OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Maria Pont i Costa

Josep Maria Pont i Costa (Igualada, 1946) és un ex jugador d'hoquei sobre patins català de les dècades de 1960 i 1970.

## Trajectòria

Es formà a l'Igualada HC, club amb el que debutà a primera la temporada 1963-64. L'any 1971 fou fitxat pel Cerdanyola CH, club amb el que fou subcampió de Copa l'any 1973. El 1975 ingressà al CP Vilanova, on jugà dues temporades i guanyà la Copa del Rei del 1976, a més de ser subcampió de Lliga el 1976 i de la Copa d'Europa el 1977. Acabà la seva carrera al Noia.
Amb la selecció espanyola jugà entre 1971 i 1974, i guanyà Copa de les Nacions de Montreux el 1971, el campionat del món de 1972 i fou subcampió d'Europa els anys 1971 i 1973. També guanyà el torneig Ibèric amb la selecció de Catalunya (dita de Barcelona) l'any 1973.

## Palmarès
### Espanya

* Copa de les Nacions:
** 1971
* Campionat del Món:
** 1972

### CP Vilanova

* Campionat d'Espanya:
** 1976

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Josep Maria Pont Costa». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 6 «Perfil a rinkhockey». rinkhockey.net. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Peercoin

Peercoin (codi: PPC), també conegut com a PPCoin i Coín Peer-to-Peer és la primera criptodivisa basada en una implementació combinada de proof-of-stake (PoS)/proof-of-work system (PoW).
El símbol monetari, és Ᵽ. La sigla és PPC.
Aquest sistema permet que la verificació de les transaccions sigui més senzilla que la que s'utilitza regularment, proof-of-work, que es basa en algorismes complexos que fan que l'ordinador hagi de treballar més.

## Vegeu també

* Bitcoin
* Criptomoneda

## Referències

* ↑ «PPCoin: Peer-to-peer crypto-currency with proof-of-stak» (en castellà). Arxivat de l'original el 9 de novembre de 2015. [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ «Bitcoin no está solo: cuáles son las otras monedas digitales» (en castellà). Arxivat de l'original el 2014-01-27. [Consulta: 27 gener 2014].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial* Arxivat 2017-06-01 a Wayback Machine. (en anglès)
* PPC/BTC price chart (en anglès)
* PPC/USD price chart (en anglès)
* Peercoin Value (anglès)
# Melcior Marquès

Melcior Marquès va ser un músic seglar del segle xvii que provenia d'una família de ministrers. És molt probable que el 1611 fos escolà cantor de la capella de Santa Maria de Mataró i més endavant, entre 1626 i 1670, fou professor del cant de la parroquial. El Consell de la Vila el va contractar per regir el magisteri, amb un sou que va anar variant a mesura que passaven els anys. Durant el període que fou mestre, sempre va tractar d'emprar textos poètics de qualitat per bastir la música dels romanços i villancets, inclús aconseguir-ne de nous per les senyalades dates festives del Corpus. D'aquesta manera ho va expressar en un documents adreçat als jurats de la vila:
“Melcior Marqués, mestre de cant, procura ab totes veres servir a Vd. Ms. en son magisteri sens escusar treballs en procurar lletres y bonas cantorias, com Vs. Ms. veuen en la yglesia, y ara ha feta diligencia en Barcelona per a las festas del Corpus que li costen mes de quaranta reals.”
El 1674 el Consell de la Vila li va concedir una autorització perquè poguera beneficiar-se de les distribucions de la parroquial tot i la seva absència del temple per culpa de la seva salut.
El 1679, li dolgué que un dels millors cantors de la capella, que es va formar amb ell a Santa Maria, se n'anara per anar a cantar al monestir de Sant Jeroni de la Murtra.

