OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rectoria de Sant Andreu d'Oristà

La Rectoria de Sant Andreu d'Oristà és una antiga rectoria habilitada com a museu d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La rectoria de l'església de Sant Andreu d'Oristà és actualment un edifici molt reconstruït, amb els murs de pedres escairades subjectades amb ciment i la coberta de teules adoble vessant. L'edifici ha estat adaptat a les funcions de museu de Terrissa amb el que les diverses sales estàn unides per un recorregut. A la part exterior encara són visibles algunes estructures antigues com una tina cilíndrica.
A la vorera del davant de l'edifici es conserven algunes de les lloses mortuòries amb inscripcions que es varen treure del paviment de l'església després del descobriment de la cripta.

## Història

La parròquia de Sant Andreu d'Oristà és documentada el 31 de maig del 942 a través d'una venda. L'edifici ha perdut les funcions de rectoria i s'ha adaptat com a Museu de Terrissa Catalana.

## Referències

* 1 2 3 «Rectoria de Sant Andreu d'Oristà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Rectoria de Sant Dalmai

L'antiga Rectoria de Sant Dalmai és un edifici aïllat del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Està situat dins d'un pati tancat amb mur de pedra, de tres pisos amb teulada a dues vessants de ràfec d'una filada de teules amb caiguda a la façana. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció on es distingeix clarament un primer cos de planta rectangular al que amb posterioritat s'hi va afegir una ampliació longitudinal al costat de la façana principal. L'edifici primitiu conserva la porta d'entrada, avui convertida en una porta interior, de forma rectangular amb llinda monolítica amb la inscripció "M. PERE ALZEDAR 1607". La façana sud té dues finestres al primer pis del mateix estil amb la inscripció "P. ALZEDAR 1610" i, a l'interior, encara se'n conserva una altra amb el mateix nom però amb la data 1620.
L'interior ha estat totalment reformat al segle XX i s'han substituït les bigues de fusta per un forjat modern, però es manté l'estructura original i els elements característics. A la part posterior es conserva l'antic forn semicircular.
L'ampliació sembla que es va fer al segle xviii, segons la data de 1793 inscrita en les toves del terra, i consisteix en un cos més llarg de dos pisos sobreposat a la façana, i amb un nou portal d'entrada igualment rectangular amb llinda monolítica. De les tres obertures que donen al carrer només una està emmarcada amb pedra amb una reixa de ferro forjat i una altra té un balcó amb barana de ferro. A l'interior, la planta baixa conserva les voltes i el paviment originals. La teulada de l'edifici principal probablement també es va refer en aquell moment perquè sota el ràfec es llegeix la data 17??.
La façana posterior té també un petit cos afegit amb escala d'accés exterior i dues arcades de mig punt, actualment cegades, a manera d'una petita galeria. Probablement aquest afegit data del segle xix o principis del xx. Al darrere hi ha part del mur i una de les llindes de l'antiga casa del sagristà que mostra, una vegada més, la inscripció "P. ALZEDAR 1610".

## Història

La rectoria de Sant Dalmai es va fer al mateix moment que l'actual església, al segle xvii, i sembla que sota l'impuls del mateix capellà, Pere Alzedar, que va deixar la seva firma en totes dues construccions. Actualment, des de 1985 és propietat de Carme Vives Cruells, que després d'haver-la arrendat durant molts anys, finalment la va comprar al bisbat de Girona. L'any 1990 es van començar les obres de rehabilitació de l'edifici que segons sembla es trobava en molt mal estat, preservant-ne el seu caràcter original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Rectoria de Sant Dalmai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Rasa de Llera

La Rasa de Llera és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de Solsona, al Solsonès.

## Descripció

Neix al vessant septentrional del Serrat de Rotgers, a poc més de 55 m. a llevant de la masia de Llera. De direcció predominant E-O, passa a tocar de la masia que li dona nom abans d'abocar les seves aigües a la Rasa de Solsona.

## Territoris que travessa

La Rasa de Llera fa tot el seu curs pel terme municipal de Lladurs.

## Xarxa hidrogràfica

La Rasa de Llera no té cap afluent.

