OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aougny

Aougny és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 92 habitants, i el 2012 en tenia 106.

## Demografia
### Població

El 2007 hi havia 24 famílies, de les quals 4 eren parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 35 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 34 eren cases i 1 era un apartament. Dels 29 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Aougny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 50 eren actives i 9 eren inactives. De les 50 persones actives 48 estaven ocupades (28 homes i 20 dones) i 2 estaven aturades (2 dones i 2 dones). De les 9 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Aougny hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Aougny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Aougny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Antoni Roger i Vidal

Antoni Roger i Vidal (Figueres, 1831 - Barcelona, 2 de novembre de 1911) fou un industrial i polític català, germà de Tomàs Roger i Vidal i tiet de Tomàs Roger i Larrosa.
Originari de Figueres, tenia fàbriques de tèxtil de cotó i era soci de la Unió Barcelonina de les Classes Productores. Fou president del Banc de Barcelona de 1878 a 1912, directiu de Ferrocarril y Minas de San Juan de las Abadesas (1878-1882) i president del primer consell directiu del Banc Vitalici de Catalunya el 1880. Fou elegit diputat del Partit Liberal Fusionista pel districte de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1881.
Mor a Barcelona a l'edat de 80 anys, vidu, al carrer Girona, 20 a la Casa Antoni Roger.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions. any 1911. Registre núm.5621. (pdf pàg. 36)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 02-11-1911. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «Fitxa de diputat». Congreso de los Diputados, 1881. [Consulta: 2 març 2023].

## Referències externes

Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 524
# Arraya de Oca

Arraya de Oca és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca. Limita al nord i est amb Cerratón de Juarros, al sud amb Villafranca Montes de Oca i a l'oest amb Villaescusa la Sombría.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 55 | 53 | 59 | 53 |
# Arius javensis

Arius javensis és una espècie de peix de la família dels àrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Cuvier, G. & A. Valenciennes. 1840. Histoire naturelle des poissons. Tome quinzième. Suite du livre dix-septième. Siluroïdes. Hist. Nat. Poiss. (BOOK), Nov., v. 15: i-xxxi + 1-540.
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Aparell elèctric

Un aparell o dispositiu elèctric és un aparell que, per complir una tasca, utilitza l'energia elèctrica modificant-la de forma més o menys simple per augmentar-la, reduir-la, transformar-la en un altre tipus, mitjançant resistències, condensadors, transformadors, o controlant-la mitjançant elements com ara relés, termòstats, temporitzadors mecànics, etc.
Un exemple d'aparell elèctric és una llum incandescent que transforma l'electricitat en llum.

## Vegeu també

* Aparell electrònic
# Asawira

Els asawira (persa asavaran, àrab asawira) eren cavallers de l'exèrcit sassànida, que s'autoequipaven. Eren reclutats entre els nobles (dekhans) i estaven organitzats de marea feudal fins al temps de Cosroes I (531 - 579) quan l'exèrcit va esdevenir centralitzat. Se'ls esmenta a partir del segle iv.

## Referències

* Exèrcit sassànida
# Asasif

Assassif és una vall (el conjunt de la qual és coneguda avui dia com a vall dels Nobles) que va servir de necròpolis per als alts funcionaris de les dinasties XIX i XX, si bé hi ha tombes anteriors i posteriors. Està molt propera al temple d'Hatshepsut.
Cal esmentar les tombes d'Ankhhor (dinastia XXVI), Kharuef (conegut com a Senaa, assistent de la reina Tiy de la dinastia XVIII) i Aba o Pabasa (gran camarlenc o administrador de Nitocris, esposa del déu d'Amon), que té els millors relleus.
Altres tombes:
* Amenemheb
* Khnumemheb
* Sheshonq
* Hori
* Pairi (Amenemopet)
* Tutmosis
* Pediamenopet
* Mentuemhet
* Bakenkhons
* Ibi
* Harwa
* Userhet
* Nakhtdjehuty
* Esbanebded
* Wehebrenebpehti
* Ptahemheb
* Tutemheb
* Bakenamon
* Padihorresnet
* Padineith
* Meru
* Wehebre
* Pemu
* Pakharu
* Amenemopet (Djehutynefer o Thonefer)
* Amenemheb
* Djar
* Intef
* Meriptah
* Basa
* Irterau
* Akhamenerau
* Piai
* Bentenduanetjer
* Bakenamon
* Samut (Kiki)
* Mutirdais
* Psamtek
* Kenamon
* Unasankh
* Ankhhor
* Amenhotep

## Bibliografia

* Elena Pischikova i altres, Tombs of the South Asasif Necropolis - Thebes, Karakhamun (TT 223), and Karabasken (TT 391) in the Twenty-fifth Dynasty, The American University in Cairo Press, desembre 2013. ISBN 978 977 416 618 1(anglès).
* Elena Pischikova, Early Kushite Tombs of South Asasif, Museu Britànic. Dins de: British Museum Studies in Ancient Egypt and Sudan Vol. 12 (2009), pàgs. 11–30 (anglès).

