OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractament ambulatori

El tractament ambulatori és aquell tractament mèdic que no necessita ingrés hospitalari i que per tant permet a un malalt tornar al seu domicili el mateix dia que realitza aquest tractament. Habitualment el pacient assisteix al centre mèdic pels seus mitjans, de vegades es traslladat per un transport sanitari. Aquests centres mèdics sòn en la majoria de casos ambulatoris o Centre d'Atenció Primària (CAP). Els tractaments ambulatoris no són tan complexos com els que ofereixen els hospitals, tot i que els centres hospitalaris poden oferir aquests tipus de tractament.

## Referències

* ↑ «Tractament ambulatori». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Biblioteca Víctor Català

La Biblioteca Víctor Català és una biblioteca pública del municipi de l'Escala (Alt Empordà) que forma part del servei de biblioteques de la Diputació de Girona. L'edifici de la biblioteca està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, al sector nord-oest, amb la façana principal orientada a la plaça Víctor Català. Edifici entre mitgeres de planta rectangular, distribuït en planta baixa i dos pisos, amb la coberta plana. La façana principal es troba emmarcada per dos trams de parament laterals, bastits amb plafons de pedra rectangulars de color gris. A la planta baixa hi ha dos portals d'accés a l'interior, els quals es troben integrats dins de dos grans finestrals de vidre de pla sinuós. Al mig dels dos portals, dues columnes de ferro que sostenen la part de la façana corresponent als pisos superiors. A la primera planta hi ha quatre grans finestres rectangulars, les dues centrals més grans, cobertes per un sistema de persianes a base de lamel·les blanques. Al pis superior, continua el sistema de lamel·les a les obertures, tot i que en aquest cas es tracta de balcons amb barana de ferro de barrots simples. La façana està rematada amb una cornisa sobresortida.

## Història

L'actual biblioteca, antigament propietat la Caixa de Girona, ha passat de titularitat privada a pública, fent-se càrrec l'Ajuntament de l'Escala. Aquest té la voluntat de conservar-ho com a biblioteca, introduint pròximament diferents reformes a l'edifici.
L'edifici és obra del reconegut arquitecte Joaquim Masramon de Ventós (Olot, 1910-Girona, 1987), llicenciat l'any 1940.

## Referències

* ↑ «Guia de biblioteques per població». Servei de biblioteques - Diputació de Girona. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2014. [Consulta: 26 octubre 2014].
* 1 2 3 «Biblioteca de l'Escala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Afghanistan Research and Evaluation Unit

L'Afghanistan Research and Evaluation Unit (AREU) és una organització de recerca amb base a Kabul, Afganistan. El seu objectiu és proporcionar una base ferma per a la política i la pràctica en l'entorn canviant el país mitjançant el terreny de la investigació. Els fons són proporcionats per diversos governs i organismes.
El 2000 la Strategic Monitoring Unit (SMU) va ser establida a Islamabad pel Afghan Support Group, per millorar la resposta d'emergència assegurant que les lliçons apreses de situacions similars a tot el món foren analitzades i difoses(en aquest moment l'Afganistan era en gran part sota els talibans). L'SMU va produir dos documents: un informe sobre la província del nord de Badakhshan. i una revisió del marc estratègic per l'Afganistan Després de la caiguda del govern talibà a finals del 2001, el SMU va rebre el nom de Afghanistan Research and Evaluation Unit (AREU) i rebé un nou mandat. A principis del 2002 es va traslladar a Kabul.

## Referències

* 1 2 http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=MEMO/01/443&format=HTML&aged=0&language=EN&guiLanguage=en
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 31 de juny de 2008. [Consulta: 31 juliol 2008].
* 1 2 «[https://web.archive.org/web/20070628160326/http://www.odi.org.uk/publications/working_papers/wp187.pdf Understanding and Monitoring Livelihoods under Conditions of Chronic Conflict: Lessons from Afghanistan]». Arxivat de l'original el 31 de juliol de 2008. [Consulta: 31 juliol 2008].Pain, Adam. London: ODI, 2002, p. 2
* ↑ http://lccn.loc.gov/2006334106 Arxivat 2012-07-17 at Archive.is
* ↑ Badakhshan (Islamabad : SMU, 2001).
* ↑ Mark Duffield, Patricia Gossman, and Nicholas Leader, “Review of the Strategic Framework for Afghanistan” (UN Strategic Monitoring Unit: Islamabad, Pakistan, 2001). Cited in Humanitarian Action and the Afghanistan Crisis Issues Note for NGO Policy Dialogue X, November 15, 2001, Humanitarianism and War Project, Feinstein International Famine Center «Archived copy». Arxivat de l'original el 19 de juliol de 2008.

