OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enneapterygius obscurus

Enneapterygius obscurus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índic occidental.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. i C. Anderson, 1993. Annotated checklist of the epipelagic and shore fishes of the Maldives Islands. Ichthyol. Bull. of the J.L.B. Smith Inst. of Ichthyol. 59:47.
* ↑ Fricke, R. i J.E. Randall, 1992. Tripterygiid fishes of the Maldives Islands, with descriptions of two new species (Teleostei: Blennioidei). Stuttg. Beitr. Naturkd. A Biol. (484):1-13.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Kopítovo

Kopítovo (en rus: Копытово) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Astarimos

Astarimos va ser rei de Tir, el tercer dels quatre germans que van ocupar el tron.
Tot el que se'n sap d'aquest rei prové d'una cita que fa Flavi Josep d'un text avui perdut de Menandre d'Efes. La traducció del text conservat, referit als quatre germans, diu:
| « | En aquell moment, quatre fills de la dida [d'Abdastartos] van conspirar contra ell i el van matar. El més gran dels fills va regnar dotze anys. Després va venir Astartos, fill de Deleastartos, que va viure cinquanta-quatre anys i va regnar durant dotze anys. Després d'ell va regnar el seu germà Astarimos, que va viure cinquanta-quatre anys i va regnar nou anys, i va ser mort pel seu germà Fel·les, que va ocupar el tron i va regnar només vuit mesos, després d'haver viscut cinquanta anys. El va matar Etbaal, sacerdot d'Astarte. | » |
Se suposa que va regnar de l'any 888 aC al 880 aC. Aquestes dates són les que dedueix Frank Cross i altres erudits, que situen la fugida de Dido del regne del seu germà Pigmalió l'any 825 aC, cap a fundar Cartago l'any 814 aC. Frank Cross dona també la seqüència de successions dels quatre germans usurpadors, fills de la dida d'Abdastartos:
* Astartos 918 aC - 906 aC
* Deleastartos 906 aC - 889 aC
* Astarimos 888 aC - 880 aC
* Fel·les 879 aC
Al primer dels quatre germans el text de Flavi Josep no li dona cap nom. Cross va interpretar que havia de ser Astartos, i el seu germà segon tenia per nom Deleastartos.

## Referències

* ↑ Flavi Josep. Contra Apió, I, 18
* ↑ Cross, Frank «An Interpretation of the Nora Stone». Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 208, 1972, pàg. 17.
# José Cort Gosálvez

José Cort Gosálvez (Alcoi, 1848 - Madrid, 7 de desembre de 1916) fou un diplomàtic i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Tècnic industrial, era fill d'un empresari alcoià i nebot dels polítics progressistes Agustí Albors Blanes i Pere Cort Clauer. Estudià al Col·legi Politècnic de Madrid i continuà a l'Institut Tessier de Vincennes i a altres centres d'Alemanya. Quan tornà a Madrid fou nomenat agregat de l'ambaixador Segismundo Moret y Prendergast a l'ambaixada espanyola a Londres.
Va fixar la residència a Madrid el 1873, des d'on va administrar els seus béns en territori valencià. Ingressà al Partit Liberal Fusionista, amb el que fou elegit diputat per Gandia a les eleccions generals espanyoles de 1881 i per Almansa (província d'Albacete) a les eleccions generals espanyoles de 1886 i 1893. Posteriorment fou senador per la província de València el 1898-1904, per la província de Càceres el 1905-1907, per la província de Còrdova el 1907-1908 i per Canàries el 1910-1911. El 1916 fou nomenat senador vitalici.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.167. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Mashpee

Mashpee és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 12.946 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mashpee tenia 12.946 habitants, 5.256 habitatges, i 3.652 famílies. La densitat de població era de 212,9 habitants/km².
Dels 5.256 habitatges en un 30,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,7% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 4,6% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 18,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.871 $ i la renda mediana per família de 56.702$. Els homes tenien una renda mediana de 43.922 $ mentre que les dones 31.416$. La renda per capita de la població era de 25.215$. Entorn del 4,5% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mashpee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mashpee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ratzenberger

Ratzenberger és el nom dels següents personatges:
* Roland Ratzenberger, pilot de Fórmula 1
* Theodor Ratzenberger (Großbreitenbach, Turíngia, 1840 - Wiesbaden, 1879), pianista alemany
# Paracanthobrama guichenoti

