellbell Gaietà Amat, de Josep Marsans i Rof, fundador de la Banca Marsans, i de Francesc Miró-Sans, president del FC Barcelona entre 1953 i 1961.

## Referències

* 1 2 «Cementiri d'Horta». Art Funerari. Arxivat de l'original el 2023-02-09. [Consulta: 10 maig 2022].
* 1 2 «Portal d'informació urbanística BCN». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Carme. «Memòria dels barris: HISTÒRIA DEL CEMENTIRI D'HORTA», dilluns, 16 gener 2012. [Consulta: 10 maig 2022].
* 1 2 Paredes, Andrés «Cementiri d'Horta, la memòria silenciosa». EL POU, publicació del Grup d'Estudis de la Vall d'Horta i la Muntanya Pelada, 8, 16-12-2018, pàg. 55–60. ISSN: 2696-6832.
# Cementiri d'Avalon

El Cementiri d'Avalon (Avalon Cemetery en anglès), situat a Soweto (Johannesburg), és un dels cementiris més grans de Sud-àfrica. Va ser inaugurat el 1972, en el moment de més repressió del govern apartheid que dirigia el país, com un cementiri només per a negres. Hi ha més de 300.000 persones enterrades en una àrea d'1,7 km². Les tombes es troben a menys de 2 peus de distància les unes de les altres. Cap al 2010 s'esperava que el cementiri assolís la seva màxima capacitat a causa de la quantitat de morts provocades pel Sida.

## Cultura d'enterrament

A l'Àfrica, la mort tendeix a ser un ritual de traspàs important. Les víctimes del Sida que no s'han casat, els queda l'enterrament com a única gran cerimònia al llarg de la seva vida. Les famílies fan tot el que sigui necessari per possibilitar-los un viatge confortable al món dels ancestres. Els morts, moltes vegades, guien i inspiren als vius.
Els enterraments que atrauen a més de 500 persones són molt comuns. Aquestes persones no són necessàriament amics o coneguts del mort. També hi assisteixen amics dels amics, així com d'altres que potser van coincidir molt poc o només una vegada amb el traspassat.

## Tombes famoses

El Cementiri d'Avalon és conegut per la quantitat de persones rellevants que hi han estat enterrats. Alguns d'aquests han estat Hector Pieterson, Joe Slovo, Lillian Ngoyi, Helen Joseph i Hastings Ndlovu.

## Referències

* ↑ «Our cemeteries». .jhbcityparks.com. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2013. [Consulta: 22 juliol 2013].
# Cesària d'Arle

* Per a altres significats, vegeu «Cesària d'Avinyó».
Cesària (Arle, ca. 475 - 540) fou una religiosa occitana, germana del bisbe metropolità d'Arle, Cesari (ca. 470-543).
Ingressà molt jove en un monestir de Marsella, on es va educar. El 512 va esdevenir la primera abadessa del monestir fundat pel seu germà a Arle, que aleshores portava el nom de Sant Joan. Hi va redactar la regla anomenada Regula sanctarum uirginum o Regla de Santa Cesària, destinada a les monges del monestir. Tot i la clausura, les germanes es consagraven a la caritat envers els necessitats i la instrucció de les joves. Elles mateixes feien les seves robes i transcrivien llibres, a més d'estudiar dues hores diàries. Mentre altres cosien, una llegia un llibre en veu alta.
La seva festa és el 12 de gener.

## Referències

* ↑ La regla diu: "Les verges de Crist han de dedicar-se entre salms i vigílies a copiar bellament llibres sagrats".

