OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu de terme de l'Oratori

La creu de terme de l'Oratori és una creu del municipi de Moià (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una creu de pedra de la qual només es conserva part de la creu i de la magolla (manca el braç esquerre i part del superior). És de tipologia gòtica, de braços acabats amb expansions lobulades, trepanades, dins un perfil de lis. Una fronda lateral de fulletes, aparentment de roure, ressegueix tot el perfil. Els plans del braços semblen treballats amb un fi relleu. Al centre de l'anvers hi ha la imatge de Crist crucificat i, a la cara oposada, hi ha la representació de Maria. Un eix vertical de ferro uneix la creu a la magolla treballada com un volum de planta hexagonal amb representacions figurades en relleu: s'observen dos escuts, que s'han relacionat amb la vila de Moià (tot i que aparentment no ho són) flanquejats per figures (potser benefactors).

## Història

Antigament estava situada a la plaça de l'Oratori, dins el nucli urbà, actual principi del carrer de Sta. Magdalena. L'any 1921 hi ha va haver un intent de restaurar la peça per part de la Mancomunitat de Catalunya, però l'adveniment de la dictadura de l'any 1923 va frustrar l'intent.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de l'Oratori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2016].
# Jaap de Hoop Scheffer

Jakob Gijsbert «Jaap» de Hoop Scheffer (Amsterdam, 3 d'abril de 1948), és un polític neerlandès.
Va ser ministre de Relacions Exteriors dels Països Baixos des del 22 de juliol de 2002 fins al 3 de desembre de 2003 durant el primer mandat de Jan Peter Balkenende i secretari general de l'OTAN des del 5 de gener de 2004 fins a l'1 d'agost de 2009.

## Referències

* ↑ OTAN - Biografia de Jaap de Hoop Scheffer (anglès)
# Àtic de Constantinoble

Àtic (en llatí: Atticus, en grec antic: Ἀττικός) va ser arquebisbe de Constantinoble de l'any 406 al 425. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Va néixer a la meitat del segle iv a Sebaste (moderna Sivas) i es va educar en un monestir ascètic de monjos macedonians sota direcció d'Eustaci d'Antioquia, un destacat bisbe arrià. Quan va ser major d'edat es va decantar per l'ortodòxia i el van ordenar prevere a Constantinoble. En el conflicte d'una part del clergat contra Crisòstom, li va donar suport. A la mort d'Arsaci de Tars, arquebisbe de Constantinoble després del desterrament de Crisòstom, Àtic va ser nomenat al seu lloc tot i que el desterrat encara vivia.
Va tenir una actuació prudent i va aconseguir un cert èxit en l'administració de l'església. Es va destacar per la seva generositat amb els pobres. Quan es va assabentar d'una fam a Nicea hi va enviar molts diners junt amb una carta al bisbe de la ciutat, Cal·liopi, carta que es conserva. Contra les heretgies del seu temps va alternar la tolerància amb la fermesa. Va parlar amb consideració dels novacians, però en va condemnar els seus principis.
Quan Celesti, deixeble de Pelagi, va visitar la capital, el va expulsar i va amenaçar amb represàlies als bisbes que no seguissin el seu exemple. Al seu torn els bisbes d'occident el van excomunicar per no haver inclòs el nom de Crisòstom en els registres de l'església, cosa que finalment Àtic va fer.
Sòcrates Escolàstic diu que va predir la seva pròpia mort. Va morir al seu 22è any d'episcopat.
Gennadi de Marsella diu que es va oposar als nestorians i contra ells va escriure De Fide et Virginitate, que va dedicar a les filles de l'emperador Arcadi (395-408). També es conserva una carta al bisbe Ciril d'Alexandria recomanant inserir el nom de Crisòstom a les taules sagrades.

## Referències

* ↑ Wace, Henry (et al.) (eds.). A Dictionary of Christian Biography and Literature to the end of the sixth century A.D., with an account of the principal sects and heresies. Londres: John Murray, 1911, p. 69.
# Torre de telecomunicacions de Catarroja

La torre de telecomunicacions de Catarroja és una torre de telecomunicacions de 112 metres d'alçada que es pot observar des de molts llocs de l'Horta Sud. Instal·lada a la partida de Sant Joaquim de Catarroja, vora el corredor comarcal CV-33, fou projectada en l'any 1990. La torre és propietat de Telefónica Espanya.
La torre és de formigó vist, amb deu plataformes circulars, una cada 5 metres, a partir dels 35 metres d'altura, destinades a albergar les antenes parabòliques necessàries per al servei. En la setena plataforma es disposa una gran sala circular envidriada, la funció de la qual era albergar equips i una sala de control. Aquesta torre es va construir com a suport per a les comunicacions per satèl·lit, però durant aquest procés, la tecnologia i les necessitats d'aquestes comunicacions van canviar i el centre va nàixer sense un ús específic. En l'actualitat, s'utilitza com a estació base de telefonia mòbil i comunicació mitjançant enllaç de ràdio i forma part de l'skyline de la comarca de l'Horta Sud.
Al costat de la torre es va projectar durant els anys de la bambolla immobiliaria un PAI que pretenia construir 13.000 nous habitatges.
A Girona hi ha una torre de les mateixes característiques.