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Rasa de Maçana

La Rasa de Maçana és un torrent afluent per la dreta del Rasa de les Cases que neix al Pla de la Lleona, al peu del vessant de ponent del Serrat de la Bandera, a uns 600 m. a ponent de la masia de la Llena. De direcció predominant cap a les 5 del rellotge, desguassa al seu col·lector a poc més de 500 m. a ponent de la masia de Maçana i a una 375 m al nord-oest de la de Viladebait.

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa de Maçana passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Pinell de Solsonès | 873 | 66,64% |
| Fent de frontera entre Pinell de Solsonès (a ponent) i Castellar de la Ribera (a llevant) | 67 | 5,11% |
| Per l'interior del municipi de Castellar de la Ribera | 322 | 24,58% |
| Fent de frontera entre Pinell de Solsonès (a ponent) i Castellar de la Ribera (a llevant) | 48 | 3,66% |

## Xarxa hidrogràfica

Aquesta rasa no té cap afluent

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Les coordenades del lloc on neix, segons el web de la XRCC, són 41° 59′ 34.74″ N, 1° 21′ 16.70″ E﻿ / ﻿41.9929833°N,1.3546389°E﻿ / 41.9929833; 1.3546389
# Red Bluff

Red Bluff és una població del comtat de Tehama a l'estat de Califòrnia (Estats Units d'Amèrica).

## Demografia

Segons el cens del 2000, Red Bluff tenia 13.147 habitants, 5.109 habitatges, i 3.239 famílies. La densitat de població era de 683,2 habitants/km².
Dels 5.109 habitatges en un 36,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,4% hi vivien parelles casades, en un 16,5% dones solteres, i en un 36,6% no eren unitats familiars. En el 30,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,7% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.029 $ i la renda mediana per família de 32.799 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.807 $ mentre que les dones 21.048 $. La renda per capita de la població era de 14.060 $. Entorn del 17,7% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Red Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Red Bluff». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Redondo Beach

Redondo Beach és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 61.473 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Redondo Beach tenia 63.261 habitants, 28.566 habitatges, i 15.254 famílies. La densitat de població era de 3.889,4 habitants/km².
Dels 28.566 habitatges en un 23,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,6% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 46,6% no eren unitats familiars. En el 33,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,8% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 43,1% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 8,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 99,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 69.173 $ i la renda mediana per família de 80.543 $. Els homes tenien una renda mediana de 56.796 $ mentre que les dones 45.204 $. La renda per capita de la població era de 38.305 $. Entorn del 4% de les famílies i el 5,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Fills il·lustres

* Edwin McMillan (1907 - 1991) químic, Premi Nobel de Química de l'any 1951.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Redondo Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Redondo Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Redonda (desambiguació)

«Redonda» té aquests significats:
* Redonda, illa deshabitada del Carib que forma part de la república d'Antigua i Barbuda.
* Regne de Redonda, micronació amb base en aquesta illa
* Illa Redonda, una petita illa que forma part de l'arxipèlag das Graças, a Brasil.
* Illa Redonda, una petita illa fluvial sobre el riu Uruguai, a l'estat de Santa Catarina, a Brasil.
* Roca Redonda, una petita illa que forma part de les illes Galápagos, a Equador.
* Redonda, ubicada a l'entrada de la badia de Samanco, al departament d'Ancash, a Perú.
* Redonda, ubicada a la boca de la badia Lapataia, en la província argentina de Terra del Foc, Antàrtida i Illes de l'Atlàntic Sud.
* Isla Redonda-La Aceñuela, una pedania d'Écija (Andalusia)
* Nom amb què també és coneguda l'Illa Rondella, a Cartagena (Múrcia)
Viccionari
# Redondesco

Redondesco és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia (Itàlia).
Redondesco limita amb els municipis d'Acquanegra sul Chiese, Gazoldo degli Ippoliti, Marcaria, Mariana Mantovana i Piubega.
Pertanyen al municipi les frazioni de Bologne, San Fermo i Campi Bonelli

## Galeria

* Església de S.Pere

## Referències

* ↑ Comune di Redondesco - Statuto.
# Quinéville

Quinéville és un municipi francès, situat al departament de la Manche i a la regió de Normandia.
# Regionalismo bien entendido