## Referències

* ↑ Gregori& Cabot, 2010, p. 15.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep M.; Cabot i Sagrera, Neus «Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró». Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró, 2010, pàg. xxiii-xxiv.
* ↑ Giménez i Blasco, Joan. "Els mestres de capella de Santa Maria de Mataró al s. XVII”, 38 i "Mataró en la Catalunya del segle xvii (II)", p. 384, nota al peu.
# La Quillana

La Quillana és una estació d'esquí de fons situada en el vessant meridional del Coll de la Quillana, collada que separa les conques de la Tet i de l'Aude, dins del terme comunal de la Llaguna, de la comarca del Conflent, però a tocar del límit amb el de Matamala, de la del Capcir.
És a ponent de l'Aeròdrom de Montlluís - la Quillana, en el vessant de llevant del Serrat de Junot.
Presenta uns pendents molt poc pronunciats, per la qual cosa de vegades se l'anomena també altiplà. N'és una prova el fet que compti amb un petit aeròdrom (Aeròdrom de Montlluís - la Quillana). Hi ha un refugi de muntanya.
A la zona hi havia hagut una torre de guaita que formava part d'un sistema defensiu amb les de la Llaguna, Ovança, Fetges (Sautó), Prats de Balaguer (Fontpedrosa) i els Angles, la majoria de les quals són desaparegudes en el present.

## Estació d'esquí

Al vessant oest (cara est) del coll, en el Bosc Comunal de la Llaguna, s'hi ha instal·lat una petita estació d'esquí alpí, destinada sobretot a principiants. El primer teleesquí hi fou instal·lat el gener del 1971 per Laurent i Ginette Balaguer, la família dels quals continua gestionant-la.

## Referències

* ↑ L'Estació d'esquí de la Quillana en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «78 - La Llaguna». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «La Llaguna». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Montagne Leaders Núm. 191 (setembre 2005) -. Meylan: Montagne Expansion SAS, 2005 -. Bimestral.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de l'estació d'esquí (francès)
* Géoportail, cartografia de França. Cal posar La Quillane Ouest / La Llagonne a la finestreta del cercador Arxivat 2007-10-25 a Wayback Machine. (francès)
# Julia Möller

Julia Möller (Montevideo, 1949) és una model, presentadora de programes de televisió i empresària uruguaiana.

## Biografia

Nascuda a Montevideo, el seu pare era descendent de noruecs. La seva àvia materna va ser Julia Arévalo, legisladora comunista. Va ser escollida Miss Uruguai l'any 1969, i va concursar per Miss Univers el 1969.
Va fer de periodista al programa «En Vivo y en Directo», en les tardes del Canal 12. Va treballar en diversos mitjans, sent l'única presentadora del tancament del Canal 4 anomenat «Punto Final». El programa tancava l'emissió de canal, i en el mateix es desenvolupaven notícies i entrevistes, i en el comiat es finalitzava amb una reflexió, i la lectura de la programació de canal de l'endemà. Amb posterioritat va dirigir el programa de Canal 5 «Periscopi», un programa cultural.

## Referències

* ↑ «Las confesiones de Julia Möller» (en castellà). El País, 06-08-2016.
* ↑ «Quién fue Julia Arévalo» (en castellà). Espacio Democrático Avanzado - PCU canelones.
* ↑ «Historia de Miss Uruguay» (en castellà). Pando web.
* 1 2 3 «Julia Möller, tras el punto final de Canal 4» (en castellà). El Espectador, 06-02-2001. Arxivat de l'original el 2009-08-26. [Consulta: 9 març 2020].
# Ernest Thiel

