OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Franklin Gothic

Franklin Gothic és una tipografia del segle xx, dissenyada per Morris Fuller Benton. És considerada una font important entre les famílies anomenades Grotesques, molt utilitzada en l'actualitat.

## Història

És una tipografia de pal sec (sans-serif), dissenyada pel tipògraf estatunidenc Morris Fuller Benton en 1904, creada per a l'empresa American Type Founders Company.
La Franklin Gothic forma, juntament amb l'Helvetica i la Univers, el que podríem anomenar triumvirat dels tipus de pal sec, lluitant cadascuna per convertir-se en l'alfabet definitiu. Potser la Franklin estigui resistint millor el pas del temps, malgrat ser bastant més antiga que les seves altres dues rivals. En part perquè l'enorme èxit de l'Helvetica l'ha portat a estar "molt vista" per als dissenyadors moderns, que se solen decantar per la "personalitat" de la Franklin, per ser un tipus de pal sec que curiosament és una tipografia "calenta2, diferenciar-se així de les altres.
Ha estat utilitzada habitualment en premsa i publicitat. Els títols amb Franklin són tot un clàssic a les portades de revistes, quadres numèrics en pàgines de Borsa i de resultats esportius també ha anat de la mà del clàssic de Morris Benton.

## Tipògraf

Morris Fuller Benton va néixer el 30 de novembre de 1872 a Milwaukie, Wisconsin (EUA). Els 11 anys ja feia petits treballs d'impressió com tiquets d'entrada, fullets o rebuts per als seus veïns en una petita impremta que va muntar a casa dels seus pares. Es va graduar el 1896 com a enginyer i uns quants mesos més tard es va incorporar a l'American Type Founders (ATF) com a ajudant del seu pare veient-se immers en el dibuix i disseny de tipus, així com aplicant els seus coneixements mecànics en el camp de la maquinària de les arts gràfiques. El seu pare, Linn Boyd Benton, era famós en aquella època pel seu invent d'una màquina per a l'elaboració automàtica de punxons que li va servir per obtenir el lloc de Director tècnic d'ATF. L'any 1900, Morris Fuller Benton va passar a ser dissenyador en cap d'ATF on va exercir fins al 1937. Va morir el 30 de juny de 1948.

## Característiques

* És una tipografia Grotesca
* Algun contrast en la grossor dels traços. Una lleugera quadratura en les corbes
* S'allunya de l'escriptura de ploma
* Modulació vertical
* Sense coronaments
* Bocal de la 'C' més oberta
* La "g" té un petit tret terminal i un trau tancat
* Sol tenir un pes important en l'aparença general

## Utilitzacions

* La tipografia oficial del Museu d'Art Modern de Nova York
* La tipografia oficial del Partit Laborista britànic
* La tipografia oficial del Banc Sabadell

## Referències

* 1 2 Philip B. Meggs, Rob Carter. Typographic Specimens: The Great Typefaces (en anglès). John Wiley & Sons, 1993, p. 151. ISBN 9780471284291.
* ↑ Raizman, David. History of Modern Design: Graphics and Products Since the Industrial Revolution (en anglès). Laurence King Publishing, 2003, p. 191. ISBN 9781856693486.

## Enllaços externs

* Letrag
* Typedia Arxivat 2010-12-23 a Wayback Machine. (anglès)
* Gran mestre
* Enginyer tipogràfic Arxivat 2011-10-12 a Wayback Machine.
# Fundulus euryzonus

Fundulus euryzonus és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* 1 2 «Fundulus euryzonus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Font de la Torre (Perauba)

La Font de la Torre és una font de l'antic poble de Perauba al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament pertanyia a l'antic municipi d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a 1.465 m d'altitud, a la Coma de Perauba, a la dreta de la llau de Perauba. Es troba a prop, a sota i al nord de la Torre de Perauba, a ponent de l'extrem nord dels Rocs del Comeller. És al sud-est de la Font Mentidora.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Frontera entre Burkina Faso i el Níger

