OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Intervenció General de la Defensa

La Intervenció General de la Defensa és un òrgan d'Espanya depenent de la Subsecretaria de Defensa.

## Titular

L'actual Interventor General de la Defensa, des del mes de març de 2017, és el general de divisió del Cos Militar d'Intervenció Carlos Calavia Pascual.

## Funcions i estructura

La Intervenció General de la Defensa, dependent funcionalment de la Intervenció General de l'Administració de l'Estat, exerceix en l'àmbit del Ministeri de Defensa i dels organismes públics dependents d'aquest, el control intern de la gestió economico-financera, mitjançant l'exercici de la funció interventora, el control financer permanent i l'auditoria pública, en els termes regulats en la Llei General Pressupostària.
Així mateix, li correspon exercir la notaria militar en la forma i condicions establertes per les lleis i l'assessorament en matèria de la seva competència, als òrgans superiors i directius del Ministeri de Defensa.
Les funcions anteriors s'exerceixen per personal pertanyent al Cos Militar d'Intervenció, sota la direcció de l'Interventor General de la Defensa, qui podrà dictar instruccions a qualsevol intervenció delegada depenent, a fi d'assegurar la deguda coordinació i unitat de criteri.
El càrrec d'Interventor General de la Defensa és exercit per un general de divisió interventor, en situació de servei actiu, que té precedència sobre els altres càrrecs del Cos Militar d'Intervenció.

## Vegeu també

* Escola Militar d'Intervenció
* Cos d'Intervenció de l'Armada (1939-1985)
* Auditoria

## Referències

* ↑ Presa de possessió dels nous directors generals del Ministeri. Ministeri de Defensa (Espanya).
* ↑ Real Decreto 454/2012, de 5 de marzo, por el que se desarrolla la estructura orgánica básica del Ministerio de Defensa.
El contingut d'aquest article incorpora material publicat en el Butlletí Oficial de l'Estat, que es troba en el domini públic de conformitat al que es disposa en el article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola.
# Ilze Jaunalksne

Ilze Jaunalksne (Jūrmala, 1976) és una periodista letona que va presentar el programa d'actualitat De facto. El març de 2006 va revelar en De facto una notícia segons la qual els dirigents de diversos partits letons havien comprat vots. Aquesta informació va causar la dimissió d'un ministre i d'alguns alts càrrecs. Com a represàlia, van punxar el seu telèfon i van publicar les transcripcions de les seves converses amb l'oposició.
En resposta, Jaunalksne va dur el govern als tribunals per difamació i va ser el primer cas d'aquestes característiques a Letònia. La periodista va guanyar el judicidi, va ser compensada amb 100.000 lats (uns 187.000 dòlars) per danys i perjudicis per l'enregistrament il·legal de les seves trucades i per la publicació de les transcripcions, i el Ministeri de Finances i el Servei d'Impostos de l'estat va ser considerat culpable d'envair la seva privacitat.
El 2007 va rebre el Premi Internacional Dones amb Coratge, que atorga el Departament d'Estat dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Latvian Journalist Who Exposed Government Corruption Honored | IIP Digital
* 1 2 3 Honorees
* 1 2 «AWIU » 2007 WOC – Ilze Jaunalksne». Arxivat de l'original el 2014-12-30. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ «The decision in case about claim of Ilze Jaunalksne against compensation of moral harm will be announced on February 18 - February - 2010 - Archive 2003-2012 - About trials - ...». Arxivat de l'original el 2016-06-24. [Consulta: 16 febrer 2015].
# Iytenu

Iytenu fou un faraó de la dinastia VII o VIII de l'antic Egipte, que va governar a la ciutat de Memfis. Iytenu era un nom de naixement i es desconeix el seu nom de regnat. Com altres faraons del període intermedi, només se sap el seu nom.
# Janina (cràter)

Janina és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 9,3 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim polonès, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1997.