Ernest Jacques Thiel (Norrköping, 18 d'agost de 1859 – Estocolm, 6 de gener de 1947) fou un financer suec i col·leccionista d'art. En la que va ser la seva la vil·la dins el parc Djurgården d'Estocolm avui s'allotja la Galeria Thielska. Thiel era un gran afeccionat de Nietzsche, i va traduir moltes de les seves obres al suec.
Els seus pares eren l'enginyer catòlic belga Jacques Thiel i Fanny Stiebel, d'alemany-origen jueu. Després dels estudis escolars a Estocolm, Thiel va ser enviat a Alemanya per aprendre comerç en una casa de canvi d'Hamburg, on més tard va treballar en un banc. Va retornar a Estocolm el 1877 i feina trobada en Stockholms Enskilda Bank, el banc de la família Wallenberg. El 1884 esdevingui el director de l'oficina d'Estocolm de Hernösands Enskilda Bank i el 1891 hi havia acumulat prou capital com per crear el seu banc propi, l'Stockholms Kredit- och Diskontoförening, més tard conegut com a Aktiebolaget Stockholms diskontobank, el qual va dirigir fins a 1901. El 1884 es va casar amb Anna Josephson, membre d'un important i coneguda família jueva i cunyada de l'editor Karl Otto Bonnier. Va causar un escàndol quan es va divorciar (1896–97) per casar-se amb Signe Hansen, una vídua jove i bonica amb interessos literaris i artístics que havien estat amiga de la seva dona .
Thiel va començar a col·leccionar art seriosament el 1901, quan va comprar obres per la suma, llavors considerable, de 19.000 corones a l'exposició del grup d'artistes Konstnärsförbundet. L'any següent va comprar 19 pintures per Bruno Liljefors. El pis a Strandvägen on s'havia traslladat amb la segona muller el 1897, començava a estar ple, i el 1904, Thiel va encarregar l'arquitecte Ferdinand Boberg que li construís una vil·la gran a Blockhusudden en Djurgården, l'àrea de parc d'Estocolm. Ràpidament la col·lecció d'art va augmentar i Boberg va haver d'ampliar amb una altra ala l'edifici el 1905. El príncep Eugeni, pintor i col·leccionista, havia demanat recentment Boberg que li dissenyés una residència combinada amb galeria d'art a Waldemarsudde, també dins Djurgården, un fet que pot haver-hi influït Thiel. El príncep va contrarestar inicialment els plans de Thiel i el va obligar a traslladar la seva nova casa a un lloc més lluny de Waldemarsudde del que ell havia volgut, però quan el 1906, Eugeni va donar Thiel una pintura seva, Nattmolnet (El núvol nocturn) va ser un senyal que havia acceptat la seva posició en la vida artística de Suècia.
Ernest Thiel va arribar a comptar amb una gran col·lecció d'art amb obres d'artistes com Bruno Liljefors, Carl Larsson, Anders Zorn, Edvard Munch i Hermen Anglada-Camarasa..

## Referències

* 1 2 3 Linde, 1979, p. 7.
* ↑ Hofberg et al. 1906
* 1 2 Linde, 1979, p. 47.
* 1 2 Linde, 1979, p. 8.
* 1 2 3 Linde, 1979, p. 10.
* ↑ Linde, 1979, p. 11.

## Bibliografia

* Linde, Ulf. «Introducció biogràfica de l'editor». A: Thielska Galleriet (en anglès), 1979, p. 19–24. ISBN 91-970310-0-3 [Consulta: 17 octubre 2015].
* "Thiel, Ernest", en Hofberg, Herman et al., Svenskt biografiskt handlexikon, vol. 2 (Estocolm: Bonniers, 1906), p. 608 f.
# Baldriga persa

La baldriga persa (Puffinus persicus) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que era considerat una subespècie de la baldriga d'Audubon. Cria a les illes de Kuria Muria, al mar d'Aràbia, i Mohéli, a les Comores i es dispersa per l'Oceà Índic.
# Rima Delisle

Rima Delisle és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 31.4 ° de latitud N i -31.78 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 57.6 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i fa referència al cràter Delisle.

## Referències

* ↑ "Rima Delisle". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Pedrós (Santa Maria de Merlès)

Pedrós és una masia al terme municipal de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La gran masia de Pedrós és avui una moderna explotació agropecuària veïna de l'església romànica de Sant Amanç de Pedrós, sense culte des del 1936. La casa correspon al segle xvii i l'ampliació al segle xviii igual que l'església del mateix nom. Masia de planta rectangular amb coberta de doble vessant i el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. Correspon a un dels tipus més primitius de masies i alhora als menys modificats. L'ampliació de la masia correspon al cantó del migdia amb un cos adossat seguint el mateix esquema inicial. Totes les finestres tenen les llindes de pedra i la façana de ponent conserva l'arrebossat del mur. La masoveria i les dependències de la casa pairal envolten a la masia formant un cos tancat.

