OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Barret (Montbau)

Can Barret era una masia situada a la Vall d'Hebron de l'antic municipi d'Horta, on actualment hi ha el barri de Montbau de Barcelona.

## Història

Heretat veïna de can Frares (a l'altra banda del torrent d'en Duran), amb una extensió de poc més de 14 mujades (unes 7 hectàrees), les seves terres ocupaven el que avui és el polígon de Montbau, i una part de la finca de la Granja Nova, on es va construir l'hospital de la Vall d'Hebron i l'escola Maria Auxiliadora. La masia data del segle xviii, quan la família Foyé i Druet, provinents del Rosselló, van fugir de la Revolució Francesa. El mas va anar canviant de nom, en funció dels seus propietaris: can Gelabert, can Generet, i finalment can Barret, quan Francesc Barret i Druet i la seva esposa Constància Carafí i Foyé, la van adquirir el 1851, i la van convertir en una finca d'esbarjo, amb magnífics jardins, templets, estanys i jocs d'aigua.
Consol Barret i Carafí, de can Barret, i Arístides Moragas i Barret, de can Frares o can Moragas, es van conèixer als jardins de can Barret i es van casar el 1863 a la capella de can Frares. Un dels seus fills, Francesc Moragas i Barret, va ser el fundador de la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis de Catalunya i Balears.
Va ser enderrocada per a la construcció de la segona fase del polígon de Montbau, que es va aprovar el 1962. Actualment només queda la Font de can Barret, que era la mina d'aigua que subministrava aigua a la masia i a un gran estany amb un templet que estava situat molt proper on avui està la font, que va ser traslladada als jardins de Montbau.

## Referències

* 1 2 «Estudi de paisatge : Montbau». Ajuntament de Barcelona, 01-03-2020.
* 1 2 Giménez i Compte, Carlota. Montbau 50 anys. Un barri de Collserola. Ajuntament de Barcelona, 2011. ISBN 978-84-9850-287-9.
* ↑ El Pou «Mines d'aigua». EL POU, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada. Núm. Especial, 2019, pàg. 47-58.
# Campostoma pullum

Campostoma pullum és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Nogent

El cantó de Nogent és un cantó francès del departament de l'Alt Marne, situat al districte de Chaumont. Té 16 municipis i el cap és Nogent.

## Municipis

* Ageville
* Biesles
* Esnouveaux
* Is-en-Bassigny
* Lanques-sur-Rognon
* Louvières
* Mandres-la-Côte
* Marnay-sur-Marne
* Ninville
* Nogent
* Poinson-lès-Nogent
* Poulangy
* Sarcey
* Thivet
* Vesaignes-sur-Marne
* Vitry-lès-Nogent

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Collignon | SFIO |
| 1951-1976 | Joseph Champion | RPF, després divers droite |
| 1976-2001 | Robert Henry | Divers droite, després UDF, després RPR |
| 2001-2009 | Michel Brocard | Divers droite |
| 2009- | Anne-Marie Nédelec | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 9.268 | 10.105 | 10.009 | 10.089 | 9.642 | 9.312 | 9.097 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Can Poca-roba

Can Poca-roba és una masia de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Can Poca Roba o també conegut com a mas Pujol, és un petit mas situat a l'extrem est del terme de Sant Pere de Torelló, prop de Campamar, a tocar el terme de Santa Maria de Corcó, però que es pot considerar pertanyent encara al llogaret de Sant Andreu de la Vola, veïnat de Baix. La casa presenta planta composta per dos rectangles confrontants, amb algun cobert afegit i està formada per planta baixa (antigues quadres) i primer pis (habitatge).
En les escriptures consta com a can Pujol però també se l'anomena amb el motiu de can Poca Roba. Prop seu hi ha unes runes d'un altre mas de nom desconegut.

## Referències

* 1 2 «Can Poca-roba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Can Poal (Vallromanes)

Can Poal és una obra del municipi de Vallromanes (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. És una masia situada a la dreta de l'església parroquial, que segueix l'estructura típica de la casa rural catalana. Actualment, no és simètrica però possiblement hi havia estat abans que se li afegís un cos a la dreta. Val la pena dir però, que no desvirtua massa la forma original. El carener és perpendicular a la façana, i la teulada és a doble vessant. Tota la façana és arrebossada, deixant al descobert les dovelles de la portalada d'arc de mig punt i les pedres que formen la llinda i els brancals de la finestra central. Les altres dues finestres foren obertes posteriorment i són sostingudes per una llinda de fusta. La masia és rectangular i conserva la mateixa estructura per la part posterior. Quatre contraforts situats als angles sostenen els murs.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Can Poal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 27 gener 2016] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Canis lupus irremotus

Canis lupus irremotus és una subespècie del llop (Canis lupus).