## Referències

* ↑ «Janina». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Itàlia central (circumscripció del Parlament Europeu)

En les Eleccions al Parlament Europeu, Itàlia central és una circumscripció del Parlament Europeu, que inclou les regions de Laci, Marques, Toscana i Úmbria. Les altres circumscripcions són les d'Itàlia nord-oest, Itàlia nord-est, Itàlia sud i les Illes italianes.
Com les altres circumscripcions italianes, té només un objectiu de procediment d'elegir els diputats elegits dins de les llistes de partits, ja que la distribució d'escons entre els diferents partits es calcula a nivell nacional (anomenat Collegio Unico Nazionale, 'Circumscripció Nacional Única').

## Referències

* ↑ «Legislación electoral para las elecciones Europeas» (en castellà). Parlament Europeu.

## Enllaços externs

* European Election News by European Election Law Association (Eurela) Arxivat 2005-02-20 a Wayback Machine.
# Inefabilitat

La inefabilitat és la propietat de determinades realitats de ser incomunicables, és a dir, allò que no pot transmetre's pel llenguatge. Es considera inefable: Allò que va més enllà dels límits del coneixement humà (com el noümen de Kant); els qualia o la natura subjectiva de la percepció; les emocions més intenses; experiències del misticisme; el dao; el nom i la natura de Déu segons el judaisme.

## Vegeu també

* Significat
# Iolanda i el lladre

Iolanda i el lladre (Yolanda and the Thief) és una pel·lícula musical americana dirigida per Vincente Minnelli, estrenada el 1945 i doblada al català. La música és de Harry Warren i les lletres d'Arthur Freed, que també va produir la pel·lícula.
La pel·lícula va ser un projecte de Freed per promocionar la carrera de la seva amant, Lucille Bremer, però va ser un fracàs a la taquilla. Un intent de crear una fantasia capritxosa, va acabar, en paraules del crític John Mueller, com "un eggnog en comptes del xampany habitual". Malgrat que conté valors admirables, el resultat va arruïnar la carrera de Lucille Bremer i va desanimar a Fred Astaire, que va decidir retirar-se després de fer una pel·lícula més.

## Argument

Iolanda Aquaviva, única hereva d'una gran fortuna, deixa el pensionat de religioses on ha estat educada i torna a la casa familiar, regentada per la seva tia i tutora, Amarilla Aquaviva. Un vespre, al seu jardí, la jove prega el seu "àngel de la guàrdia" de guiar-la cap al futur. L'endemà, l'àngel es presenta a ella sota el nom de Sr. Brown. En realitat, es tracta de l'estafador i buscadots, Johnny Parkson Riggs, que espera aprofitar la fortuna Aquaviva, amb l'ajuda del seu còmplice, Victor Budlow Trout. Però l'amor apareix...

## Repartiment

* Fred Astaire: Johnny Parkson Riggs
* Lucille Bremer: Iolanda Aquaviva
* Frank Morgan: Victor Budlow Trout
* Mildred Natwick: La tia Amarilla Aquaviva
* Mary Nash: La dama de companyia
* Leon Ames: M. Candle
* Ludwig Stossel: El mestre d'escola
* Jane Green: La mare superior
* Remo Buffano: El titellaire
* Francis Pierlot: El padre
* Leon Belasco: El taxista
* Ghislaine Perreau: Gigi
* Charles La Torre: El tinent de policia
* Michael Visaroff: El majordom

## Producció

El rodatge va començar el 15 de gener de 1945. Es va estrenar per primera vegada l'11 de juliol de 1945 a Glendale, Califòrnia. Va costar 2.443.322,31 dòlars i va generar una pèrdua neta de 1.644.000 dòlars.

## Referències

* ↑ Iolanda i el lladre
* ↑ Mueller, John. Astaire Dancing - The Musical Films. Londres: Hamish Hamilton, 1986, p. 252–261. ISBN 0-241-11749-6.
* ↑ Astaire, Fred. Steps in Time. Londres: Heinemann, 1959. ISBN 0-241-11749-6.
* ↑ Billman, Larry. Fred Astaire - A Bio-bibliography. Connecticut: Greenwood Press, 1997, p. 115–118. ISBN 0-313-29010-5.
# Iole cacharensis

Iole cacharensis (syn: Iole viridescens cacharensis) és una espècie d'ocell de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae). Es troba al nord-est de l'Índia i al sud-est de Bangladesh. Els seus hàbitats principals són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes. El seu estat de conservació no ha estat avaluat.