## Enllaços externs

* Lloc web d'AREU (anglès)
# Ànima de Cantiret

L'Ànima de Cantiret és un espantacriatures que segons es diu salta i balla per les parets.
Es feia servir per amenaçar els infants, ja que per invocar-lo n'hi havia prou amb dir tres vegades Ànima de Cantiret que salta i balla per les parets.
Es feia present durant la nit de Sant Joan per espantar.

## Referències

* Costumari Català, el curs de l'any. Amades i Gelats, Joan 1953, Volum IV, pàg 9
* MitCat Espantacriatures
# Álvaro Pascual-Leone

Álvaro Pascual-Leone (València, 7 d'agost de 1961) és un catedràtic valencià de neurologia a la Harvard Medical School i director del Guttmann Brain Health Institute. Anteriorment havia estat director del Center for Noninvasive Brain Stimulation i director del Beth Israel Deaconess Medical Center a Boston.
Pascual-Leone va obtenir un màster i un doctorat en Neurofisiologia a la facultat de Medicina de la Universitat de Friburg de Brisgòvia. També ha estat professor a la Universitat de Minnesota i als National Institutes of Health dels Estats Units. Les seves investigacions se centren en les malalties neurològiques i els efectes en l'activitat cerebral. A més s'ha dedicat a la divulgació científica.
Actualment viu a Wayland amb la seva esposa Elizabeth i els seus tres fills. És descendent del jurista republicà Álvaro Pascual-Leone Forner.

## Obra publicada

* El cerebro que cura (2019)

## Referències

* ↑ «El cerebro necesita tener un propósito de vida definido» (en castellà), 18-02-2019. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «El cervell és resilient i té capacitat per controlar la malaltia que pateix». TV3, 18-02-2020. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «Si no usamos nuestro cerebro, se pierde capacidad» (en castellà). Cadena Ser, 20-02-2019. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Singulars». TV3, 29-09-2009. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ Mouzo Quintans, Jessica «Tu cerebro cambia con cada cosa que piensas, incluso aunque no la digas» (en castellà). , 13-03-2017 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «El cerebro necesita retos: si eres científico, aprende ganchillo» (en castellà), 19-02-2019. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Una quantitat adequada d'estrès és positiva». TV3, 22-02-2019. [Consulta: 24 gener 2021].
* ↑ «El nostre cervell pot funcionar de manera òptima i vibrant quan ens fem grans». Catalunya Ràdio, 05-01-2020. [Consulta: 24 gener 2021].
# Álvaro Palacios, S.L.

Álvaro Palacios, S.L. és un celler fundat l'any 1989 per Álvaro Palacios, situat a Gratallops dins la Denominació d'Origen Qualificada Priorat.
La seva producció anual és de 200.000 litres que s'elaboren en 24 hectàrees. L'any 2009 exportà el 65% de la seva producció. Les seves marques són Finca Dofí, Gratallops · Vi de Vila, Les Terrasses i sobretot L'Ermita, que amb un preu d'entre 600 € i 1.000 € és el vi més car de Catalunya.
La història comença 10 anys abans, el 1979, quan es van replantar una sèrie de vinyes de varietats tradicionals i foranes. Tot i que la principal aposta del celler de Palacios és l'autòctona garnatxa, també es cultiven altres com la carinyena o cabernet sauvignon.