## Bibliografia

* Paul Guérin. Les petits Bollandistes: vie des saints. Vol. 1. París, 1876.
# Cerro Verde (Rocha)

El Cerro Verde és una zona costanero-marítima ubicada al Parc Nacional de Santa Teresa, dins el departament de Rocha, al sud-est de l'Uruguai. Des del punt de vista geogràfic, inclou la Punta Coronilla, el Cerro Verde o Punta de los Loberos i el conjunt de les illes oceàniques associat a Isla Verde. L'àrea forma part de la Reserva de la biosfera "Banyats de l'Est i Franja Costanera" (UNESCO), i a més és part d'un lloc Ramsar (Llei Num. 15.377).
Es troba actualment sota la jurisdicció de l'autoritat administrativa del Parc Nacional de Santa Teresa, dependent del Servei de Parcs de l'Exèrcit (SE.PA.E.), limita al N amb l'Hotel Parque Oceánico, al S amb el Parc de Santa Teresa, a l'O amb la Ruta 9 i a l'E amb l'oceà Atlàntic. La franja marina adjacent al lloc abasta la mar territorial uruguaiana fins a les 5 milles nàutiques (límit del lloc Ramsar), limitat al N i al S per línies perpendiculars a la línia de costa.

## Geografia

El clima correspon a subtropical humit segons la classificació climàtica de Köppen, amb una temperatura mitjana anual de 16 °C i 950 mm de precipitació mitjana anual.
El turó es troba sobre la costa oceànica, les característiques de la qual (de 20 - 30 m.s.n.m. d'altitud aproximada) tenen associades planes a les dunes costaneres. El Cerro Verde té una alçada de 10 a 25 m.s.n.m. Està compost de roques granítiques, revestit en gairebé tota la seva superfície per sorres eòliques. Juntament amb altres elevacions locals forma part del massís granític de Santa Teresa.

## Referències

* ↑ - PROPOSTA INCORPORACIÓ DE L'ÀREA COSTANERO-MARINA “CERRO VERDE” AL SISTEMA NACIONAL D'ÀREES PROTEGIDES Arxivat 2007-08-18 a Wayback Machine. (castellà)
* 1 2 Alonso Paz, E. A. «Relevamiento de la flora y comunidades vegetales del Cerro Verde, Rocha, Uruguay» (en castellà). . Comunicacions Botàniques. Museu Nacional d'Història Natural i Antropologia [Montevideo], 2003 [Consulta: 15 juny 2011].
# Charlottetown

Charlottetown és una ciutat canadenca i capital de la província de l'Illa del Príncep Eduard. La ciutat esdevingué municipi l'any 1855 i rebé el títol de ciutat el 1885. És seu també del govern del Comtat de Queens.
La població de la ciutat, segons el cens de 2006, era de 32.174 habitants, mentre que la població de la conurbació en el mateix cens era de 58.625 habitants, poc menys de la meitat de la població total de la província.
Capitals federal, provincials, i territorials del Canadà :
ABEdmonton
BCVictoria
MBWinnipeg
NBFredericton
NLSt. John's
NSHalifax
ONToronto
PECharlottetown
QCCiutat de Quebec
SKRegina
Territoris:
NT Yellowknife
NU Iqaluit
YT Whitehorse :
# Benedict (cràter)

Benedict és un petit cràter en forma de bol que es troba a l'interior del cràter Mendeleev, prop de l'equador a la cara oculta de la Lluna.
* Localització de Benedict (centre de la imatge)
* Fotografia de la missió Apollo 16
Aquest cràter és de forma circular, amb poc desgast. En el punt mig de les parets internes inclinades es localitza una petita pista central. L'albedo de les parets internes és superior al del terreny circumdant, la qual cosa indica que es tracta d'una formació relativament jove.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Benedicció sacerdotal