## Taxonomia

Va ser considerat com una subespècie del bulbul olivaci fins que va ser separat i reclassificat com a espècie separada pel COI el 2017.
Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, juliol 2023) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del bulbul olivaci (Iole viridescens cacharensis).

## Referències

* 1 2 3 «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 2 novembre 2023].
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Species Updates» (en anglès). IOC Version 7.2 (April 22, 2017 ). International Ornithologists' Union, 01-04-2017. [Consulta: 2 novembre 2023].
# James (curtmetratge)

James és un curtmetratge d'Irlanda del Nord de 2008. La pel·lícula és protagonitzada per Niall Wright com a James, un adolescent que intenta acceptar la seva creixent homosexualitat.

## Resum de la trama

James (Niall Wright) és un adolescent retraït i poc comunicatiu, prové d'una família amb secrets enterrats durant molt de temps. Sense amics i sense confiar-se amb els seus pares (Margaret Goodman i Gerry Doherty), s'enfronta a una batalla interior mentre accepta la seva sexualitat. El seu professor de literatura, el Sr. Sutherland (Matt Jennings), és el seu únic far d'esperança, creient que pot entendre els problemes que s'enfronta. No obstant això, en el seu moment de necessitat, Sutherland, preocupat pels riscos que comporta, no aconsegueix proporcionar a James el suport que necessita. Sense esperança, pren la decisió audaç de recórrer a l'última persona aparentment que pot ajudar, un ancià (Louis Rolston) que coneix als lavabos públics.

## Recepció

La pel·lícula va guanyar el Millor curt d'Irlanda del Nord al Festival de Cinema de Belfast, el Premi Iris al millor curt del Regne Unit i el Millor curtmetratge internacional al St. Louis International Film Festival el 2008. Al gener, va superar 6.000 entrades més per ser un dels 22 curtmetratges que va ser seleccionat per a la Competició Dramàtica Internacional del Festival de Cinema de Sundance. També va formar part del Sundance iTunes 10/10.

## Premis

* Abril de 2008 Millor pel·lícula d'Irlanda del Nord, Festival de Cinema de Belfast 2008
* Agost de 2008 Millor curtmetratbe Festival Internacional de Cinema Gai de Dublín 2008
* Premi del jurat d'agost de 2008 al millor curt estudiant de Palm Springs Shortfest 2008
* Octubre de 2008 Premi Iris Festival Millor curt del Regne Unit 2008
* Octubre 2008 Premi Outlook Millor curtmetratge LGBT 53è Festival de Cinema de Corona Cork
* Octubre de 2008 Premi al Mèrit del Festival Internacional de Cinema de Fort Lauderdale
* Novembre de 2008 Millor curt internacional 17è Festival Internacional de Cinema de Saint Louis
* Abril 2009 Premi Palma de Bronze, Festival Internacional de Cinema de Mèxic
* Maig 2009 Millor pel·lícula estrangera, Festival de curtmetratges del centre de Nova York
* Premi al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona

## Referències

* ↑ James (2008) IMDB Plot Summary
* ↑ Arxivat 4 March 2016 a Wayback Machine."James - a coming of age film by Connor Clements", Interview by TheSkyKid.Com
* ↑ Belfast Telegraph
* ↑ El FICGILB 2009 a elespectadorimaginario.com

## Enllaços externs

* James a YouTube
# Jeroni Albanell

«Jeroni Albanell» té aquests significats:
* Jeroni Albanell i Dalmau, advocat i funcionari reial català
* Jeroni Albanell i Almogàver, net de l'anterior, militar català
# Jeroni Albanell i Dalmau

Jeroni Albanell i Dalmau (segle XV - 1504) va ser un advocat i funcionari reial català, pare de Galceran Albanell i Durall.