## Referències

* Llista de tombes d'Al-Assassif (anglès).
# Asari (cràter)

Asari és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 86.31 ° de latitud nord i 348.03 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 56 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el tres de juliol de 2016 i fa referència a Asari, divinitat agrícola siriana.

## Referències

* ↑ "Asari (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Ankara Spor Salonu

L'Ankara Spor Salonu o Ankara Arena és un pavelló esportiu localitzat al barri d'Ulus a Ankara, Turquia inaugurat l'abril de 2010. Té una capacitat per 10.400 espectadors. Va ser construït especialment pel Campionat del Món de bàsquet 2010, i reemplaçarà el pavelló Ankara Atatürk Spor Salonu com a casa dels clubs turcs CASA TED Kolejliler i Türk Telekom B.K..

## Referències

* ↑ Turkey2010.FIBA.com - ANKARA - Arena. Arxivat 2010-09-09 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Informació del pavelló Arxivat 2010-05-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Ares (Cabó)

Ares és un nucli de població del municipi de Cabó, a l'Alt Urgell situat a 1.400 m d'altitud. Es troba al vessant meridional de la serra d'Ares (1847 m, al pla Redon) gran altiplà ramader, limitat per altes cingleres, que separa la vall de Cabó de la vall de la Guàrdia o d'Aguilar. S'hi pot trobar l'antiga església sufragània de Sant Bernabé d'estil romànic amb absis quadrat i dues capelles fent transsepte. A prop hi ha les bordes d'Ares. Ares pertanyia al quarter d'Organyà, del vescomtat de Castellbò.
El 1519, apareixen documentades a l'«Spill manifest de totes les coses del vescomdat de Castellbó» dos cases: cal Guitart i cal Gasset. El 1629 està documentada la casa Fiter. Havent sigut un poble amb poques cases, el 2018 era un despoblat.

## Referències

* ↑ GGCC, Cabó: Els antics llogarets i altres pagesies.
* ↑ «Ares (Cabó)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vilaró, Albert. «Anton Fiter i Rossell. Un assaig de biografia». A: Manual Digest de les Valls Neutres d'Andorra. Alona Editors i Consell General de les Valls d'Andorra, 2018, p.XXXIII i XXXIV. ISBN 978-99920-66-05-8.
Viccionari
# Arzúa

Arzúa és un municipi de la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la Comarca d'Arzúa. Limita amb els municipis de Boimorto, Melide, Santiso, Vila de Cruces, Touro, O Pino i Frades.

## Parròquies

Arzúa (Santiago), Boente (Santiago), Brandeso (San Lourenzo), Branzá (Santa Locaia), Burres (San Vicenzo), Campo (Santo Estevo), A Castañeda (Santa María), Dodro (Santa María), Dombodán (San Cristovo), Figueiroa (San Paio), Lema (San Pedro), Maroxo (Santa María), A Mella (San Pedro), Oíns (San Cosme), Pantiñobre (Santo Estevo), Rendal (Santa María), San Martiño de Calvos de Sobrecamiño (San Martiño), Santa María de Arzúa (Santa María), Tronceda (Santa María), Viladavil (Santa María), Vilantime (San Pedro) i Viñós (San Pedro)

## Referències

* ↑ Miralbes Bedera, Rosario; de Torres Luna, María Pilar; Rodríguez Martínez-Conde, Rafael. «Arzúa». A: Mapa de límites de las parroquias de Galicia. Imprenta Paredes, 1979, p. 11-12. ISBN 8460014142.
* ↑ de Torres Luna, María Pilar; Pérez Fariña, María Luisa; Santos Solla, José Manuel. «Arzúa». A: Municipios y parroquias de Galicia. Imprenta de la Universidad de Santiago de Compostela, 1989, p. 25-26. ISBN 8471915294.
* ↑ «Decreto 189/2003, do 6 de febreiro, polo que se aproba o nomenclátor correspondente ás entidades de poboación da provincia da Coruña (parte 1 de 11)» (en gallego) p. 3624-3625, 25-03-2003. [Consulta: 1r agost 2020].
# Atenodor Cordilió