## Descripció

* Color clar.
* Pesa, de mitjana, entre 38 i 51 kg (l'exemplar més gros mai registrat pesava 65 kg)

## Alimentació

Antigament, el bisó era l'animal predominant de la seva dieta però quan els ramats d'aquell bòvid foren quasi exterminats pels colonitzadors europeus, aquesta subespècie es va veure obligada a alimentar-se de bestiar, la qual cosa la va encaminar devers el seu gairebé extermini.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: des del nord de les muntanyes Rocoses fins al sud d'Alberta (el Canadà).

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 Cosmosmith (anglès)
* ↑ Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Cantó de Sézanne

El cantó de Sézanne és un cantó francès del departament del Marne, situat al districte d'Épernay. Té 23 municipis i el cap és Sézanne.

## Municipis

* Allemant
* Barbonne-Fayel
* Broussy-le-Petit
* Broyes
* Chichey
* Fontaine-Denis-Nuisy
* Gaye
* Lachy
* Linthelles
* Linthes
* Mœurs-Verdey
* Mondement-Montgivroux
* Oyes
* Péas
* Pleurs
* Queudes
* Reuves
* Saint-Loup
* Saint-Remy-sous-Broyes
* Saudoy
* Sézanne
* Villeneuve-Saint-Vistre-et-Villevotte
* Vindey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Victor Cleuet | SFIO |
| 1949-1955 | M. Doucet | Divers droite |
| 1955-1967 | M. Claude des Portes | radical |
| 1967-1985 | Pierre Caurier | UDR, després RPR |
| 1985- | René-Paul Savary | RPR després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 9.598 | 10.384 | 10.637 | 10.744 | 10.671 | 10.347 | 10.271 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Talarn

El cantó de Talard és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Gap. Té 9 municipis i el cap és Talard.

## Municipis

* Chasteuvielh
* Folhosa
* Jarjalhas
* Lardier
* L'Estrech
* Nefas
* La Sauça
* Sigoier
* Talard

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1998 | Marcel Lesbros | CNIP, després UDF |
| 1998- | Jean-Michel Arnaud | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 2.572 | 2.762 | 2.892 | 3.346 | 3.783 | 4.588 | 5.945 |
# Can Rectoret (Argentona)

Can Rectoret és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de cós entre mitgeres, de planta baixa i pis.
Destaca sobre tot pels estucats de la façana que imiten la pedra i per les motllures a les obertures, amb elements escultòrics.
El coronament és una balustrada amb un element massís al centre.
A la paret de l'escala d'accés a l'habitatge hi ha una pintura d'època.
La porta d'accés té decoracions modernistes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Rectoret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Can Rector (Riells del Fai)

Can Rector és una masia del terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental, dins del territori del poble de Riells del Fai.
Està situada en el sector de ponent del terme, a l'esquerra del torrent de la Bassella i a la dreta del Tenes, prop i a ponent d'on s'uneixen aquests dos cursos d'aigua. És al nord-oest de Can Camp, a ponent de Can Mas, i al nord-oest de Can Casanoves, que queda al costat mateix.
Es tracta d'una construcció popular que conserva elements del segle xvii, però que ha estat modificada modernament.
Està inclosa a l'Inventari del patrimoni cultural i en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells.

## Referències

* ↑ «Inventari Patrimoni Cultural de Bigues i Riells. Memòria tècnica». Arxivat de l'original el 2010-11-16. [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ Catàleg de masies i cases rurals
# Cap del Solà de la Coma d'Orient

El Cap del Solà de la Coma d'Orient és una muntanya del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en terres dels Masos de la Coma.
Està situat a l'extrem nord-est del terme municipal, molt a prop del termenal. És al sud-est de lo Pi Sec i al nord-oest de les Emprius, al sud de Cuberes i a llevant de la Solana de Pedraficada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Cantó de Saint-Pierre-sur-Dives

El cantó de Saint-Pierre-sur-Dives és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Lisieux. Té 13 municipis i el cap es Saint-Pierre-sur-Dives.

## Municipis

* Boissey
* Bretteville-sur-Dives
* Hiéville
* Mittois
* Montviette
* L'Oudon
* Ouville-la-Bien-Tournée
* Sainte-Marguerite-de-Viette
* Saint-Georges-en-Auge
* Saint-Pierre-sur-Dives
* Thiéville
* Vaudeloges
* Vieux-Pont-en-Auge

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1982 | André Denoly | PPUS |
| 1982-2001 | Marcel Rivière | RPR |
| 2001- | Michel Bénard | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.749 | 7.970 | 8.167 | 8.267 | 7.791 | 7.785 | 7.838 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Saint-Priest

El cantó de Saint-Priest és un antic cantó francès del departament del Roine, a la regió de Roine-Alps. Està inclòs en el districte de Lió, compta amb un sol municipi, Saint-Priest. Va existir de 1982 a 2014.