La benedicció sacerdotal (en hebreu, ברכת כהנים birkat cohanim) és la benedicció que els cohanim fan a la resta dels jueus presents a l'assemblea després de la pregària de mussaf o bé d'altres pregàries durant els dies especials com el sàbat, el Yom Kippur i en altres dies festius, així que llur benedicció és recitada, mot a mot, després de la repetició de l'amidah per part del jazan i després pels cohanim que són sobre l'estrada en la qual està depositada l'arca santa, llavors ells són coberts per un tal·lit, un mantell de pregària, i s'aixequen de les seves cadires.
Després de 1970, aquesta benedicció és recitada de manera solemne a l'esplanada del Kotel, el Mur de les Lamentacions, en presència d'un públic nombrós dos cops a l'any el segon dia de Kol Hamoed, les festes de la Pasqua jueva (la pasqua jueva), i el sukkot és ajornat si aquest dia s'escau en sàbat.
Aquesta benedicció és una de les particularitats que distingeixen els cohanim de la resta del poble jueu des de la destrucció del Segon Temple de Jerusalem. El rescat del primogènit, el privilegi d'esser cridat per fer la lectura pública de la Torah, algunes prohibicions relatives a les dones amb les quals es poden casar els cohanim, o fins i tot la prohibició d'entrar a un cementiri.
Els cohanim encara duen el cognom "Cohen" o bé alguna de les seves variants.

## Enllaços externs

* chabad.org (anglès)
* zemirotdatabase.org (anglès)
* oztorah.com (anglès)
* hebrew4christians.com (anglès)
# Charlotte Nilsson-Perrelli

Charlotte Nilsson-Perrelli (suec: Charlotte Perrelli) (Hovmantorp, 7 d'octubre de 1974) és una cantant sueca, guanyadora del Festival de la Cançó d'Eurovisió 1999 nascuda el 1974 a la població sueca de Hovmantorp.

## Discografia
### Senzills

| Any | Senzill | Posició |
| Any | Senzill | Suècia | Noruega |
| 1999 | "Take Me To Your Heaven" Data: Setembre, 1999 | 2 | 10 |
| 1999 | "I Write You a Lovesong" Data: 1999 | 38Ho | - |
| 2000 | "Damn You" Data: 2000 | - | - |
| 2001 | "You Got Me Going Crazy" Data: 2001 | 20 | - |
| 2003 | "Broken Heart" Data: 2003 | 7 | - |
| 2004 | "Million Miles Away" Data: 2004 | 11 | - |

#### Discs

* 1999 Charlotte #35 SUE
* 2001 Miss Jealousy #32 SUE
* 2004 Gone too long #11 SUE
* 2006 I din röst #29 SUE

## Referències

* ↑ «Charlotte: Once, twice, three times a Melodifestivalen winner?» (en anglès). Eurovision.tv, 11-02-2017. [Consulta: 9 gener 2022].
# Champniers

«Champniers» té aquests significats:
* Champniers (Charente), municipi francès al departament de Charente
* Champniers (Viena), municipi francès al departament de la Viena
* Champniers-et-Reilhac, municipi francès al departament de la Dordonya (regió d'Aquitània)
# Club Korfbal Egara'85

El Club Korfbal Egara'85 va ser un club de corfbol de Terrassa, fundat l'any 1985. És considerat com un dels clubs pioners del corfbol a Catalunya, ja que va dominar les primeres edicions de les competicions catalanes. Entre d'altres, destaquen nou lligues de primera divisió catalana consecutives entre 1986 i 1994 i sis Copes de Catalunya de forma consecutiva entre 1988 i 1994.

## Palmarès

* 9 Lligues catalanes de corfbol: 1985-86, 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1989-90, 1990-91, 1991-92, 1992-93, 1993-94
* 6 Copes Catalunya de corfbol: 1988-89, 1989-90, 1990-91, 1991-92, 1992-93, 1993-94

## Referències

* ↑ «Club Korfbal Egara'85». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Palmarès de primera divisió». Federació Catalana de Korfbal. Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 27 setembre 2011].
* ↑ «Palmarès de la Copa Catalana». Federació Catalana de Korfbal. Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 27 setembre 2011].
# Cisteller de Córdoba

El cisteller de Córdoba (Asthenes sclateri) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

habita vessants rocoses oberts, puna, zones àrides amb matolls i arbusts des del sud de Perú i oest de Bolívia, fins al l'Argentina central.