Paracanthobrama guichenoti és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 41,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ «Paracanthobrama guichenoti». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Nichols, J.T., 1943. The freshwater fishes of China. Natural history of Central Asia: Volum IX. The American Museum of Natural History, Nova York, Estats Units, 322 p.
* ↑ Hwang, H.C., P.C. Yueh i S.F. Yu, 1982. The freshwater fishes of China in colored illustrations. Vol. 1 Shanghai Sciences and Technology Press, Shanghai, Xina. 173 p.
* ↑ Mingcheng, Y., 1994. Reproduction and death of Paracanthobrama guichenoti, Bleeker, in Taihu Lake. Oceanol. Limnol. Sin. 25(4):378-384.
* ↑ Yue, P., 1998. Gobioninae. p. 232-389. A: Chen, Y.-Y. i et al. (Eds). Fauna Sinica. Osteichthyes. Cypriniformes II. Science Press. Beijing. 1-531.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ren, X., J. Cui i Q. Yu, 1992. Chromosomal heterochromatin differentiation of cyprinid fishes. Genetica 87:47-51.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jardins de Can Botey

Els Jardins de Can Botey és un edifici rodejat de jardins de Premià de Dalt (Maresme), una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dues plantes pis, amb dues ales laterals d'un cert regust i ordre compositiu neoclàssic, però que finalment caldria qualificar-lo d'historicisme eclèctic, propi de finals de segle. A part de l'edifici principal, rodejat de jardins, hom pot contemplar altres edificacions auxiliars, magatzems, serveis, casa per als ocells, mirador/banc, etc. És interessant el treball de pedra, l'ús del ferro, la fusta, i el totxo a sardinell.

## Referències

* ↑ «Jardins de Can Botey». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Kiyoo Kanda

Kiyoo Kanda, és un exfutbolista japonès.

## Selecció japonesa

Kiyoo Kanda va disputar 4 partits amb la selecció japonesa.

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Atenodor de Rodes

Atenodor de Rodes (Rodes, mil·lenni I aC - segle I aC) fou un escultor grec de Rodes. Fou fill i deixeble d'Agesandre. Conjuntament amb el seu pare i amb Polidor de Rodes va executar el famós conjunt de Laocoont i els seus fills, obra capital de l'escultòrica grega, i que es troba avui dia als Museus Vaticans.

## Referències

* Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III) [Consulta: 27 desembre 2009]. Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine. Vol. 1 Pàg. 404
# Josef Košťálek

Josef Košťálek (Kladno, 31 d'agost de 1909 - 21 de novembre de 1971) fou un futbolista txec de les dècades de 1930 i 1940.
Fou 43 cops internacional amb la selecció de Txecoslovàquia, amb la qual participà en els Mundials de 1934 i 1938. Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Sparta Praga.

## Referències

* ↑ Josef Košťálek - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ «Perfil». national-football-teams.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Parc Nacional de Tsavo Oest

El Parc nacional de Tsavo Oest, en anglès: Tsavo West National Park es troba a Kenya a la seva província Coast Province. Aquest parc fou creat el 1948 i ocupa una superfície de 9.065 km².
El creua la carretera A109 de Nairobi a Mombasa i una via de ferrocarril el separa de l'adjacent Tsavo East National Park. Aquests dos parcs, i algunes altres zones protegides adjacents, formen la Tsavo Conservation Area.
A Tsavo Oest hi ha les populars Fonts Mzimai una rica i variada vida silvestre. És gestionat pel Kenya Wildlife Service. Disposa d'animals grans com el rinoceront negre, el búfal del Cap, l'elefant i el lleó masai.

## Referències

* ↑ Briggs, Philip. Kenya Highlights (en anglès). Bradt Travel Guides, 2011, p. 162. ISBN 978-1-84162-267-5.
* ↑ Rattray, Gordon. Access Africa: Safaris for People with Limited Mobility (en anglès). Bradt Travel Guides, 2009, p. 155. ISBN 978-1-84162-286-6.
* ↑ Spinage, Clive Alfred. African Ecology: Benchmarks and Historical Perspectives (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-01-28, p. 745. ISBN 978-3-642-22872-8.
* ↑ Western, David; Russell, Samantha; Cuthill, Innes «The Status of Wildlife in Protected Areas Compared to Non-Protected Areas of Kenya» (en anglès). PLOS ONE, 4, 7, 08-07-2009, pàg. e6140. DOI: 10.1371/journal.pone.0006140. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC2702096. PMID: 19584912.
* ↑ Scoon, Roger N. Geology of National Parks of Central/Southern Kenya and Northern Tanzania: Geotourism of the Gregory Rift Valley, Active Volcanism and Regional Plateaus (en anglès). Springer, 2018-04-09. ISBN 978-3-319-73785-0.
* ↑ Dubach, Jean; Patterson, B. D.; Briggs, M. B.; Venzke, K.; Flamand, J. «Molecular genetic variation across the southern and eastern geographic ranges of the African lion, Panthera leo» (en anglès). Conservation Genetics, 6, 1, 01-01-2005, pàg. 15-24. DOI: 10.1007/s10592-004-7729-6. ISSN: 1572-9737.