## Referències

* ↑ Peñín, José. Guia Peñín de Los Vinos de España 2009. Madrid: Peñín Ediciones, 2009. ISBN 978-84-95203-52-6.
* ↑ «Viníssimus» (en castellà). [Consulta: 7 setembre 2014].
* ↑ Digital, La Vanguardia. «Edición del jueves, 26 junio 2008, página 8 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). [Consulta: 17 desembre 2017].
# Álvaro Peña (futbolista bolivià)

Álvaro Guillermo Peña (11 de febrer de 1965) és un futbolista bolivià que va formar part de l'equip bolivià a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ rsssf: Bolivian league topscorers
* ↑ Álvaro Peña at BDFA (castellà)
* ↑ Álvaro Peña (futbolista bolivià) Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ rsssf: Bolivia record international footballers
* ↑ Álvaro Peña (futbolista bolivià) a National-Football-Teams.com (anglès)

## Enllaços externs

* Ficha en BDFA
* Ficha en National Football Teams
# Éric Pichon

Éric Pichon (Saint-Chamond, 30 de març de 1966 - Sant-Etiève, 31 d'agost de 2012) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1990 i 1991. Quan era amateur va guanyar la medalla de plata al Campionat del Món en ruta per darrere del polonès Joachim Halupczok.

## Palmarès

* 1988
** Vencedor d'una etapa al Tour du Lyonais et des monts Pilat
* 1989
** 1r al Tour de Bohèmia

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# İmambayıldı

İmambayıldı (en turc, literalment vol dir que l'imam es desmaia, metafòricament li va agradar molt) és un plat d'albergínia de la cuina turca que es fa al forn. Les albergínies, prèviament fregides, es farceixen amb cebes tallades primes caramel·litzades (vegeu karnıyarık) i s'acaben de cuinar al forn.
* İmambayıldı casolà
* İmambayıldı en un restaurant
Aquest plat, com els altres plats fets amb oli d'oliva a Turquia, normalment es menja fred, de manera que es considera un meze o entrant.

## Referències

* ↑ Andrew Delahunty. From Bonbon to Cha-cha: Oxford Dictionary of Foreign Words and Phrases. OUP Oxford, 23 octubre 2008, p. 163–. ISBN 978-0-19-954369-4.
* ↑ Ken Albala. Food Cultures of the World Encyclopedia: [Four Volumes]. ABC-CLIO, 25 maig 2011, p. 305–. ISBN 978-0-313-37627-6.
* ↑ Martha Rose Shulman. Mediterranean Harvest: Vegetarian Recipes from the World's Healthiest Cuisine. Rodale, 30 octubre 2007, p. 278–. ISBN 978-1-59486-234-2.
* ↑ LLC Books. Turkish Cuisine Mezes: Meze, Imam Bayildi, Pilaki, Kisir, Piyaz. General Books LLC, setembre 2010. ISBN 978-1-158-50324-7.

## Vegeu també

* Karnıyarık

## Enllaços externs

* Imatges de "imambayıldı"
# Zetí

En física teòrica de partícules, el Zetí ('Zino' en anglès) és una partícula elemental hipotètica supercompanya del bosó Z (mediador de la interacció nuclear feble). Es classificaria com a fermió, en ser supercompanya del bosó Z, d'acord amb les prediccions de la supersimetria. Tindria espín 1/2 i massa no nul·la. No ha estat detectat encara, indicant que té una massa molt elevada (o un acoblament molt feble amb les partícules normals).

## Referències

* ↑ «A Supersymmetry primer» (en anglès). Adv.Ser.Direct.High Energy Phys. 21, (2010).

## Vegeu també

* Gaugins
* Llista de partícules supersimètriques
# Àcid labal·lènic

L'àcid labal·lènic, el qual nom sistemàtic és àcid 5,6-octadecadienoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni que conté dos dobles enllaços consecutius entre els carbonis 5-6 i 6-7, és un al·lè, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H32O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar.
Fou aïllat per primer cop el 1964 de l'oli de les llavors de Leonotis nepetaefolia, una planta de la família lamiàcies per M.O. Bagby, C.R. Smith Jr. i I.A. Wolff, i identificat pels mateixos autors un any després. Aquest oli en conté un 16 % en pes. La característica més destacada és la presència de dos dobles enllaços contigus formant un al·lè, la qual cosa és molt rara en els àcids grassos. Posteriorment, s'ha aïllat en olis de llavors d'altres plantes en proporcions elevades: Leucas helianthimifolia (46 %); Leucas ciliata vestita (44 %); Leucas hirta (41 %); Leucas ciliata ciliata (30 %); Leucas marrubioides marrubioides (30 %); Leucas cephalotes (28 %); Phlomis tuberosa (25 %), i altres.