La frontera entre Burkina Faso i el Níger és la línia fronterera en sentit nord-sud que separa el nord-est de Burkina Faso del sud-oest de Níger a l'Àfrica central, separant les regions burkinabes de Sahel i Est de la regió nigerina de Tillabéri. Té 628 km de longitud. Segueix paral·lela al riu Níger que passa a l'est per Niamey. Al nord forma el trifini amb Mali, cap al sud passa pròxima a Gorom-Gorom (Burkina) i acaba al trifini al nord-oest amb el Benín.
Algunes porcions del seu traçat han estat discutides i han estat portades davant la Cort Internacional de Justícia de La Haia pels presidents d'ambdós països després d'una reunió que van tenir a Ouagadougou el març de 2007. Definida per l'administració colonial francesa, on només era una línia administrativa interna de l'Àfrica Occidental Francesa, el traçat fou modificat finalment en 2015. Divuit vilatges van canviar de país: Burkina Faso en va guanyar 14 contra 4 el Níger.

## Referències

* ↑ «Burkina Faso». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Niger». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ "Burkina Faso-République du Niger : « Il y a quelques difficultés à la frontière »", Journal lefaso.net, 16 mars 2007
* ↑ AFP «Nouvelle frontière Burkina Faso-Niger : 18 communes changeront de pays» (en francès). Jeune Afrique, 09-05-2015.

## Bibliografia

* Foucher, Michel. Frontières d'Afrique : Pour en finir avec un mythe (en francès). París: CNRS Éditions, 2014, p. 64 ( Débats). ISBN 9782271086570.
* Pierre Claver Hien, Le jeu des frontières en Afrique occidentale, cent ans de situations conflictuelles au Burkina Faso actuel (1886-1986), thèse d'histoire sous la direction de Jean-Pierre Chrétien, Paris I, 1996, 496 p.
* Camille Lefebvre, Frontières de sable, frontières de papier. Histoire de territoires et de frontières, du jihad de Sokoto à la colonisation française du Niger, XIX$^e$-XX$^e$ siècles, Paris, Publications de la Sorbonne, 2015, 544 p.
# Frontera entre Bòsnia i Hercegovina i Montenegro

La frontera entre Bòsnia i Hercegovina i Montenegro es la frontera internacional terrestre entre Montenegro i Bòsnia i Hercegovina. Transcorre en direcció nord-est-sud-est separant els municipis montenegrins de Pljevlja, Plužine, Nikšić, Kotor i Herceg Novi de la República Sèrbia de Bòsnia i Hercegovina.

## Traçat

Comença al seu extrem septentrional al trifini entre ambdós estats i Sèrbia, dels Alps Dinàrics fins al nord de Sandžak, on hi ha els cims més alts del país, el Volujak (2,336 m) i el Maglić (2368 m), al Parc Nacional de Sutjeska. D'allí segueix cap al sud-oest a través del riu Trebišnjica fins als cims Orjen i Bijela Gora (Jastrebica, 1862 m) i la Bjelotina amb el Sitnica (950 metres) a uns vuit kilòmetres del trifini entre Bòsnia i Hercegovina-Montenegro-Croàcia (al comtat de Dubrovnik-Neretva, on hi ha Dubrovnik), quasi al litoral del mar Adriàtic, a la badia de Kotor.

## Història

La frontera segueix els antics límits administratius otomans, i llevat Kotor, després de l'ocupació de Bòsnia i Hercegovina el 1878 també era la frontera sud-est d'Àustria-Hongria amb el regne de Montenegro. Ambdós territoris es van incorporar al regne de Iugoslàvia després de la Primera Guerra Mundial i a la República Federal de Iugoslàvia després de la Segona Guerra Mundial. Es va convertir en frontera internacional després de la dissolució de Iugoslàvia en 1991, inicialment com a part de la frontera entre Bòsnia i Hercegovina i la República Federal de Iugoslàvia (després Sèrbia i Montenegro), i des de 2006 entre Bòsnia i Montenegro. Segons les conclusions de la Comissió Badinter, creada a proposta de la llavors Comunitat Europea i presidida pel jutge constitucional francès, Robert Badinter, es va declarar com a frontera estatal la frontera anterior.