## Enllaços externs

* http://www.tsavonationalpark.co.ke/tsavo-west-national-park-kenya-accommodation-safari-tented-camps-lodges-hotels.html Arxivat 2015-06-18 a Wayback Machine.
* Kenya Wildlife Service – Parks and reserves Arxivat 2013-08-25 a Wayback Machine.
# Jardins d'Éole

Els Jardins d'Éole són un parc del 18è districte de París, al 45 del carrer d'Aubervilliers. Ha estat inaugurat el maig de 2007.
La creació d'aquest parc és la fruit d'una mobilització dels ciutadans, de les associacions i dels elegits (discurs d'inauguració dels Jardins d'Éole per Bertrand Delanoë). Sobre més de 42000 m², els Jardins d'Éole il·lustren la voluntat d'embellir París, i de dibuixar un nou espai dedicat al dia a dia dels habitants en un barri molt de temps desproveït d'aquesta mena d'equipament col·lectiu.
«Aquest parc és també el fruit d'una ambició mediambiental que s'aplica a cadascuna de les polítiques públiques, mobilitzant les tècniques més respectuoses amb l'aire, amb el sòl i amb l'aigua. Els Jardins d'Éole ajunten així desenvolupament sostenible, estètica urbana, convivència i està obert a totes les generacions...»

## Gestió ecològica del parc

En el marc del compromís de la ciutat de París vers la protecció del medi ambient, s'ha iniciat una gestió ecològica de l'indret. Té en compte la diversitat dels usos del recorregut preservant l'aigua, el sòl i l'aire.
La praderia és segada i les fulles als massisos conservades. No hi ha cap recurs en adobs o en pesticides. S'hi practica la recollida selectiva de les deixalles. Un aeromotor il·lustra la importància de tindre en compte de les energies renovables en els estils de vida contemporanis.
Totes les parts del parc són accessibles a les persones amb mobilitat reduïda per una disposició de camins i de rampes. La implantació de la fauna és afavorida per la tria de la flora. Un jardí de graves està sembrat de plantes plurianuals que se naixen espontàniament i floreixen al llarg de l'any.

## Notes i referències

* ↑ Le site des jardins de la ville de Paris

## Enllaços externs

* Mairie del 18è districte Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Històric, plànol i estat d'avançament a l'informe de premsa de febrer de 2006 Arxivat 2006-09-15 a Wayback Machine.
# Ratpenat barbut petit

El ratpenat barbut petit (Chalinolobus picatus) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Ellis, M.; Pennay, M. Chalinolobus picatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 16 febrer 2015.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Els Sots (Sant Martí de Centelles)

Els Sots és un sot, o vall estreta i feréstega, a cavall dels termes municipals de Sant Martí de Centelles, a la comarca d'Osona, i de Sant Quirze Safaja, a la del Moianès.
És en el sector sud-oriental del terme, a migdia de la Trona. Es tracta de l'estreta vall oberta pel torrent de la Font del Boix en davallar des dels Cingles de Bertí cap al sud-est.

## Enllaços externs

* Els Sots en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Knipowitschia croatica

Knipowitschia croatica és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Croàcia i a Bòsnia i Hercegovina.

## Referències

* ↑ Iljin B. S. 1927. Keys to the gobies (Fam. Gobiidae) of the Sea of Azov and the Black Sea. Preliminary communication. Trudy Az.-Chern. Nauch. Prom. Eksp. v. 2. 128-143.
* ↑ «Knipowitschia croatica». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Kottelat, M. 1997. European freshwater fishes. Biologia 52, Suppl. 5:1-271.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Atenolol