## Biografia

Entre el 1480 i el 1491 exercí diverses vegades de jurat de Barcelona i d'advocat agregat de la ciutat. Fou cap del monopoli del proveïment de carn de Barcelona, juntament amb Jaume Destorrent, a qui succeí com a advocat de la Generalitat.
Col·laborador fidel de Ferran el Catòlic, el 1491 fou nomenat lloctinent de Mallorca i regent de la cancelleria reial de Catalunya, i el 1494 passà a ésser-ho del Consell d'Aragó, càrrec que exercí fins a la seva mort el 1504.
Per la seva doble condició de ciutadà honrat de Barcelona i de funcionari reial, va tenir un paper cabdal en la reforma del Consell de Cent de Barcelona (i molts d'altres municipis i corporacions catalans) quan el 1498 el rei Ferran li encomanà la redacció, juntament amb Jaume Destorrent, del privilegi d'insaculació.

## Referències

* ↑ «Jeroni de ALBANELL y DALMAU». geneanet. Martín Rodríguez.
* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 20. ISBN 84-297-3521-6.
* 1 2 3 4 «Jeroni Albanell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jason Chao Teng Hei

Jason Chao Teng Hei (Macau portuguès, 12 de desembre de 1986) és un activista social i defensor dels drets LGBT. Va ser president de la Nova Associació de Macau i director del periòdic satíric Macau Concealer, un dels pocs mitjans de comunicació en línia pro-democràcia de la ciutat. Va ser cofundador de l'organització activista Macau Conscience i de Rainbow of Macau.

## Referències

* ↑ Kwong, Ying-ho; Wong, Mathew Y.H. «State Size and Democratization in Hybrid Regimes: The Chinese Island Cities of Macau and Hong Kong» (en anglès). Island Studies Journal, vol. 12, 2, 2017, pàg. 122. DOI: 10.24043/isj.36. ISSN: 1715-2593.
* ↑ 立法會選舉最年輕候選人　周庭希：普選令特首依靠市民支持
# Joan Padrós i Rubió

Joan Padrós i Rubió (Barcelona, 1 de desembre de 1869 - Arenas de San Pedro, Àvila, 1932) fou un dirigent esportiu i empresari català. Va ser un dels fundadors del Reial Madrid Club de Futbol i el primer president del club (1902-1904). Fou succeït en el càrrec pel seu germà Carles Padrós i Rubió. També fou president de la Federación Española de Clubs de Foot-ball.

## Biografia

Neix al carrer Bot numero 7 primer pis de Barcelona. Fill de Timoteu Padrós i Parals natural de Barcelona i Paula Rubió i Queraltó natural de Vilafranca del Penedès, els quals regentaven un comerç tèxtil a la capital catalana. El 1886 es traslladà a Madrid, on regentà, juntament amb el seu germà Carles, una botiga de teles anomenada Al Capricho, situada al número 48 del carrer Alcalà.
El 6 de març de 1902, al costat del seu germà Carles i antics membres del Foot Ball Club Sky, fundà el Madrid Foot Ball Club. Juan Padrós fou escollit en l'assemblea constitutiva primer president de l'entitat i fou l'encarregat dels tràmits de legalització del club. La primera seu social del club fou la rebotiga del seu propi comerç del carrer Alcalà.
Joan Padrós fou també futbolista del club durant aquests primers anys de vida de l'entitat.
Fou l'impulsor, juntament amb el seu germà Carles, del primer campionat estatal de futbol, la Copa Coronació, celebrada amb motiu de la coronació del rei Alfons XIII i disputada a Madrid l'any 1902. És el precedent de l'actual Copa del Rei de futbol. L'any 1903, essent president del Reial Madrid, el club guanyà el seu primer títol, el Campionat Regional Centre. El següent any abandonà la presidència del club, càrrec que ocupà el seu germà Carles.
Durant els inicis de la dècada de 1910 retornà breument al món del futbol en ser elegit president de la Federació Espanyola.