Atenodor Cordilió, en llatí Athenodorus Cordylio, en grec antic Αθηνόδωρος Κορδυλίων, fou un filòsof estoic, destacat durant la primera meitat del segle i, nascut a Tars conegut també com a Atenodor de Tars.
Va dirigir la biblioteca de Pèrgam i, en la seva preocupació per conservar la puresa de les seves doctrines, va alterar els treballs dels filòsofs estoics que trencaven l'ortodòxia d'aquest filosofia. Després es va traslladar a Roma i va viure amb Cató el jove, a casa del qual va morir.

## Referències

* 1 2 «Athenodorus Cordylion». Encyclopædia Britannica (1911), 2, pàg. 831 [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ Laerci, Diògenes «Zenó». Lives of the Eminent Philosophers, VII, pàg. 34 [Consulta: 3 agost 2015].
# Ateneo Obrero de Badalona

El Ateneo Obrero de Badalona va ser una publicació de l'Ateneu Obrer de Badalona creada l'any 1888 amb articles de temàtica cultural i informació sobre les activitats de l'entitat. A causa dels vaivens del moviment obrer a la ciutat, tant l'ateneu com la publicació van anar de baixa fins a la seva desaparició el 1935.
El periòdic, publicat a partir de juliol de 1888, va ser produït per l'Ateneu Obrer de Badalona, que va ser fundat per Albert Ferrer el 1884. La publicació, de caràcter mensual, va patir els vaivens de l'entitat al llarg de la seva història. Els ideals de l'entitat hi van quedar marcats, el seu objectiu era representar els ideals de la moralitat i la instrucció i mantenir la neutralitat en l'àmbit polític i religiós.
L'Ateneu Obrer va ser un dels principals focus culturals de Badalona a la fi del segle xix. No obstant això, al llarg del segle XX fins a la Guerra Civil Espanyola, l'agreujament de la lluita de classes i la presència de les doctrines revolucionàries dels anarcosindicalistes de la CNT i d'elements de la FAI en una ciutat tan industrial com Badalona, va ser la causa que, amb el pas del temps, l'Ateneu tingués una vida cada vegada més lànguida, i amb ella la seva publicació. A més, és fàcilment comprensible aquesta situació, car una font important eren els ingressos de les subvencions i aportacions de les classes acomodades de la població.
Van aparèixer un total de 285 números. Pel que fa a les seves característiques, a partir de 1896 les primeres i últimes pàgines van ser de color diferent a les interiors, la capçalera il·lustrada va tenir motius diferents i en els primers números es va inserir el sumari del número en qüestió; la seva publicitat va ser d'un percentatge molt variable, generalment entre el 10 i el 35%, llur quantitat acabava condicionant el número. El darrer número vist va ser l'any 1935, possiblement el darrer en ser publicat, segons García Pons.
La temàtica dels articles va ser de caràcter cultural i amb notes referents a la mateixa entitat, sobre les existències de llibres i periòdics a la seva biblioteca, els horaris de les seves classes, els resultats dels exàmens, l'estat de comptes, entre altres aspectes relacionats amb l'ateneu. En tot cas, l'entitat va decidir no tractar aspectes relacionats amb la vida pública. Va tenir nombrosos col·laboradors, entre els quals destaquen Pere Renom i Riera, Antoni Bori i Fontestà o Josefa Codina Umbert.

## Referències

* 1 2 3 4 García Pons, 1979, p. 41.

## Bibliografia

* García Pons, Enrique. Historia de la prensa badalonesa (1868-1939). Badalona: Oficina Municipal de Premsa, Departament de Cultura, Ajuntament de Badalona, 1979.
# Arc d'Alexandre Sever de Dougga

L'Arc d'Alexandre Sever de Dougga és actualment les restes d'una estructura que formaven un arc triomfal que estava dedicat a l'emperador Alexandre Sever al jaciment arqueològic de Dougga a Tunísia. Era proper al temple de Celestis de Dougga i a tocar d'una de les cisternes de Dougga, la d'Aïn El Hammam. No gaire lluny hi havia hagut anteriorment un temple pseudoperípter a Caracal·la.
Fou construït el 228. L'arcada (de quatre metres d'obertura sostinguda per dos peus decorats amb nínxols rectangulars poc fondos) encara es conserva en bon estat però la part superior està deteriorada. Fou construït per agrair a l'emperador els privilegis concedits a la ciutat.