## Notes

* ↑ «Mas Pedrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Melcior Juncà i Ferré

Melcior Juncà (Joncar) Ferré (Sant Joan de les Abadesses, 1757 – Tarragona 1824) fou un mestre de capella. Va passar la seva joventut al servei de la catedral de Vic on va ser instruït en estudis musicals, sobretot de composició. L'any 1789 pren el càrrec que deixa el mestre Antoni Millà mort el mateix any. L'any 1793 oposita al magisteri de capella de València, plaça que s'atorga a Josep Pons, mestre de capella de Girona. Per l'ocasió va compondre Pastorem canimus, un himne dedicat a st. Tomàs de Vilanova.
Les obres que se'n conserven estan en bon estat i la major part de l'arxiu està a la catedral de Tarragona. També es conserven partitures d'esborrany i particel·les. És autor d'un tractat teòric conservat a la Biblioteca de Catalunya amb el títol de La melopea desconeguda. Denuncia l'oblit de les harmonies gregues causat per la incomprensió dels teòrics contemporanis. Pot ser catalogat com a compositor clàssic. En les composicions on el classicisme arriba al punt clímax podem veure certes influencies mozartianes.
D'entre les seves obres podem trobar diverses: Misses, Antífones, Càntics, Himnes, Introits, Inivitatoris, Laments, Motets, Responsoris, Salms, Salves, Àries, Elogis, Goigs, Rondons, Rosaris i Villancets. Se'n te constància d'una extensa producció.

## Referències

* ↑ F. Pedrell: Catàlech de la Biblioteca Musical de la Diputació, Barcelona 1908
# Kotatsu

El kotatsu (炬燵) es una taula (o tauleta) feta de fusta i de baixa estatura, encobert d'un matalàs o futon amb un taulell situat a sobre d'aquest. Aquesta taula d'origen japonés té un braser situat en la part de sota del tauler que funciona per escalfar el cos i en especial les cames i els peus. Aquests aparells es poden trobar en la majoria de llars japoneses durant les èpoques tardor-hivern i s'acostumen a guardar-se, només el matalàs i el braser, quan arriba la primavera. La taula es fa servir per si mateixa la resta de l'any.

## Etimologia

El nom kotatsu (炬燵), en el seu significat japonés i etimològic de la paraula, és composta pel caràcter 炬 (ko) que significa entorxa o foc i el caràcter 燵 (tatsu) que significa escalfament de peus. Aquest es el significat originari del nom kotatsu perquè en els seus orígens el braser feia servir carbó, no com avui que son elèctrics.

## Origen

El kotatsu que aparegué durant el segle catorze del període Muromachi, té els seus orígens en el fogar (llar de foc) japonés anomenat irori. Tradicionalment les llars de foc japoneses s'alimentaven del cremall (carbó organic) per escalfar l'irori com a calefacció i utensili per cuinar.
# Kazenga LuaLua

Kazenga Lualua (Kinshasa, 10 de desembre del 1990) és un futbolista congolès que actualment juga al Newcastle United F.C. Aquesta futura promesa internacional va debutar a la Premier League amb tan sols 17 anys. Aquest jugador ocupa la posició d'extrem dret o bé de mitjapunta, ja que té una combinació increíble entre força, velocitat i regat, que ha provocat moltes trencadisses en els equips rivals. També pot organitzar molt bé el joc fent la mateixa funció que Nicky Butt o Danny Guthrie. Per això Kazenga Lualua és considerat un dels jugadors claus del Newcastle.
# Esbart Teatral de Castellar del Vallès