## Municipis

* Saint-Priest
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1985 | M. Huon | UDF-CDS |
| 1985-2011 | Bruno Polga | PS |
| 2011-2014 | Évelyne Fontaine | PS |
# Canucha

Canucha és un gènere de papallones nocturnes de la subfamília Drepaninae.

## Taxonomia

* Canucha bouvieri Oberthür, 1916
* Canucha curvaria Walker, 1866
* Canucha duplexa (Moore, [1866])
* Canucha miranda Warren, 1923
* Canucha specularis (Moore, 1879)
* Canucha sublignata (Warren, 1902)

## Referències

* ↑ Savela, Markku. «Canucha Walker, 1866» (en anglès). Lepidoptera and Some Other Life Forms.
* ↑ Beccaloni, G.; Scoble, M.; Kitching, I.; Simonsen, T.; et al. «Canucha» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index [Natural History Museum], 2003.
# Canuleia (cràter)

Canuleia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -32.41 ° de latitud nord i 85.96 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 11.32 km de diàmetre. El nom fa referència a una de les primeres verges vestals romanes, i va ser adoptat com a oficial per la UAI el 28 de febrer de 2012.

## Referències

* ↑ "Canuleia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ T. Cato Worsfold. Kessinger Publishing. History of the Vestal Virgins of Rome, 1997.
# Canut I

Canut I és el nom dels següents personatges:
* Canut I o Hardeknud (~890)
* Canut I o Canut II de Dinamarca (985 o 995 – 1035)
* Canut I de Suècia (~1150 – 1195/96)
# Cara d'home

Cap d’home és un retrat realitzat per Josep Maria de Sucre i datat el 1962, està realitzat amb ceres sobre paper d’aquarel·la i les seves mides són: 69 x43 cm. Forma part de la col·lecció del Museu Abelló de Mollet del Vallès.

## L'autor i tècnica

L’obra de Josep Maria de Sucre pot connectar amb l'art brut però, en aquest cas, parlem d’un artista molt culte, va ser crític d’art, escriptor i pintor
La utilització de les ceres és el mitjà més comú per a realitzar els molts retrats expressionistes i primitius que feia de forma gairebé instintiva i on reflectia l’angoixa, la tensió dels personatges representats.
Josep Maria de Sucre, al final de la seva vida, perd visió, només veia de forma borrosa i treballava amb una caixa de ceres i papers que agafava de forma aleatòria. Dibuixava línies de diferents intensitats i elements esquemàtics que representen, de forma gestual i manual, la seva instintivitat i sensibilitat. Recorda l’obra de Munch i els retrats de l’època blava de Pablo Picasso a qui coneix en l’època de Els Quatre Gats.

## Anàlisi de l'obra

Aquest retrat, on domina el color blau clar i està signat i datat a l’angle inferior esquerra, és un dels molts retrats que va realitzar Josep Maria de Sucre a partir dels anys 50. Aquesta obra, tal com comenta Arnau Puig en el vídeo de l'exposició 10 anys, 10 mirades a la col·lecció, és un retrat espectrogràfic, d’ell mateix, de la seva sensibilitat i de les seves circumstàncies.
Aquest retrat del 1962 forma part de l’última etapa de la seva vida, mor l'any 1969, en la que treballa de forma molt instintiva.

## Josep Maria Sucre i el Museu Abelló

Dins el fons d'Abelló, fruit de la donació que fa Joan Abelló a Mollet del Vallès per a la creació del Museu, hi ha un total de 10 obres de Josep Maria de Sucre, de les quals destaquen l'Homenatge a Josep Dalmau, el retrat de Joan Abelló, una guitarra feta sobre fusta o una de les cares feta sobre una pedra.
Tota aquesta col·lecció és fruit de la relació que hi ha entre els dos artistes i dels que es conserva, al Centre de Documentació de la Fundació, correspondència datada entre els anys 1958 i el 1963.

## Exposicions

* La Mirada de l'artista. Museu Abelló. Mollet del Vallès.01-03-1999 al 21-01-2007
* L'art modern a la col·lecció Abelló s. XIX-XX. Museu Abelló. Mollet del Vallès. 21-01-2007
* 10 anys. 10 mirades a la col·lecció.Museu Abelló. Mollet del Vallès. 14-7-2009 al 20-9-2009

## Referències

* ↑ «Cara d'homes_ Josep Mª de Sucre_Àlex Mitrani_Museu Abelló». Museu Abelló. Video Youtube, 01-10-2014. [Consulta: 14 octubre 2027].
* ↑ Fundació Municipal Joan Abelló «video». 10 anys. 10 mirades a la col·lecció, 2009.