L'atenolol és un blocador beta que s'utilitza principalment per tractar la tensió arterial alta i l'angina de pit. L'atenolol, però, no sembla que millori la mortalitat en persones amb pressió arterial alta. Altres usos inclouen la prevenció de les migranyes i el tractament de batecs cardíacs irregulars. Es pren oral (per la boca) o per injecció intravenosa (injecció en vena). També es pot utilitzar amb altres medicaments per la pressió arterial.
Els efectes secundaris comuns inclouen sensació de cansament, insuficiència cardíaca, mareig, depressió i sensació de falta d'aire. Altres efectes secundaris greus inclouen espasme bronquial. No es recomana l'ús durant l'embaràs i es prefereixen medicaments alternatius durant la lactància materna. Funciona bloquejant els receptors adrenèrgics β$_1$ al cor, disminuint així la freqüència cardíaca i càrrega de treball.
L'atenolol va ser patentat el 1969 i aprovat per a ús mèdic el 1975. Està a la Llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut, en la categoria de medicaments genèrics. Està comercialitzat, a Espanya, com a EFG, Tenormin i Blokium.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Atenolol Monograph for Professionals». Drugs.com. AHFS. Arxivat de l'original el 18 April 2019. [Consulta: 23 December 2018].
* ↑ «Beta-Blockers in the Management of Hypertension and/or Chronic Kidney Disease». International Journal of Hypertension, vol. 2014, 2014, pàg. 919256. DOI: 10.1155/2014/919256. PMC: 3941231. PMID: 24672712.
* ↑ «β-Blockers in hypertension, diabetes, heart failure and acute myocardial infarction: a review of the literature». Open Heart, vol. 2, 1, 2015, pàg. e000230. DOI: 10.1136/openhrt-2014-000230. PMC: 4371808. PMID: 25821584.
* 1 2 3 British national formulary : BNF 76. 76. Pharmaceutical Press, 2018, p. 151–153. ISBN 9780857113382.
* ↑ Tuininga YS, Crijns HJ, Brouwer J, et al «Evaluation of importance of central effects of atenolol and metoprolol measured by heart rate variability during mental performance tasks, physical exercise, and daily life in stable postinfarct patients». Circulation, 92, 12, 1995, pàg. 3415-23. PMID: 8521562.
* ↑ «Atenolol use while Breastfeeding». Drugs.com. Arxivat de l'original el 23 December 2018. [Consulta: 23 December 2018].
* ↑ Analogue-based Drug Discovery. John Wiley & Sons, 2006, p. 461. ISBN 9783527607495.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 22nd list (2021). Geneva: World Health Organization, 2021. WHO/MHP/HPS/EML/2021.02.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
# Josep Lluís Pérez i Pérez

Josep Lluís Pérez i Pérez (Barcelona, 1955 - Israel, 9 de març de 2012) fou un lluitador independentista català. Va estudiar Pedagogia a la Universitat de Barcelona. El 1972, amb disset anys, s'afilià al Front Nacional de Catalunya, va participar de l'Assemblea de Catalunya, va ser un membre actiu en l'organització de la Diada de l'Onze de setembre de 1976, el primer autoritzat, a Sant Boi del Llobregat, i va ser un dels promotors del llibre de Josep Armengou, publicat i distribuït clandestinament el 1978, Justificació de Catalunya, del qual en va fer la coberta.
Pérez va ser militant de l'Exèrcit Popular Català (EPOCA) des de 1976, fet pel qual se'l va acusar de l'assassinat de l'empresari barceloní Josep Maria Bultó, juntament amb Carles Sastre, Montserrat Tarragó i Àlvar Valls. Després de patir tortures, va estar empresonat a la presó Model i a la de Sòria. Després de sortir en llibertat amb motiu de l'amnistia general de 1977 que va buidar les presons franquistes d'empresonats per causes polítiques, la seva resolució va ser impugnada i retirada de la mà del Ministre de l'Interior falangista Rodolfo Martín Villa, causa per la qual es va veure obligat a exiliar-se, primer al Canadà i després al quibuts Dvir, a vint quilòmetres de la ciutat de Beerxeba, amb el nom de «Lluc Puig». Amb la prescripció del cas, el 1998, va fer diversos viatges als Països Catalans per a veure el seu pare tot i mantenir la residència a Israel on havia adoptat la nacionalitat i treballava de dissenyador gràfic. Va morir a causa d'un càncer a l'edat de 57 anys.

## Referències

* ↑ Surroca, Robert. «Ha mort Josep Lluís Pérez, militant d'EPOCA exiliat des de 1977». Llibertat.cat, 13-04-2012. [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ «Mor a l'exili Josep Lluís Pérez, històric militant d'Epoca». NacióDigital, 16-04-2012. [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ Renyé, Aleix. «Mor a Israel l'exiliat català Josep Lluís Pérez». El Punt Avui, 17-04-2012. [Consulta: 1r abril 2021].