Esbart Teatral de Castellar del Vallès (ETC) és un grup de teatre fundat el 1910 a Castellar del Vallès com a Centre Castellarenc. Fins al 1936 només hi participaven homes, llevat en algunes comptades excepcions. El 1939 adoptà el nom d'Amigos del Teatro i fins al 1942 la major part de les representacions es feien en castellà. El 1943 entrà en una etapa d'inactivitat trencada el 1952, quan entrà a formar part del grup de teatre de l'Ateneu Castellarenc. Aleshores col·laborà amb el grup teatral el Pomell Artístic, amb el Coro Castellarenc i el Centre Parroquial per a escenificar Els pastors cantaires de Betlem de Mossèn Joan Abarcat.
Entre 1962 i 1967 es mantingué com a secció de l'Ateneu però de sense activitat, fins que una colla de joves va muntar un espectacle amb la participació d'antics membres del grup. El 1981, quan es va dissoldre la junta de l'Ateneu, es va refundar com a organització independent i aplegà els grups de geganters i diables, creats el 1979. Però la fita més important fou la inauguració de l'Auditori Miquel Pont el 1989, amb el Retaule del Flautista, que va comptar amb la participació bona part dels veïns de Castellar del Vallès. El 2011 va rebre la Creu de Sant Jordi
L'ETC compta amb un grup de teatre, una colla gegantera, amb la colla d'infants geganters Gegantons, una colla de diables, el grup de diables infantils Espurnes, el grup de percussió TucantamDrums, un grup de Tabalers i el grup musical Van de Vinatxo.
L'ETC col·labora habitualment en l'organització de la Festa Major de Castellar amb les seves diferents seccions i, a banda, gestiona la programació teatral de la Sala de Petit Format de l'Ateneu amb produccions pròpies i alienes. Organitza el cicle de LECTURES DRAMATITZADES LLEGIDES, en mesos alterns, a la Sala de Petit Format i col·labora amb la Biblioteca Municipal Antoni Tort en diverses activitats, com la lectura pública de novel·les que es fa al mes de desembre de cada any i habitualment també en el Mes temàtic amb un espectacle de creació pròpia i específica per a l'activitat de la Biblioteca. Juntament amb Espaiart, organitza des de 2013 la MOSTRA DE TEATRE INFANTIL I JUVENIL DE CASTELLAR DEL VALLÈS.
L'actual presidenta és Montse Gatell Pérez, escollida, amb el seu equip, el febrer de 2016 en l'assemblea on es va presentar el projecte ESBART TOTAL, una proposta de consolidació de la identitat de l'entitat, de gestió de les diferents seccions i de promoció de les activitats diverses, tot i que l'activitat principal de l'entitat és el teatre.

## Referències

* ↑ «Creus de Sant Jordi 2012.». gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2011].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«».
* ↑ «Els diables de Castellar presenten Les Espurnes, la seva colla infantil». Diari de Sabadell, 15-11-2011. [Consulta: 28 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Web sobre l'Esbart Arxivat 2011-06-03 a Wayback Machine.
# Balandi

Balandi (en rus: Баланды) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 40. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Josep Subirà i Puig (escultor)

Josep Subirà i Puig, en la seva forma francesa naturalitzada, José Subirà-Puig; Barcelona, 28 d'agost de 1925 - Nogent-sur-Marne, 11 de desembre de 2015) va ser un escultor espanyol resident a França.
Josep Subirà i Puig va néixer el 28 d'agost de 1925 en Barcelona, Espanya. Després d'estudiar en l'Escola de Belles Arts de Barcelona, va completar la seva formació assistint al taller d'Apel·les Fenosa, de Monjon i Collet. L'any 1951, amb 26 anys, va presentar la seva primera exposició individual a Barcelona. Des de 1955 va viure i va treballar prop de París.
Des de 1962 l'escultor utilitzava dolguis de barrils vells i fustes tornejades, unides amb cargols entre si, per crear grans estructures, macles que reprodueixen formes recognoscibles. En el curs de l'any 1967 va presentar la seva primera exposició a París, on es van poder veure des de llavors assíduament les seves obres, sobretot en la galeria d'Ariel. El 1971 es va incorporar al Comitè Directiu del Saló d'escultura jove.
El 1985 va ser guardonat per la Fundació Elf Aquitaine i a l'any següent, va obtenir el gran premi d'escultura de Cotlliure. Josep Subirà i Puig va produir un gran nombre d'escultures a França (Facultat de Medicina de Bordeus, Tribunal d'Apel·lació de Reims; va realitzar també un gran penell escultura monumental a Guyancourt el 1988, amb armadura de fusta coberta d'acer, símbol d'una gran papallona les ales de la qual giren en el vent.
Podem trobar obres seves a la col·lecció del Museu Abelló a Mollet del Vallès, entre altres museus de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Mor a França als 90 anys l'escultor barceloní Josep Subirà i Puig». , 11-12-2015 [Consulta: 12 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Josep Subirà i Puig en l'Encyclopédie audiovisuelle de l'art contemporain Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (en francès)
* Pàgina web oficial de José Subirà-Puig (en francès)
# Riu Cross