## Taxonomia

Ha estat considerada coespecífica del cisteller de Wyatt (A. wyatti)

## Referències

* ↑ cisteller de Wyatt«Cisteller de Córdoba». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Blincourt

Blincourt és un municipi francès, situat al departament de l'Oise i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 105 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Blincourt era de 105 persones. Hi havia 41 famílies de les quals 11 eren unipersonals (7 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 15 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 49 habitatges, 44 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 32 eren cases i 17 eren apartaments. Dels 44 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris, 28 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 4 tenien dues cambres, 16 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Blincourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 8 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 80 persones, 64 eren actives i 16 eren inactives. De les 64 persones actives 55 estaven ocupades (33 homes i 22 dones) i 10 estaven aturades (5 homes i 5 dones). De les 16 persones inactives 4 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 2 d'empreses immobiliàries i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Blincourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Blincourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Clara Jiménez Fernández

Clara Jiménez Fernández (Carmona, Andalusia, 5 d’abril de 1965) és un exjugadora de basquetbol andalusa.
Es formà en les categories inferiors del Centre Parroquial Sant Josep de Badalona. Debutà a la Primera divisió femenina amb el Club Bàsquet Betània-Patmos la temporada 1982-83 i posteriorment jugà amb el Club Bàsquet L'Hospitalet (1984-86) i El Masnou Basquetbol (1986-89), amb el qual guanyà una Lliga catalana (1988-89). Internacional amb la selecció espanyola absoluta en cinquanta-tres ocasions, participà als Campionats d'Europa de 1985 i 1987.

## Referències

* ↑ «Clara Jiménez Fernández». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Fitxa de Clara Jiménez Fernández - Selección Femenina Absoluta
# Chopinita

La chopinita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup del sarcòpsid. Rep el seu nom de Christian Chopin, mineralogista i petròleg francès, director de recerca al Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS).

## Característiques

La chopinita és un fosfat de fórmula química Mg₃(PO₄)₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2006. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És un mineral dimorf de la farringtonita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la chopinita pertany a «08.AB - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: farringtonita, ferrisicklerita, heterosita, litiofilita, natrofilita, purpurita, sicklerita, simferita, trifilita, karenwebberita, sarcòpsid, beusita, graftonita, xantiosita, lammerita, lammerita-β, mcbirneyita, stranskiïta, pseudolyonsita i lyonsita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la península de Brattnevet, a les muntanyes Larsemann, un lloc proper a la costa d'Ingrid Christensen, a la Terra de la Princesa Isabel (Antàrtida). També ha estat descrita en el meteorit GRA95209, un meteorit trobat a les muntanyes Transantàrtiques de l'Antàrtida. Aquesta espècie mineral no ha estat trobada en cap altre lloc més del planeta.

## Referències

* ↑ «Chopinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2019. [Consulta: 3 setembre 2017].
# Charles L. Cooney

Charles L. Cooney és professor d'Enginyeria Química i Bioquímica en el Massachusetts Institute of Technology (MIT) i, des de 2002, Faculty Director del Deshpande Center for Techonological Innovation del MIT, fundació que administra una donació de 20 milions de dòlars per fomentar l'emprenedoria dins la recerca que es desenvolupa en el MIT. La seva incorporació com a professor al MIT va ser l'any 1970 i l'any 1982 va obtenir la categoria de Full Professor. Entre 1995 i 2001 va ser cap del departament d'Enginyeria Química. És un dels directors de les companyies Genzyme, Cuno i BioCon India. Entre les distincions de què ha estat mereixedor figura la Gold Medal of the Institute of Biotechnological Studies a Londres, la Food Pharmaceutical and Bioengineering Award de l'American Institute of Chemical Engineers i el James Van Lanen Distinguished Award de l'American Chemical Society’s Division of Microbial and Biochemical Technology, entre d'altres. Té més de 30 patents, ha publicat més de 300 articles i és coautor de diversos llibres. El seu camp d'ensenyament és l'Enginyeria Bioquímica. Des del seu càrrec com a Faculty Director del Deshpande Center del MIT, ha estat el responsable de la creació de centres com el MIT a Singapur i actualment a Rússia, amb una inversió que ronda els 1.500 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ «Honoris causa». web. Universitat Ramon Llull. [Consulta: 6 març 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina personal al MIT
# Bommars