El «Regionalismo bien entendido», a vegades «sano regionalismo bien entendido» (generalment en castellà; literalment «regionalisme ben entés»), és una expressió que fa referència a una forma de regionalisme espanyol, en particular aquell que van promoure determinats sectors del franquisme, que es caracteritza per la seua compatibilitat i fins i tot la seua adhesió a un nacionalisme espanyol centralista. El terme s'aplica especialment al País Valencià, en aquest cas com a «valencianismo bien entendido» («valencianisme ben entés»).
Entre els seus principals representants figuren Miguel Ramón Izquierdo (1919-2007), últim alcalde franquista de València (1973-1979), i Ignacio Carrau (1923-2015), últim president franquista de la Diputació provincial de València (1975-1979), ambdós blaveristes primigenis.
També es pot aplicar ocasionalment en altres períodes històrics, per exemple per a qualificar alguns autors conservadors de la Renaixença valenciana, com ara Teodor Llorente.

## Referències

* ↑ «“El valencianismo bien entendido” | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 abril 2024].
* ↑ Sancho Lluna, 2020, p. 135.
* ↑ Colomer Rubio, 2017, p. 184-188.
* ↑ Ballester, 1992, p. 27.
* ↑ Isabel Burdiel; Manuel Pérez Ledesma Liberales eminentes (en castellà). Marcial Pons Historia, 2008, p. loc. 4713. ISBN 978-84-96467-66-8.

## Bibliografia

* «El franquismo y el «regionalismo bien entendido»» (en castellà). Ayer. Revista de historia contemporáneo. Marcial Pons, 123, 2021. ISSN: 1134-2277.
* Josep Ballester. Temps de quarantena (1939-1959). Edicions 3i4, maig 1992, p. 26-27. ISBN 84-7502-326-6. OCLC 27109079.
* Jaume Claret; Joan Fuster i Sobrepere El regionalismo bien entendido: ambigüedades y límites del regionalismo en la España franquista (en castellà). Editorial Comares, 2021, p. 258. ISBN 978-84-1369-130-5.
* Juan Carlos Colomer Rubio, « « El regionalismo bien entendido ». Una política de construcción nacional », in Ismael Saz, Ferran Achilés (ed.), La nación de los españoles. Discursos y prácticas del nacionalismo español en la época contemporánea, València, Publicacions de la Universitat de València, 2012 (ISBN 978-84-370-8829-7), p. 379-392
* Colomer Rubio, Juan Carlos. Gobernar la ciudad. Alcaldes y poder local en Valencia (1958-1979) (en castellà). Universitat de València, 2014.
* Colomer Rubio, Juan Carlos. ««No mos fareu catalans». El regionalismo de Ramón Izquierdo en el final del franquismo (1973-1979)». A: Gobernar la ciudad: Alcaldes y poder local en Valencia (1958-1979) (en castellà). Universitat de València, 2018-06-21, p. 183-244. ISBN 978-84-9134-264-9.
* Patricia Gascó Escudero. UCD-Valencia (en castellà). Universitat de València, 2011, p. 192. ISBN 9788437086972.
* Sancho Lluna, Juan Luis. Los orígenes históricos del anticatalanismo de la transición valenciana (1976-1982) - Tradición, resistencia y reacción. Universitat de València, 2017.
* Sancho Lluna, Juan Luis. Anticatalanismo y transición política: Los orígenes del conflicto valenciano (1976-1982). Publicacions de la Universitat de València, 2020, p. 272. ISBN 978-8491346920.

## Vegeu també

* Regionalisme valencià
# Regionalització de les Nacions Unides

La regionalització de les Nacions Unides és la divisió geogràfica del món en àrees definides que efectua l'ONU per consensuar les unitats d'anàlisi estadística que utilitza i no coincideix necessàriament amb les divisions polítiques o nacionals en disputa. Així, fa equivalents els termes de regió i continent, i a cadascun contempla diferents sub-regions.