## Passos fronterers

Els principals fronterers entre els dos països són (primer la part bosniana):
* Zupci-Sitnica a la carretera Trebinje– Herceg Novi
* Klobuk-Ilino Brdo a la carretera Trebinje – Nikšić
* Deleuša-Vraćenovići a la carretera Bileća – Nikšić
* Hum-Šćepan Polje a la carretera Foča – Nikšić
* Metaljka a la carretera Goražde – Pljevlja

## Referències

* ↑ «Bòsnia i Hercegovina». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Bosnische Ansprüche auf die Bucht von Kotor. Reportage, Adelheid Wölfl, a: der Standard online, 30. Januar 2015.
* ↑ Vergl. Balkans: Yugoslavia Historical; Bosnia Serbia Montenegro; nationalities 1920 map. A: Harmsworth's new Atlas 1920 (visible a Commons).
* ↑ Westbalkan-Konferenz - Grenzabkommen zwischen Bosnien und Montenegro. Arxivat 2018-07-20 a Wayback Machine. In: Tiroler Tageszeitung online, 23. August 2015.
* ↑ Montenegro: Grenzübergänge. Arxivat 2017-03-21 a Wayback Machine. ÖAMTC (Stand: 04/2015, abgerufen 11. März 2015).
# Gai Sulpici Galba (cònsol 5 aC)

Gai Sulpici Galba (llatí: Caius Sulpicius Galba) (c. 38 aC - 4 dC) va ser un magistrat romà, pare de l'emperador Galba. Era fill de Sulpici Galba i formava part de la gens Sulpícia, de la branca familiar dels Galba, d'origen patrici.
Va ser elegit cònsol l'any 5 aC juntament amb Quint Hateri. Era geperut i un orador de mitjana categoria. Es va casar amb Múmmia Acaica besneta de Luci Mummi Acàic el destructor de Corint i quan aquesta va morir es va casar amb Líbia Ocel·lina una dona rica i maca. De la seva primera muller va tenir dos fills, Gai i Servi el primer dels quals segons Suetoni, es va matar perquè Tiberi no el va deixar accedir al seu proconsolat, però realment no hi ha constància de què fos cònsol i sembla que els fets correspondrien realment al pare, que segons Tàcit es va suïcidar l'any 36. El segon dels fills, Servi Sulpici Galba, va ser després emperador.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 206.
# Gai Sulpici Gal

Gai Sulpici Gal és el nom dels següents personatges:
* Gai Sulpici Gal, cònsol el 243 aC
* Gai Sulpici Gal, cònsol el 166 aC
# Gai Sulpici Galba (qüestor 120 aC)

Gai Sulpici Galba (llatí: Gaius Sulpicius S. f. Galba) va ser un magistrat romà. Era fill del cònsol Servi Sulpici Galba i sogre de Publi Licini Cras Dives Mucià. Formava part de la gens Sulpícia, i era de la família dels Galba, d'origen patrici.
Va ser qüestor l'any 120 aC. Durant les converses amb Jugurta va ser acusat d'haver estat subornat pel rei númida i va ser condemnat el 110 aC per la Lex Mamilia de senatoribus. Ciceró va llegir la seva defensa quan encara era un noi. Quan es va celebrar el judici era pontífex i va ser el primer membre del col·legi de pontífexs a ser condemnat per un judicium publicum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 205-206.
# Franel·la

La franel·la és un teixit suau, de diversos tipus de qualitats. Originalment les franel·les estaven fetes de llana, però ara és més freqüent veure-les fetes de cotó, o amb fibres sintètiques. El procés de raspallat, és un procés mecànic on un fi metall raspalla la tela per crear fibres fines. Típicament, les franel·les poden ser d'un o doble costat, si han estat raspallades per tots dos costats.