## Bibliografia

* Martínez Calatrava, Vicente (2001). Historia y estadística del fútbol español. ISBN 978-84-607-5701-6
* Pasamontes, Juan Carlos (2003). Todos los jefes de la Casa Blanca. Ed. Pearson. ISBN 84-205-4047-1

## Referències

* ↑ «Notas de sport». La Vanguardia, 03-05-1902. [Consulta: 13 maig 2009].
* ↑ «Naixements.1869.Registre núm.6075». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 01-12-2019. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ Xavier G. Luque. «Madridista sepultura». La Vanguardia, 22-03-2002. [Consulta: 8 abril 2009].
* ↑ Tomás Guasch. «Un catalán fundó el Madrid». El Mundo Deportivo, 27-12-1992. [Consulta: 9 abril 2009].

## Enllaços externs

* Biografia a la web oficial del Reial Madrid
| Precedit per: no existia | Presidents del Real Madrid 1902 - 1904 | Succeït per: Carles Padrós i Rubio |
# Josep Faulí i Olivella

Josep Faulí i Olivella (Barcelona, 8 de setembre de 1932 - Barcelona, 6 d'octubre de 2006) fou un periodista, escriptor, professor i crític literari català.

## Biografia

Va ser el primer director del diari Avui, el 1976. Des d'aquest rotatiu, Faulí va ser un dels impulsors de la recuperació del català als mitjans de comunicació després de la dictadura. Va col·laborar en altres mitjans, com La Vanguardia, la revista Serra d'Or, Destino i Diari de Barcelona (on va ser crític de literatura durant 14 anys), i va ser director general de Mitjans de Comunicació de la Generalitat de Catalunya. També va ser professor titular dels estudis de Periodisme de la Universitat Pompeu Fabra.
Va publicar l'estudi Els primers anys d'Òmnium Cultural, un repàs sobre els socis més destacats que han integrat l'entitat durant quatre dècades.
Entre les seves obres, també destaca El pensament polític de Jordi Pujol (1980-1987), del qual l'expresident català n'és coautor, i Calaix de crític, Vida de Joan Prim, Converses amb deu líders, L'interludi tràgic 1939-1975, De Simenon a Maigret i Diccionari de catalans de ficció.
Faulí va rebre la Creu de Sant Jordi que atorga la Generalitat de Catalunya el 1992.
Morí a Barcelona a l'edat de 74 anys.

## Enllaços externs

* «Josep Faulí i Olivella». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Jan Frans van Bloemen

Jan Frans van Bloemen (batejat el 12 de maig de 1662 - sepultat el 13 de juny de 1749) va ser un pintor paisatgista barroc flamenc.
Nascut a Anvers, van Bloemen va ser germà menor de Pieter van Bloemen, qui va partir per a Roma en 1674, on Jan Frans se li va unir en 1689. En 1690 un tercer germà pintor, Norbert van Bloemen (1670-1746) també se'ls va unir. Mentre que Pieter va tornar a Anvers en 1694 i Norbert se'n va anar a Amsterdam abans de 1724, Jan Frans va romandre a Roma la resta de la seva vida. El pintor Gaspar van Wittel, nascut a les Províncies Unides dels Països Baixos i que va viure a Roma des de 1675, es va convertir en el padrí del seu primer fill.
Van Bloemen va ser sobrenomenat Orizonte o Horizonti, a causa de la distància en què va pintar els seus paisatges. Aquests tenen una exuberància arcadiana, amb muntanyes, rius, llogarets distants i petits habitants pintats amb imprecisos pittori di tocco. Orizonte va pintar predominantment paisatges clàssics al llarg de la seva carrera, prenent la seva inspiració de la campagna romana. A través d'una sèrie de plànols, il·luminació suau i càlida i narració de temes clàssics i religiosos, els seus paisatges es van inspirar en exemples d'artistes com ara Claude Lorrain i Gaspard Dughet. La seva pintura estava exquisidament imbuïda d'aquest «difícil de definir ambient pastoral», que el va ajudar a convertir-se en un gran pintor als ulls dels seus contemporanis.
Van Bloemen va ser un pintor molt valorat pel Schildersbent romà (o Bentvueghels), el gremi de pintors holandesos, però no va obtenir l'acceptació del gremi de pintors romans, l'Acadèmia de Sant Lluc, fins que va tenir més de 70 anys. Part d'aquesta resistència pot haver sorgit del menyspreu institucional romà per la pintura de paisatge.
Va morir a Roma en 1749.