## Referències

* ↑ Frakes, J. F. D. «Imagined Empire: Representing Imperial Communities in Roman Dougga» (en anglès). SECAC Review, XV, 3.
* ↑ Becker, J. «Places: 178030496 (Arch of Alexander Severus)» (en anglès). Pleiades. [Consulta: 9 maig 2021].
# Atrápalo

Atrápalo és una empresa catalana de viatges i oci fundada l'any 2.000. Té la seu a Barcelona amb una plantilla de 400 persones repartides entre els principals països en els quals opera.
El 31 de Maig de l'any 2.000 va començar amb una ronda inicial de 360.000 euros provinents de socis particulars i business angels. L'empresa va intentar obrir mercat a Itàlia i després de sis anys va haver de tancar. Tampoc els va funcionar França i Brasil. Atrápalo té presència a Espanya, Xile, Colòmbia, Perú, Panamà, Costa Rica, Guatemala, l'Argentina i Mèxic. L'any 2017 va obtenir una facturació de 335 milions d'euros i 8 milions d'usuaris. El 2018 va obtenir 340 milions.
La companyia va tenir una disputa legal amb l'aerolínia irlandesa Ryanair, quan aquesta va acusar el portal de viatges de pràctiques il·legals l'any 2008. El Tribunal Suprem va condemnar a Ryanair a indemnitzar amb 40.000 euros a Atrápalo.
Atrápalo ofereix productes per gaudir de el temps lliure: viatges, vols, amb 30.000 destins i comercialitza 500 aerolínies, vacances, escapades, vols + hotel amb un portafoli de 450.000 hotels repartits per 175 països. També ven entrades d'espectacles amb 10.000 esdeveniments publicats a l'any, activitats amb 10.500 ofertes d'activitats, lloguer de cotxes i creuers de 13 navilieres. També inclouen serveis de viatges per a empreses.

## Referències

* 1 2 «L'esperit de startup d'Atrápalo en la seva majoria d'edat». [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Sandra Tobar. «Atrápalo: el portal que sobrevivió a la crisis de Terra y se burló de Ryanair 09/03/2019» (en castellà), 09-03-2019. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «El Supremo cree que Ryanair “denigró” a Rumbo y Atrápalo con insultos falsos» (en castellà). El País [Madrid], 27-05-2014. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «L'esperit de startup d'Atrápalo en la seva majoria d'edat». [Consulta: 31 desembre 2020].
# Atlantide

Atlantide és una pel·lícula del 2021 dirigida per Yuri Ancarani. Es tracta d'una coproducció italiana, francesa i estatunidenca. S'ha subtitulat al català.
Després de ser estrenada al 78è Festival Internacional de Cinema de Venècia, es va estrenar als cinemes italians a partir del 22 de novembre de 2021. Va ser nominada al David di Donatello de 2022 com a millor documental.

## Sinopsi

En Daniele és un noi de 24 anys que viu a Sant'Erasmo, una illa rural de la llacuna de Venècia. Es troba sol i marginat pels seus companys, amb qui, però, comparteix el culte al barchino i el desig obsessiu de tenir el vehicle més ràpid i potent.

## Producció

La pel·lícula va ser produïda principalment per les companyies italianes Dugong Films i Rai Cinema, la francesa Luxbox i l'estatunidenca Unbranded Pictures. També va ser coproduïda per Mirfilm i Alebrije Producciones i va comptar amb el suport del Ministeri de Cultura, Eurimages, la regió d'Emília-Romanya, CNC i Doha Film Institute.

## Referències

* ↑ Atlantide a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 3 «Biennale Cinema 2021 - Atlantide». labiennale.org.
* 1 2 «Speciale Venezia 78 – Atlantide corre verso gli Orizzonti - Cinema in Emilia-Romagna». cinema.emiliaromagnacultura.it, 30-08-2021.
* ↑ «ATLANTIDE di Yuri Ancarani 22, 23, 24 novembre al cinema». I Wonder Pictures, 1º ottobre 2021.
* ↑ «Atlantide». daviddidonatello.it.
* ↑ «David di Donatello 2022, tutte le candidature». Sky TG24, 04-04-2022.
# Artemidor d'Ascaló

Artemidor d'Ascaló (en llatí Artemidorus, en grec antic Ἀρτεμίδωρος) va ser un historiador grec d'època desconeguda que va escriure una història de Bitínia. El menciona Esteve de Bizanci, i diu que era una de les persones més destacades d'Ascaló.