## Usos històrics

La tela de franel·la inicialment va ser utilitzada per fer roba d'abrigar per a combatre el fred de l'hivern. Com l'ús d'aquesta tela es va fer molt coneguda, la llana calenta s'utilitza per fer els uniformes de principis de beisbol i futbol. La calor i la durabilitat de la tela va ser apreciat pels obrers, en particular els agricultors, llenyataires, i altres persones que treballen a l'aire lliure. Camises, jaquetes, pantalons i roba interior de franel·la van ser peces de vestir relativament populars entre obrers i empleats durant els segles XIX i XX.
Les camises fabricades amb aquest material es van popularitzar en la dècada de 1990 a partir de l'explosió del grunge, un estil de rock que va sorgir en el nord-oest dels Estats Units en la dècada de 1980 i que es va fer popular en els 90, els intèrprets dels quals van utilitzar aquestes peces i les van convertir en una espècie de símbol de la seva forma de vestir.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.240. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Garai

* Per a altres significats, vegeu «Riu Garai».
Garai és un municipi de Biscaia, a la comarca de Duranguesat.

## Caserius del municipi de Garai

Aiartza (Aiarza) Goena, Aiartza (Aiarza) Barrena, Aiartza (Aiarza) Erdikoa, Aiartza (Aiarza) Goitia, Aldatza, Arroita Beitia, Arroita Ganekoa, Askaiturrieta, Barraikua Atzekoa, Barraikua Aurrekoa, Barrainkua, Bekoetxea, Bekoetxea Errota, Beratua Azpikoa, Beratua Erdikoa, Beratua Goena, Duina Beitia (Duñabeitia), Duina Iturri (Duñaiturri), Emaldia, Etxebarria, Etxeita, Etxeitabehe (Etxeitabe), Etxetxuaga, Garai Andia, Garai Goitia, Guzurmendi, Ikastoikua, Landaberena, Lazpita, Mailukiza (Mallukiza), Milikua, Milikua Bizkar, Momoitio Azpikoa, Momoitio Ganekoa, Oar Azpikoa, Oar Ganekoa, Orubeta, Otokoa, Ugalde, Urien Azpikoa, Urien Ganekoa, Urresti, Zelai Bizkar (Solabizkar), Zelai Garai (Solagarai), Zelaia.

## Demografia

Variació demogràfica del municipi entre 1991 i 2005 :
| 2005 | 2004 | 2001 | 1996 | 1991 |
| 283 | 285 | 252 | 244 | 256 |

## Història

L'origen de Garai, com el de la resta de les anteiglesias es perd en el temps entroncant amb el de la Terra Plana de Biscaia. Va pertànyer a la Merindad de Durango en les Juntes de la qual ocupava el seient número 6. La seva població estava dividida en dues barriades i dedicada en la seva majoria a les activitats agrícoles pròpies del país: collita de blat de moro, blat, hortalisses, llegums, cireres i recollida de pomes i castanyes en les zones més altes. En San Miguel de Garay existeix un solar que alguns han pensat que fos del conquistador Juan de Garay, governador del Paraguai. A aquest lloc era anomenat en el segle xix "Garay-Goitia". En l'any 1704 Garay comptava amb trenta-sis fogueres, segons es desprèn d'un foguerament efectuat a tota Biscaia en el citat any, decretat per la Junta General del Senyoriu amb data 28 de juny, a fi de poder fer els repartiments de les despeses generals del Senyoriu.
L'1 de maig de 1966 l'organització terrorista ETA va dur a terme una de les seves primeres accions significatives quan un comando d'aquesta organització va ocupar el poble de Garay durant unes quantes hores. L'ocupació es va limitar a tallar el telèfon, realitzar diverses pintades i col·locar la ikurriña (llavors il·legal) en lloc visible. El comando va abandonar el poble abans que arribés la Guàrdia Civil.
En aquest poble va ser la residència de Valentín de Zubiaurre Aguirrezábal.
# Fußballclub Viktoria Köln 1904

El Fußballclub Viktoria Köln 1904 és un club de futbol alemany de la ciutat de Colònia, Rin del Nord-Westfàlia.