## Referències

* ↑ Bolton, Roy. Old Master Paintings & Drawings (en anglès). Londres: Sphinx Books, p. 194. ISBN 978-1-907200-01-4 [Consulta: 8 maig 2012].
# Josefina Landete Aragó

Josefina Landete Aragó (València, 1885 - 2 de novembre de 1969), fou una mestra, llicenciada en medicina i odontologia, essent la primera dona espanyola a obtenir el títol d'odontòloga.
Estudià la carrera de mestra a València aconseguint la qualificació d'excel·lent. Germana del catedràtic i investigador Bernardino Landete Aragó, es trasllada posteriorment a Madrid per estudiar odontologia, estudis que acabà l'any 1913, amb qualificació d'excel·lent també. L'any 1921 guanyà la plaça d'odontòloga municipal de l'Ajuntament de Madrid i treballà a la Casa de Socorro fins a l'any 1955. Va participar en congressos professionals i de societats científiques, on va publicar nombrosos articles i comunicacions.
Al mes de gener de 2016 el Consell per la Dona i per la Igualtat de l'Ajuntament de València va decidir dedicar-li un carrer junt a altres 43 dones que no han tingut l'oportunitat d'obtindre el reconeixement al llarg de la història.

## Referències

* ↑ Casals Bergés, Quintí «Les primeres universitàries lleidatanes (1882-1920)». Shikar. Revista del Centre d’Estudis Comarcals del Segrià, núm 3, 2016, pàg. 74-78.
* ↑ Montesinos Vicente, Fernando. Practicantes, matronas y cirujanos dentistas en la España contemporánea (1855-1932) (tesi). Universitat de Girona. Departament d'Història i Història de l'Art, març de 2011, p. 981.
* ↑ «Vida y obra de Bernardino Landete» (en castellà). Ucm.es, 2011. Arxivat de l'original el 2016-03-11. [Consulta: març 2016].
* ↑ «El XII Congreso dental español». ABC, 18-03-1931, pàg. 7.
* ↑ «Las valencianas ilustres recuperan terreno en el callejero de la ciudad» (en castellà). Levante-emv.com, 16-01-2016. [Consulta: gener 2016].
# José Federico de Carvajal Pérez

José Federico de Carvajal Pérez (Màlaga, 1930 – 2015) és un polític i advocat espanyol que fou President del Senat entre 1982 i 1989 sota el govern del PSOE.

## Biografia

Va néixer el 14 de març de 1930 a la ciutat de Màlaga. Instal·lat a Madrid, va estudiar dret a la Universitat de Madrid, on es va llicenciar el 1956.
Membre de l'Associació Internacional d'Advocats destacà per la seva defensa de la democràcia i la llibertat, defenent diversos casos de consell de guerra davant el Tribunal d'Ordre Públic (TOP).

## Activitat política

Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des de 1954, fou president de la Federació de Treballadors de Dret de la UGT.
En les eleccions generals de 1977 fou escollit senador al Senat per la província d'Àvila, esdevenint Secretari 3r de la Mesa del Senat i membre de la Comissió de la Constitució. En les eleccions generals de 1982 fou reescollit senador, en aquesta ocasió per la província de Madrid, i fou nomenat President del Senat, càrrec que ocupà durant dues legislatures en ser reescollit senador en les eleccions generals de 1986
En les eleccions generals de 1989 fou escollit diputat al Congrés per la província de Madrid, d'on formà part de la Comissió Constitucional i de Justícia i Interior. Abandonà la política activa al final de la IV Legislatura.

## Reférencies

* ↑ «Fallece el expresidente del Senado José Federico de Carvajal» (en castellà). Europa Press.
* ↑ «José Federico de Carvajal, expresidente del Senado» (en castellà). EFEdoc, 13-06-2015. Arxivat de l'original el 2015-06-16. [Consulta: 13 juny 2015].

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de José Federico de Carvajal al Senat espanyol Arxivat 2011-11-18 a Wayback Machine.
* (castellà) Informació de José Federico de Carvajal al Congrés dels Diputats