## Bibliografia

* L'art modern a la col·lecció Abelló s.XIX-XX. Museu Abelló. Mollet del Vallès, 21/01/2007
* La Mirada de l'Artista. Museu Abelló. Mollet del Vallès, 01/03/1999 - 21/01/2007
* 10 anys. 10 mirades a la col·lecció. Museu Abelló. Mollet del Vallès, 14/07/2009 - 20/09/2009
# Cap de Bizerta

El cap de Bizerta (àrab: رأس بنزرت, Raʾs Binzart) és un cap situat a 1 km al sud del cap Blanc. Es troba al nord de la ciutat de Bizerta, al final d'una platja que va entre la ciutat i el cap i obre la badia o llac de Bizerta.
# Caranx senegallus

Caranx senegallus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 100 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de Mauritània fins a les d'Angola.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Caranx vinctus

Caranx vinctus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 37 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de la Baixa Califòrnia fins al Perú.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cas essiu formal

* Casos gramaticals
* Llista de casos gramaticals
* Cas abessiu
* Cas ablatiu
* Cas absolutiu
* Cas adessiu
* Cas adverbial
* Cas al·latiu
* Cas benefactiu
* Cas causal
* Cas causal final
* Cas comitatiu
* Cas datiu
* Cas dedatiu
* Cas delatiu
* Cas disjuntiu
* Cas distributiu
* Cas distributiu temporal
* Cas elatiu
* Cas essiu
* Cas essiu formal
* Cas essiu modal
* Cas exessiu
* Cas final
* Cas formal
* Cas genitiu
* Cas il·latiu
* Cas inessiu
* Cas instructiu
* Cas instrumental
* Cas latiu
* Cas locatiu
* Cas modal
* Cas multiplicatiu
* Cas objectiu
* Cas oblic
* Cas partitiu
* Cas possessiu
* Cas postposicional
* Cas preposicional
* Cas prolatiu
* Cas prosecutiu
* Cas separatiu
* Cas sociatiu
* Cas sublatiu
* Cas superessiu
* Cas temporal
* Cas terminatiu
* Cas translatiu
* Cas vial
* Cas vocatiu
* Arranjament morfosintàctic
* Cas absolutiu
* Cas acusatiu
* Cas ergatiu
* Cas instrumental
* Cas instrumental comitatiu
* Cas intransitiu
* Cas nominatiu
* Declinació
* Declinació alemanya
* Declinació basca
* Declinació eslovaca
* Declinació eslovena
* Declinació irlandesa
* Declinació islandesa
* Declinació llatina
* Declinació polonesa
* Declinació russa
* Declinació sèrbia
* Declinació txeca
En hongarès el cas essiu formal combina el cas essiu i el cas formal i pot expressar posició, feina, estat (ex. com a turista) o mode (ex. Com un animal). L'estatus del sufix -ként en el sistema declinatiu és disputat per diverses raons. Primer de tot, en general, els sufixos dels casos hongaresos són paraula-terminació, mentre que -ként permet una sufixació més àmplia pel sufix locatiu -i. A més a més, la majoria de les terminacions dels casos hongaresos participen de l'harmonia vocàlica, mentre que -ként no. Finalment, el sufix possessiu nominal -é es combina lliurement amb terminacions dels casos, però no amb -ként. Per tot això, moltes anàlisis modernes del sistema de casos hongarès, que començaren amb els estudis de László Antal "A magyar esetrendszer" (1961) no consideren l'essiu-formal com un cas.

## Enllaços externs

* The Cases Of Hungarian Nouns JSTOR
# Casa Devant

La Casa Devant és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges entre mitgeres, fent xamfrà. Edifici que consta de soterrani, planta baixa, dos pisos i àtic reculat amb coberta, formant mansarda. Presenta planta asimètrica, amb dos cossos laterals de diferent llargària que s'articulen amb el cos de xamfrà. La façana en cantonada és simètrica, amb semi-rotondes als angles. Al primer pis balconada de ferro. Façanes laterals amb un ritme de balcons i finestres alternats, d'esquema vertical, ordenades regularment. Accés per la façana lateral més estreta.
Ús de la pedra en la planta baixa i en els ornaments; en la resta de façana, totxo arrebossat imitant pedra de fil. Es va començar a construir a principis del segle xx i es va ampliar el 1936.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Devant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Borki (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Borki».
Borki (en rus: Борки) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 28 habitants. Pertany al districte municipal de Rtísxevo.

## Referències

* ↑ «Aleksandrovka». GeoNames.
* ↑ «Схема территориального планирования Ртищевского муниципального района Саратовской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 22 novembre 2020].