## Llistat de regions i sub-regions

* Àfrica
** Àfrica oriental
** Àfrica central
** Àfrica del Nord
** Àfrica Austral
** Àfrica Occidental
* Amèrica
** Amèrica del Nord
** Amèrica del Sud
** Carib
** Amèrica Central
* Àsia
** Àsia central
** Àsia oriental
** Àsia del Sud
** Sud-est asiàtic
** Àsia Occidental
* Europa
** Europa de l'Est o Europa Oriental
** Europa del Nord
** Europa del Sud
** Europa Occidental
* Oceania
** Australàsia
** Melanèsia
** Polinèsia
** Micronèsia

## Referències

* Composition of macro geographical (continental) regions, geographical sub-regions, and selected economic and other groupings Arxivat 2011-07-13 a Wayback Machine.
# René Laloux

René Laloux (15è districte de París, 13 de juliol de 1929 - Angulema, 15 de març de 2004) fou un animador i director de cinema francès.
Va estudiar pintura en una escola d'art. Després de treballar durant un temps en publicitat, va trobar una feina en una institució psiquiàtrica, on va començar a experimentar amb l'animació amb els interns. Va ser en aquesta institució on va fer Les dents du singe, amb la col·laboració de l'estudi de Paul Grimault, i utilitzant un guió escrit pels interns de Cour Cheverny.
Un altre col·laborador important va ser Roland Topor, amb el qual va crear Les temps morts (1964), Les escargots (1965) i el seu treball més conegut, Planète sauvage (1973).
Laloux també va treballar amb Jean Giraud, conegut com a Moebius, per crear la pel·lícula Els amos del temps (Les maîtres du temps, 1981). Més endavant, l'any 1988, va crear Gandahar.
René Laloux va morir d'un atac de cor el 14 de març de 2004 a Angulema, França.

## Filmografia
### Llargmetratges

* El planeta fantàstic (1973).
* Els amos del temps (Les maîtres du temps) (1981).
* Gandahar (1987).

### Curtmetratges

* Tic-tac (1957) (no animat).
* Les achalunés (1958) (no animat).
* Les dents du singe (1960).
* Les temps morts (1964).
* Les escargots (1965).
* Le jeu (1975).
* Les hommes-machines (1977), pilot del llargmetratge Gandahar.
* La maîtrise de la qualité (1984).
* La prisonnière (1985).
* Comment Wang-Fo fut sauvé (1987).

## Referències

* ↑ Antoine Oury. «Qui est René Laloux, le cinéaste qui travailla avec Topor, Moebius et Caza ?», 02-05-2017.
* ↑ Beck, Jerry. The Animated Movie Guide. Chicago Review Press, 2005, p. 143.
* ↑ Craig Keller. «The schizophrenic cinema of René Laloux», 2006. Arxivat de l'original el 21 octubre 2008. [Consulta: 21 febrer 2021].- René Laloux a Internet Movie Database (anglès) - Guillaume Martin «Décès du réalisateur René Laloux» (en francès). , 15-03-2004 [Consulta: 21 febrer 2021].
* ↑ Don Bluth Goes Independent - AWN.com
# René Kos

René Kos (Langedijk, 17 d'octubre de 1955) és un exciclista neerlandès, especialista en el mig fons. Va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de l'especialitat. El 1980 també havia guanyat una medalla de plata però va ser desqualificat per un positiu en nandrolona.
Els seus fills Patrick i Christian també s'han dedicat al ciclisme.

## Palmarès

* 1981
** Campió del Món en mig fons
** Campió dels Països Baixos de mig fons
* 1982
** Campió dels Països Baixos de mig fons
* 1984
** Campió dels Països Baixos de mig fons
* 1985
** Campió dels Països Baixos de mig fons

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Tabel·lió

Tabel·lió (en llatí Tabellio) era, segons diu Suides, un notari a l'antiga Roma.
Sota la República existien els scribae però amb l'Imperi Romà van ser substituïts en les funcions oficials de redactar documents legals pels tabelliones. Generalment es posaven a les places de mercat a les ciutats. Van arribar a formar un orde especial a l'estat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tabellio». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 9 maig 2022].
# Iujno-Kurilsk

Iujno-Kurilsk (en rus Южно-Курильск) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sakhalín, a Rússia. És a l'illa de Kunaixir.
# Iujnouralsk

Iujnouralsk - Южноуральск (rus) és una ciutat de l'óblast de Txeliàbinsk, a Rússia.