## Referències

* ↑ Bagby, M. O.; Smith, C. R.; Wolff, I. A. «A Naturally Occurring Allenic Acid from Leonotis nepetaefolia Seed Oil» (en anglès). Chem. and Ind., 1964, pàg. 1861.
* ↑ Bagby, M. O.; Smith, C. R.; Wolff, I. A. «Laballenic Acid. A New Allenic Acid from Leonotis nepetaefolia Seed Oil1» (en anglès). The Journal of Organic Chemistry, 30, 12, 01-12-1965, pàg. 4227–4229. DOI: 10.1021/jo01023a055. ISSN: 0022-3263.
* 1 2 «PlantFAdb: 18:2-delta-5,6allene; Laballenic acid; 5,6-Octadecadienoic acid; 5,6-Octadecadienoic acid, (R)-; 5,6-Octadecadienoic acid, (R)-(-)-; Laballenic acid; (-)-5,6-Octadecadienoic acid». [Consulta: 5 octubre 2018].
# Casa el Manso

La Casa el Manso és un edifici del municipi de Bot (Terra Alta) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Un cancell o vestíbul dona accés a la planta baixa. La funció d'aquest element és defensiva i es troba sovint a les cases importants de la terra alta, especialment a Bot.
El cancell està dividit en dues parts: la sala o rebedor, i les escales d'accés a l'habitatge dels pisos superiors. Ambdues parts estan separades per un mur i un enreixat defensiu però que permet la visió entre l'interior de les escales i el vestíbul.
Al soterrani trobem un celler amb voltes a quatre parts, de rajoles ceràmiques que possiblement fou presó quan l'edifici complia funcions de caserna.
També hi ha trulls per emmagatzemar oli que es premsava a la planta superior. De fet, encara existeixen restes dels mecanismes d'emmagatzematge i distribució dels trulls, entre el cancell i el soterrani.

## Història

Durant una època fou caserna de la guàrdia civil, com donen testimoni tots els panys i les baldes que encara hi ha a l'entrada i a totes les estances de l'edifici. Segons testimoni de l'actual propietari, durant la guerra civil de 1936, s'hi va allotjar el General Franco, i hi va realitzar una reunió militar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa el Manso». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa el Manso». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mausoleu Shish Gumbad

El mausoleu Shish Gumbad es troba al Jardí dels Lodi, situat al sud del centre antic de Delhi (Nova Delhi, Índia).
Hom desconeix a qui pertany aquesta tomba, molt possiblement a un alt dignatari de l'època del sobirà Sikandar Lodi (1489-1517). El nom de Shish Gumbad fa referència a la decoració vidrada que antigament decorava exteriorment la seva cúpula.
Es tracta d'una construcció de planta quadrada rematada per una gran cúpula; exteriorment té l'aparença d'un edifici de dues plantes. A la façana hi ha restes de la decoració de rajola esmaltada en blau, d'origen persa. Un dels quatre murs, el de ponent, té un mihrab, els altres tres tenen uns grans portals d'accés, amb iwans. La seva estructura és molt similar al mausoleu Bara Gumbad, que es troba al costat.
Sota la cúpula, es troben diverses tombes, però sense cap mena d'inscripció que permeti identificar els personatges. A l'interior també hi ha restes de decoració i inscripcions alcoràniques.
# Terciàries Caputxines de la Sagrada Família

Les Germanes Terceres Caputxines de la Sagrada Família són un institut religiós de dret pontifici, concretament una congregació religiosa femenina. Les germanes que en formen part, col·loquialment anomenades amigonianes, posposen al seu nom les sigles HTCFS.