Bommars és una casa de camp sueca feta de fusta, situada als afores del poble de Letsbo, en els boscos d'una vall del municipi de Ljusdal, en la província de Hälsingland. Forma part d'una de les set granges decorades de Hälsingland classificada des de l'1 de juliol de 2012 com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. A nivell nacional, també està classificada per la byggnadsminne de la Direcció Nacional del Patrimoni suec.

## Història

La granja s'esmenta per primera vegada en un inventari de l'any 1542, com a propietat del pagès Oppigården Pavel Olof Rolfsson, però la forma i característiques dels edificis daten del segle xix. Els dos edificis residencials, Sommarstugan («casa d'estiu») i Vinterstugan («casa d'hivern») van ser construïts el 1848 per Sven Johansson i la seva dona Golin Jonsdotter, que va heretar la granja del seu pare. La parella, però, van preferir viure habitualment a la granja de Sven a Sörkämsta. No fou fins al 1887 que la finca va ser habitada permanentment per Sven Persson, el fill de la filla de Sven Johansson i Golin Jonsdotter. El nom actual li fou donat el 1930 quan va esdevenir propietat dels germans Enno i Lars Johansson, mal-nomenats «Bommapojkarna».
Tot i que la granja va estar deshabitada molt de temps, es va decorar acuradament i edificar gran habitacles com la gran sala de banquets i «cabana de nit», fets que indiquen la importància que se'ls hi donava a l'època, les sales de festa a Hälsingland.
Representativa de les construccions dels agricultors més rics de Ljusdal en els anys 1800, és una propietat privada.

## Arquitectura

A més dels edificis residencials, la granja també té un graner, un edifici per a guardar els estris agrícoles amb un estable i una forja. Tots aquests edificis estan fets de troncs de fusta. En la decoració interior dels edificis d'habitatges es troba paper pintat a les parets combinats amb frescos pintats que representen castells i palaus com el d'Ekebyhov o el Palau de Rosersberg, o bé pintures populars.

## Galeria

* Els edificis Sommarstugan i Vinterstugan.
* La «Casa d'hivern» o «Cabana».
* Un dels porxos decorats.
* Una finestra de Sommarstugan.
* Detall de la cuina i xemeneia.

## Referències

* ↑ «Decorated Farmhouses of Hälsingland». World Heritage List. UNESCO. [Consulta: 23 abril 2017].
* 1 2 3 4 «Ljusdal kn, LETSBO 2:10 BOMMARS». bebyggelseregistret.raa.se. Direcció national del patrimoni de Suècia. [Consulta: 23 abril 2017].
* 1 2 3 «De sju världsarvsgårdarna». regiongavleborg.se. Arxivat de l'original el 18 d'agost 2016. [Consulta: 23 abril 2017].

## Enllaços externs

* BOMMARS al Swedish National Heritage Board.
# Bombolles

Les bombolles són un tipus d'espeleotema consistent en minúscules concrecions de carbonat de calci, de forma ovoïdal i d'uns 5 mm de diàmetre, que suren formant grans grups sobre la superfície tranquil·la i quieta de gours. S'han descobert a la Cova des Pas de Vallgornera, al migjorn de Mallorca.

## Referències

* ↑ Merino, A.; Fornós, J.J.; Ginés, À «Espeleotemes i minerals de les coves de les Illes Balears». ENDINS. Mon. Soc. Hist. Nat. Balears [Mallorca], 35, 2011, pàg. 183-198.