El riu Cross (el nom nadiu del qual és Oyono) és el riu principal del sud-est de Nigèria i dona nom a l'estat de Cross River. El riu s'origina al Camerun, país a on adopta el nom de riu Manyu. Tot i que no és un riu llarg segons els estàndards dels rius africans, la seva conca hidrogràfica gaudeix d'una alta pluviositat i és molt cabalós. En els seus últims 80 quilòmetres abans de la desembocadura flueix a través de selves tropicals pantanoses amb molts rierols que formen un delta a prop de la seva confluència amb el riu Calabar. El riu desemboca en un estuari de 24 km d'ample al Golf de Biafra, a l'oceà Atlàntic que comparteix amb el riu Calabar. La riba oriental de l'estuari és a Camerun. El riu té una llargada de 489 quilòmetres.
El seu major afluent és el riu Aloma, que prové de l'estat de Benue, amb qui tenen la confluència a l'estat de Cross River.
La població del baix riu Cross utilitza el transport fluvial i la ciutat de Calabar té el port més important del riu. El riu Cross és utilitzat per al transport per a l'exportació a través del port de Calabar de productes com l'oli de palma, coco, cautxú i fusta. El riu és travessat pel pont d'Itu a la carretera que uneix Calabar i Ikom.
El riu Cross forma una frontera entre dues ecorregions de Boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits que es troben a l'oest del riu, entre els rius Cross i Níger i la selva costanera del Cross-Sanaga-Bioko, situada a l'est del riu, entre el riu Cros i el riu Sanaga del Camerun.

## Riu Manyu

El riu Cross, a Camerun, pren el nom de riu Manyu. Aquest neix a prop de Wabane, a la subdivisió d'Upper Banyang, al Departament de Manyu, a la Regió del Sud-Oest, al Camerun. El riu atravessa la frontera meridional de la Reserva Forestal de Mone River. També drena la Reserva Forestal de Takamanda i el Parc Nacional de Cross River a la veïna Nigèria. Aquestes zones són hàbitats importants el Goril·la del riu Cross, en perill d'extinció. A la frontera amb Nigèria, el riu es passa a dir Cross River.

## Exploradors europeus

Exploradors portuguesos van explorar la seva desembocadura al segle XV i a principis de la dècada del 1840, l'oficial britànic John Beecroft va arribar al seu tram superior.

## Vegeu també

* Llista de peixos del riu Cross

## Referències

* ↑ Reclus, Élisée. Africa. 3. reprint. Forgotten Books, 1892, p. 341. ISBN 1-4400-9130-7.
* 1 2 L. Zapfack, J. S. O. Ayeni, S. Besong, M. Mdaihli. «ETHNOBOTANICAL SURVEY OF THE TAKAMANDA FOREST RESERVE», 01-11-2001. Arxivat de l'original el 2011-07-08. [Consulta: 5 febrer 2011].
* ↑ «Maritime Organisation of West and Central Africa, Nigeria». Arxivat de l'original el 2010-05-05. [Consulta: 21 gener 2013].
* 1 2 3 riu Cross a britannica.com
* ↑ David Harmon, Allen D. Putney. The full value of parks: from economics to the intangible. Rowman & Littlefield, 2003, p. 78. ISBN 0-7425-2715-8.
* ↑ «Cross River Gorillas». Gorilla-Journal. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 5 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Turisme de l'estat de Cross River Arxivat 2009-06-24 a Wayback Machine. (anglès)