## Història

El club va néixer el 29 de juliol de 1904. Evolució del nom:
* 1904: FC Germania Kalk
* 1909: SV Kalk 04 (fusió amb FC Kalk)
* 1911: VfR Mülheim-Kalk 04 (fusió amb Mülheimer FC)
* 1918: VfR Köln 04
* 1943: KSG VfR 04 Köln/Mülheimer SV 06 (fusió amb Mülheimer SV)
* 1945: VfR Köln 04 (es desfà la fusió)
* 1949: SC Rapid Köln 04 (fusió amb Mülheimer SV)
* 1957: SCB Viktoria Köln (fusió amb SC Preußen Dellbrück)
* 1994: SCB Preußen Köln (fusió amb SC Brück)
* 2002: SCB Viktoria Köln
* 2010: FC Viktoria Köln

## Futbolistes destacats

* Vladimir Beara
* Hans Sturm

## Palmarès

* Verbandsliga Mittelrhein:
** 1998
* NRW-Liga:
** 2012
* Regionalliga West:
** 2017, 2019
* Copa Middle Rhine:
** 2014, 2015, 2016, 2018, 2021, 2022, 2023

## Referències

* ↑ «Unser Kader für die Saison 2014/15». Viktoria Köln 1904 e.V.. Arxivat de l'original el 15 març 2015. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «FC Viktoria Köln 1904 e.V.». http://www.fussball-historie.de.+[Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Fußballclub Viktoria Köln 1904 - Lloc web oficial (alemany)
* FC Viktoria Köln
# Garden & Forest

Garden & Forest, (abreujat Gard. & Forest), va ser una revista il·lustrada amb descripcions botàniques que va ser editada des de l'any 1888 fins al 1897, amb el nom de Garden and Forest; a Journal of Horticulture, Landscape Art and Forestry.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Garra tengchongensis

Garra tengchongensis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Hamilton F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges . i-vii + 1-405.
* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gasterochisma melampus

Gasterochisma melampus és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes.
Els mascles poden assolir els 164 cm de longitud total.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)
# Gatcombe Park

Gatcombe Park és la residència privada de camp de la princesa reial Anna del Regne Unit. Situada al comtat de Gloucestershire entre els pobles de Minchinhampton i d'Avening i a cinc milles al sud de Stroud.
La finca de Gatcombe Park fou adquirida per la reina Elisabet II del Regne Unit l'any 1976 per la princesa reial i el seu primer espòs, el capità Mark Phillips. Prèviament, la finca havia estat propietat de lord Butler de Saffron Walden que l'havia heretat del seu sogre, Samuel Courtauld. Alhora, Coutauld l'havia adquirit de la família Ricardo, propietaris d'aquesta finca des de 1814.
Construïda entre 1771 i 1774, la casa de Gatcombe Park fou edificada per Edward Sheppard. Edificada amb pedra de Bath, la casa conté sis dormitoris principals, quatre habitacions de recepció, una biblioteca, una sala de billar i una de música.
La casa fou restaurada i redecorada per la princesa reial i el seu primer espòs que s'hi traslladaren el mes de novembre de 1977. L'any 1978 la finca cresqué amb la compra de la Granja d'Aston, una finca limítrof. Actualment, Gatcombe Park té 730 acres (prop de 3 quilòmetres quadrats), dels quals prop de 200 són forestals.
Avui en dia, la princesa reial i el seu segons espòs, l'almirall Timothy Laurence, viuen a la casa principal de Gatcombe, mentre que el capità Mark Phillips i la seva segona esposa viuen a la Granja d'Aston.
# Georgisme