## Història

Les Terceres Caputxines de la Sagrada Família tenen l'origen en una comunitat de dones del Tercer Orde Seglar de Sant Francesc que va instituir el caputxí Lluís d'Amigó i Ferrer (1854-1934); en 1878, van començar a fer vida en comunitat al santuari de la Mare de Déu de Montiel de Benaguasil. L'arquebisbe de València concedí a la comunitat el nihil obstat l'11 de maig del 1885 i les germanes feren la seva professió solemne, inaugurant oficialment la congregació de Terceres Caputxines. El pare Amigó els donà la regla del Tercer Orde Regular de Sant Francesc i unes constitucions que va redactar ell mateix.
Poc després, les germanes treballaren activament en l'atenció als malalts d'una epidèmia de còlera a Massamagrell, poble natal del fundador: quatre de les germanes se n'encomanaren i moriren. El 6 de març de 1902, Lleó XIII aprovà la congregació, que fou agregada a l'Orde de Frares Menors Caputxins el 15 de setembre de 1905.
La congregació va anar creixent dintre Espanya i, a partir del segle xx, fora: el 8 de febrer de 1905, cinc germanes s'estableixen a Riohacha (Colòmbia); en 1927, a Veneçuela i en 1929 a la Xina.

## Vegeu també

* Terciaris Caputxins de la Mare de Déu dels Dolors

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació
# Snov

Snov (en rus Снов) és un riu de Rússia, passa per l'óblast de Briansk a Rússia i per la província de Txerníhiv a Ucraïna. És un afluent per la dreta del Desnà. Té una longitud de 253 km i una conca de 8.700 km². Es glaça entre novembre i finals de gener i roman congelat fins a març o començaments d'abril.

## Referències

* ↑ Снов, Great Soviet Encyclopedia
* ↑ Snov. Kolokray.
# Tirà de Cassin

El tirà de Cassin (Tyrannus vociferans) és una espècie d'ocell de la família dels tirànids, que es distribueix per la part nord de Mèxic, i mitja part dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Tirà de Cassin». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Bidental

Bidental era el nom donat a l'antiga religió romana al monument que s'aixecava en el lloc on havia caigut un llamp. El nom provenia perquè en aquell lloc els arúspexs hi sacrificaven una ovella jove (bidental).
De vegades al monument, per la seva semblança al brocal d'un pou, se l'anomenava puteal, com en el cas del Puteal Scribonianum que es trobava al Fòrum de Roma. Quan un llamp feria la terra era necessari condere fulgur, ('enterrar les desferres del llamp'), tant si era un lloc públic com privat. Si el llamp matava una persona, estava prohibit incinerar el cadàver, i se l'enterrava al mateix lloc on havia caigut, segons diu Plini el Vell. Tots els objectes que el llamp havia cremat o escampat eren recollits pel pontífex, que més tard seria ajudat pels arúspexs, i ho amuntegava tot mentre resava una oració en veu baixa. S'oferia una ovella jove i s'encerclava tot el que s'havia recollit en un petit recinte que no s'empedrava ni cobria, envoltat d'un mur normalment circular amb la inscripció fulgur conditum. No estava permès trepitjar aquest locus religiosus, ni tan sols mirar-hi a dins. Segons Horaci, si algú profanava un bidental era immediatament castigat pels déus de forma cruel.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bidental». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 maig 2022].
# The Ghastly Ones

The Ghastly Ones és un grup de música surf i rock de garatge de Van Nuys. Les seves lletres s'inspiren i es recreen en els monstres del cinema de terror.

## Història

El primer concert de The Ghastly Ones va ser a l'Al's Bar la nit de Halloween de 1996, un local conegut per les actuacions de Misfits. Durant els seus primers directes, l'escenari sovint estava decorat amb làpides i teranyines per a donar a les seves actuacions un ambient adequat. El seu so i aspecte únics van cridar l'atenció de Rob Zombie, que va publicar el seu primer àlbum, A-Haunting We Will Go-Go l'any 1998 amb el seu segell Zombie-A-Go-Go Records, una filial de Geffen Records. Els àlbums posteriors es van publicar amb el seu propi segell independent, Ghastly Plastics Co.
El 2007, The Ghastly Ones van fer una gira per la Costa Est i pel Japó per primera vegada. La seva música va aparèixer a l'episodi de Halloween de Bob Esponja titulat «Scaredy Pants» i al remake del 2009 de Night of the Demons. El bateria i cofundador del grup Norman «Baron Shivers» és maquillador i creador de monstres de pel·lícules, el teclista Dave Klein «Captain Clegg» va fundar un estudi de gravació i producció, i el guitarrista Garrett «Dr. Lehos» toca també als grups Satan's Pilgrims i Venturesmania.