## Referències

* ↑ 2.Artemidorus of Ascalon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 373
# Artemidor d'Efes

Artemidor d'Efes (en llatí Artemidorus, en grec antic Αρτεμίδωρος) fou un geògraf grec que va viure a finals del segle ii aC i a principis del I aC.
Va viatjar per les costes del Mediterrani, la mar Roja i sembla que també a oceans més llunyans (potser l'Índic). Va visitar Ibèria i Gàl·lia i va corregir algunes dades d'Eratòstenes sobre aquestos territoris.
Se sap que va escriure una obra de geografia que sembla que portava per títol τὰ γεωγραφούμενα, o també τὰ τῆς γεωγραφίας Βιβλία, on marcava, a la part corresponent a Àsia, les distàncies entre els pobles i els llocs, i on es veia que els països que hi havia més enllà del riu Tanais li eren desconeguts. L'obra estava formada per onze llibres, i er molt valorada pels antics D'aquesta obra, Marcià d'Heraclea en va treure el seu material per escriure un periple (περίπλους), que vindria també a ser un resum de l'obra d'Artemidor.
Estrabó, Esteve de Bizanci, Plini el Vell, Isidor i altres autors citen aquesta obra, que s'ha perdut, però es conserven molts petits fragments i alguns de llargs, gràcies a l'obra de Marcià que conté el periple del Pont Euxí i les descripcions de Bitínia i Paflagònia. A més de les característiques geogràfiques dels llocs, Artemidor també explicava els costums i els vestits dels pobles que descrivia.

## Referències

* ↑ 6.Artemidorus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 374
# Arteriola

Una arteriola és un vas sanguini de la microcirculació de diàmetre menor de 40-100 micres (micròmetres), depenent del seu grau de contracció, que resulta de les ramificacions de les artèries i que condueix la sang cap als capil·lars. La resistència que presenten les arterioles al pas sanguini està determinada pel grau de contracció o relaxació de la capa muscular d'aquestes arterioles.

## Fisiologia

Les arterioles posseeixen en les seves parets una capa muscular, sent els punts principals de resistència vascular. La pressió sanguínia es produeix per la contracció cardíaca i la resistència vascular, a nivell arteriolar, anomenada normalment per metges i investigadors resistència perifèrica total. Les fluctuacions de la pressió sanguínia arterial es deuen a la naturalesa pulsàtil del ritme cardíac i estan determinades per la interacció del volum del batec contra el volum i elasticitat de les artèries principals. Les arterioles reben innervació autònoma i responen a diverses hormones circulants per tal de regular el seu diàmetre. De fet els vasos retinians no tenen una innervació simpàtica funcional.

## Rellevància clínica

Els diàmetres de les arterioles disminueixen amb l'edat i amb l'exposició a la contaminació atmosfèrica.

## Referències

* ↑ Maton, Anthea; Jean Hopkins; Charles William McLaughlin; Susan Johnson; Maryanna Quon Warner; David LaHart; Jill D. Wright. Human Biology and Health. Englewood Cliffs, New Jersey: Prentice Hall, 1993. ISBN 0-13-981176-1.
* ↑ Riva, CE; Grunwald, JE; Petrig, BL «Autoregulation of human retinal blood flow. An investigation with laser Doppler velocimetry». Invest Ophthalmol Vis Sci, 27, 1986, pàg. 1706–1712.
* ↑ Adar, SD; Klein, R; Klein, BE; Szpiro, AA; Cotch, MF «Air Pollution and the microvasculature: a crosssectional assessment of in vivo retinal images in the population based multiethnic study of atherosclerosis (MESA)». PLoS Med, 7, 11, 2010, pàg. e1000372. DOI: 10.1371/journal.pmed.1000372.
* ↑ Louwies, T; Int Panis, L; Kicinski, M; De Boever, P; Nawrot, Tim S «Retinal Microvascular Responses to Short-Term Changes in Particulate Air Pollution in Healthy Adults». Environmental Health Perspectives, 2013. Arxivat de l'original el 2 de novembre de 2013. DOI: 10.1289/ehp.1205721.