El georgisme o geoisme (també anomenat en anglès: Georgism, Geoism o Geonomics) és una ideologia de l'economia que manté que la gent és propietària del que ha creat; en canvi, tot el que ha creat la natura, i especialment la terra, pertany per igual a tothom. La filosofia georgista o geoista es basa en els escrits de l'economista Henry George (1839–1897), i normalment s'associa amb la idea d'un impost únic sobre el valor de la terra, és a dir, a recaptar la renda de la terra.
Els georgistes també argumenten que tota renda econòmica provinent per exemple de la terra, de l'extracció de minerals, quotes de pesca, ús de passadissos aeris, etc. i retorns extraordinaris de monopolis naturals, haurien d'acumular-se a la comunitat en comptes de fer-ho a propietaris privats i que no s'hauria d'imposar cap altre impost ni fer costoses regulacions econòmiques. Els moderns ambientalistes troben atractiva la idea que la terra és una propietat comuna de la humanitat i alguns han donat suport a la idea de la reforma fiscal ecològica.
Malgrat que tots dos defensaven els drets dels treballadors, Henry George i Karl Marx van ser antagonistes. Els dos economistes tenien diferents perspectives a l'hora d'entendre i solucionar els problemes socials. Mentre que George era un liberal, Marx es basava en l'autoritarisme de l'economia dirigida.
Curiosament, Lizzie Magie, l'any 1903, la creadora del joc que més tard es va dir Monopoly, era una partidària del georgisme i volia mostrar els efectes perniciosos que causa a la societat el monopoli de la terra.
Albert Einstein va escriure dues cartes, l'any 1934, a la filla de Henry George lloant el seu pare per la bella combinació d'intel·lectualitat i amor a la justícia.
Lev Tolstoi va dir que les persones que no estan d'acord amb Henry George, simplement és perquè no el coneixen.
A Catalunya, alguns dels seguidors d'aquesta filosofia van ser Jesús Paluzie, Petro Nuez i Joan Manuel Alarcón.

## Referències

* ↑ Heavey, Jerome F. «Comments on Warren Samuels' "Why the Georgist movement has not succeeded"». American Journal of Economics and Sociology, 62, 3, 07 2003, pàg. 593–599. JSTOR: 3487813. «human beings have an inalienable right to the product of their own labor»
* ↑ Karl Marx – Letter to Friedrich Adolph Sorge in Hoboken
* ↑ «The secret history of Monopoly: the capitalist board game’s leftwing origins» (en anglès). The Guardian, 11-04-2015. [Consulta: 15 abril 2015].
* ↑ «Cartes d'Albert Einstein a Anna George». Arxivat de l'original el 2011-04-12. [Consulta: 5 novembre 2012].
* ↑ Lev Tolstoi a The Public

## Enllaços externs

* Henry George Biography
* The Henry George Institute
* The Henry George School, fundada el 1932
* Robert Schalkenbach Foundation
* Georgist Education Association
# Ghusal

Ghusal és un port de muntanya a Himachal Pradesh, a l'antic estat de Bashahr, a l'Himàlaia. Té propers els passos de Guna i de Nitrang a un a dos km cap al nord-oest. La seva altura és de 4.914 metres.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# George Riseley

George Riseley (Gloucestershire, 28 d'agost de 1845 - Bristol, 12 d'abril de 1932) fou un organista anglès.
Va ser elegit corista de la catedral de Bristol el 1852, i el gener del 1862 va rebre lliçons de John Davis Corfe, l'organista de la catedral, per a la seva instrucció en l'orgue, el pianoforte, l'harmonia i el contrapunt. Durant els següents deu anys va actuar d'organista a diverses esglésies de Bristol i Clifton, alhora que va exercir de diputat a la catedral. El 1870 va ser nomenat organista al "Colston Hall" de Bristol, on va iniciar recitals setmanals de música popular i clàssica, i el 1876 va succeir a John Davis Corfe com a organista a la Catedral. Durant els últims cinc anys, Riseley va dedicar les seves energies a la millora de la música orquestral a Bristol, on va recollit una excel·lent orquestra de cinquanta intèrprets. El 1877 va iniciar els seus concerts orquestrals, que li van guanyar una merescuda reputació. Malgrat una considerable oposició i un petit risc pecuniari, va continuar, durant cada temporada, a donar concerts quinzenals, en els quals les principals obres dels mestres clàssics van estar ben interpretades i una gran quantitat d'interessants novetats de compositors moderns, tant anglesos com estrangers havien produït. El 1893 fou nomenat professor d'orgue de l'Acadèmia Reial de Música de Londres.

## Referències

* ↑ «Riseley, George». A Dictionary of Music and Musicians [Consulta: 20 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre George Riseley en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)