## Discografia
### Àlbums

* A-Haunting We Will Go-Go (CD, LP, 1998)
* All-Plastic Assembly Kit (CD, 2005)
* Target: Draculon (CD, 2006)
* Unearthed (CD, 2007)

### EP

* Dare To Go-Go Ghostly With The Ghastly Ones (1998, 7")
* Gears n' Ghoulfinks (2009, 7")

## Referències

* ↑ «The Ghastly Ones», 2001–2009. [Consulta: November 24, 2009].
* ↑ «Coma (A&E TV Mini-Series)» (en anglès americà), 01-09-2012. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ Wilson, Reverendo. «Interludios musicales: «Robot Atomico», The Ghastly Ones» (en castellà), 03-03-2016. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Interview – Baron Shivers – The Ghastly Ones» (en anglès), 31-03-2011. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «Los Sonidos del Pantano: The Ghastly Ones - A-Haunting We Will Go-Go [1998]», 03-07-2012. [Consulta: 30 abril 2024].
* ↑ «The Ghastly Ones – ‘Unearthed’ (2007) … Surf-rock espeluznante y garage-rock de ultratumba. | PLANETA INDIE», 02-08-2010. [Consulta: 30 abril 2024].
# The Man Who

The Man Who és el segon disc d'estudi de Travis, banda escocesa de rock alternatiu i britpop. Es va posar a la venda el 24 de maig del 1999. És amb aquest disc que la banda assolí fama internacional: va arribar al #1 al Regne Unit i #8 a Austràlia.
El disc està dedicat a Stanley Kubrick. El títol fa referència al llibre d'Oliver Sacks L'home que va confondre la seva dona amb un barret.

## Cançons
### Standard Edition

* "Writing to Reach You" – 3:41
* "The Fear" – 4:12
* "As You Are" – 4:14
* "Driftwood" – 3:33
* "The Last Laugh of the Laughter" – 4:20
* "Turn" – 4:24
* "Why Does It Always Rain on Me?" – 4:25
* "Luv" – 4:55
* "She's So Strange" – 3:15
* "Slide Show" – 3:06
* "Blue Flashing Light" (Pista amagada) - 3:43

## Músics

* Francis Healy – Veu, guitarra
* Andy Dunlop – Guitarra
* Dougie Payne – Baix
* Neil Primrose – Bateria
* Sarah Wilson - violoncel a "Why Does It Always Rain on Me?"
# Stewart Raffill

Stewart Raffill (Coventry, Anglaterra, 27 de gener de 1942) és un director de cinema i guionista anglès.

## Biografia

Emigrat del Regne Unit als Estats Units, la seva primera obra com a guionista va ser la pel·lícula Napoleon and Samantha, de la Walt Disney, que tenia com a protagonistes Michael Douglas i una aleshores desconeguda Jodie Foster.
El seu amor pels animals de la selva és testificat per la primera pel·lícula que va dirigit, Quan bufa el vent del nord, que parla d'un caçador que va a viure a contacte amb els tigres.
Philadelphia Experiment li va donar el premi a la millor pel·lícula al Fantafestival 1985.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:

### Com a guionista

* 1984: The Ice Pirates
* 1994: Tammy and the T-Rex
* 1998: The New Swiss Family Robinson
* 2005: Three

### Com a director

* 1978: Els naufrags de l'illa perduda
* 1981: Els riscos de l'aventura
* 1984: L'experiment Filadèlfia
* 1984: The Ice Pirates
* 1988: El meu amic Mac
* 1991: Atrapa aquest maniquí
* 1994: Perduts a l'Àfrica
* 1994: Tammy and the T-Rex
* 1998: Els nous robinsons suïssos
* 1999: Grizzly Falls
* 2001: A Month of Sundays
* 2002: While You Were Waiting (curtmetratge)
* 2005: Subsistència: Els Naufrags
* 2007: L'atac del cocodril gegant

## Referències

* ↑ «Quando soffia il vento del nord - Plot Summary» (en anglès).
* ↑ «Fantafestival (1985)» (en anglès).
* ↑ «filmografia». hollywood.com.
# Tekovské Nemce

Tekovské Nemce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 1.059 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1275.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «Informácie o obci» (en eslovac). Obec Tekovské Nemce. [Consulta: 25 desembre 2021].