## Geografia

Iujnouralsk es troba al sud dels Urals, a la riba sud-est de la reserva de Iujnouralsk, un llac artificial format a la vora de l'Uvelka el 1952. La vila es troba a 88 km al sud de Txeliàbinsk i a 7 km de l'estació de tren Nijneuvelskaia, a la línia entre Txeliàbinsk, Troitsk i Orsk.

## Història

Fundada el 1948 dins el marc d'un projecte de construcció d'una central tèrmica, Iujnouralski aconseguí l'estatus de possiólok (poble) el 28 d'agost del 1950 i el de ciutat l'1 de febrer del 1963, quan prengué el nom de Iujnouralsk.
# Wooden Leg

Nom amb què és conegut Kummonk’Quiviotka (1858-1940) que fou jutge tribal xeiene i lluità a la batalla de Little Big Horn el 1876. Posteriorment, però, col·laborà amb la BIA i els ajudà en la campanya antibigàmia. Fou cap de la policia de la reserva i el 1931 publicà les seves memòries.

## Enllaços externs

* Ressenya biogràfica Arxivat 2006-05-15 a Wayback Machine. (italià)
# Ratpenat groc de Madagascar

El ratpenat groc de Madagascar (Scotophilus robustus) és una espècie de ratpenat endèmica de Madagascar.

## Referències

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Ratpenat groc de Madagascar. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Teatro Tivoli

El Teatro Tivoli és un teatre de Lisboa, (Portugal), situat a l'avinguda da Liberdade (de la Libertad). Fundat l'any 1924 disposa de 1.088 seients. Qualificat d'immoble d'interès públic.

## Referències

* ↑ Almeida, Sérgio A. S.. O (meu) melhor de Portugal: História, memórias, sabores... (en portuguès brasiler). Editora Labrador, 2019-12-03. ISBN 978-65-5044-033-6.
* ↑ «Teatro Tivoli BBVA» (en castellà). All About. [Consulta: 23 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine.
# Retorn al paradís (pel·lícula de 1998)

Retorn al paradís (títol original: Return to Paradise) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Joseph Ruben l'any 1998. Es tracta del remake americà del film francès Força major de Pierre Jolivet (1989), amb Patrick Bruel, François Cluzet i Kristin Scott Thomas. Ha estat doblada al català.

## Argument

John Volgecherev anomenat « Xèrif », Tony i Lewis, tres estudiants americans, fan amistat en el transcurs d'un viatge a Malàisia. Xèrif i Tony tornen a Nova York, deixant Lewis allà. Dos anys més tard, s'assabenten de la detenció de Lewis, agafat per la policia poc temps després de la seva marxa. Li van trobar el haixix que els seus amics havien abandonat. Condemnat a mort, Lewis ha esgotat tots els recursos. Serà executat en una setmana si « Xèrif » i Tony no accepten lliurar-se a les autoritats per assumir el seu crim i purgar tres anys de presó.

## Repartiment

* Vince Vaughn: John « Xèrif » Volgecherev
* Anne Heche: Beth Eastern
* Joaquin Phoenix: Lewis McBride
* David Conrad: Tony Croft
* Vera Farmiga: Kerrie
* Nick Sandow: Ravitch
* Jada Pinkett Smith: M. J. Major
* Elizabeth Rodriguez: Gaby, ex-xicota de « Xèrif »
* David Zayas: el contramestre
* Raymond J. Barry: M. Volgecherev, el pare de « Xèrif »
* Curzon Dobell: el client drogat de « Xèrif »

## Crítica

* Inquietant, terrible i commovedor drama moral ambientat en l'exòtica Malàisia"
* "Drama que manté el suspens amb certa eficiència"

## Referències

* ↑ «Retorn al paradís». esadir.cat.
* ↑ Kahn, Omar «Return to Paradise». Cinemanía.
* ↑ Palomo, Miguel Angel «Return to Paradise». El País.