## Referències

* 1 2 3 catarroja, Tomás Roselló |. «El legado de Telefónica en l'Horta I» (en castellà), 11-07-2014. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ Ramírez, Borja. «Catarroja entierra el Nou Mil·lenni, el pelotazo urbanístico del PP que pretendía construir 60 torres sin servicios ni agua» (en castellà), 17-04-2021. [Consulta: 11 març 2024].
# Antonio Vidal Caturla

Antonio Vidal Caturla (Alacant, 25 de març de 1923 - Alacant, 19 d'abril de 1999) fou un futbolista valencià de la dècada de 1940.
La major part de la seva carrera transcorregué a clubs alacantins com l'Hèrcules CF, l'Elx CF i el CE Alcoià. També jugà a l'Atlètic de Madrid qui pagà 450.000 pessetes, per formar l'anomenada davantera de seda amb Josep Juncosa, Alfonso Silva, Paco Campos i Adrián Escudero. Fou un cop internacional amb la selecció d'Espanya.

## Referències

* ↑ Antonio Vidal Caturla a BDFutbol
* ↑ Antonio Vidal Caturla a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Biography
* ↑ Vidal on European Football
# Schistura namboensis

Schistura namboensis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per J. Freyhof i D.V. Serov el 2001.

## Morfologia

Els adults poden assolir fins a 7,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Freyhof, J.; Serov, D.V. «Nemacheiline loaches from Central Vietnam with descriptions of a new genus and 14 new species (Cypriniformes: Balitoridae)» (en anglès). Ichthyological Exploration of Freshwaters 12(2): 133-191, 12, 2, 2001, pàg. 133-191.
* 1 2 Torres, Armi G.; Bailly, Nicolas. «Schistura namboensis Freyhof & Serov, 2001» (en anglès). FishBase.
# Corona d'espines (desambiguació)

«Corona d'espines» té aquests significats:
* Corona d'espines, símbol cristià, un dels instruments de la Passió de Jesús; la corona posada per burla a Jesucrist la nit de la passió perquè deien que s'havia anomenat "rei dels jueus"
* Corona d'espines (1882) és una obra de teatre de Joaquim Riera i Bertran.
* La Corona d'espines' (1930), una de les obres de Josep Maria de Sagarra i de Castellarnau
* Corona d'espines (Euphorbia milii), una espècie de lleteresa
* L'Espinavessa (Paliurus spina-christi), una espècie de planta ramnàcia
* Corona d'espines, l'equinoderm Acanthaster planci
# Vajazzle

Un vajazzle (també anomenat vagazzle, un mot creuat de «vagina» i «bedazzle») és una forma de decoració genital, formada per l'aplicació d'ornaments de cristall a la zona púbica afaitada d'una dona. El procés és conegut com a vajazzling.
El fenomen va ser popularitzat per l'actriu Jennifer Love Hewitt, que va dedicar un capítol al seu llibre The Day I Shot Cupid to vajazzling. Durant una entrevista promocional en un programa de televisió estatunidenca el gener de 2010, va animar a les dones de la seva audiència «a vajazzle els seus vajayjays». L'endemà, «vajazzle» es va convertir en el terme més cercat a Google.
Al Regne Unit, el concepte es va popularitzar quan l'esteticista Amy Childs va aparèixer al programa de televisió The Only Way Is Essex el 2010.
El vajazzling pot augmentar els riscos d'infecció si no es neteja la zona correctament.

## Notes

* ↑ Bedazzle: paraula anglesa que significa «per a impressionar molta gent, per a ser molt original, bonic...»

## Referències

* ↑ Jennifer Love Hewitt. The Day I Shot Cupid: Hello, My Name Is Jennifer Love Hewitt and I'm a Love-aholic. Voice, 23 març 2010. ISBN 978-1-4013-4112-1.
* ↑ «Jennifer Love Hewitt Bedazzled Her Privates (VIDEO)». Huffington Post, 18-03-2010. [Consulta: 6 juny 2014].
* ↑ Lee, Cara «Jen 'vagazzles' her lady bits». The Sun [Londres], 14-01-2010.
* ↑ Childs, Amy. Amy Childs - 100% Me. Bonnier Publishing Ltd, 2015. ISBN 9781910536483.
* ↑ Gore, Alex. «Hospitals hit by huge rise in women suffering injuries caused by their vajazzles». Daily Mail, 09-12-2012. [Consulta: 6 juny 2014].
* ↑ Rosen, Peg. «Vaginal Grooming: How Safe Are Down-There Beautification Trends?». Health. Arxivat de l'original el 2020-11-05. [Consulta: 6 juny 2014].

## Vegeu també

* Blanquejament anal
* Hanabira
* Pírcing genital
# Àngel Morales Cuerva

Àngel Morales Cuerva (Barcelona, 13 de juliol de 1975) és un futbolista català, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de passar per la UD Atlètica Gramenet, el 1996 és fitxat pel RCD Espanyol. Entre eixe any i 1998 va militar al filial, tot i que va aparèixer en sis partits de lliga amb el primer equip. La temporada 98/99 passa mitja temporada a l'Hèrcules CF, on qualla una bona actuació, i l'altra meitat al Deportivo Alavés, on no disposa de tants minuts. Però, a la campanya següent continua a l'equip basc, ja jugant 27 partits i marcant dos gols.
L'estiu del 2000 retorna al RCD Espanyol. En principi és suplent, tot i jugar amb freqüència. La temporada 01/02 ja es fa un lloc titular amb els barcelonins. Eixa campanya disputa 35 partits i la següent 34. La temporada 03/04 juga 31, però quasi la meitat com a suplent i la temporada 04/05 ocupa de nou la banqueta. En tot aquest període de cinc anys jugaria 131 partits amb l'Espanyol, marcant un gol.
La temporada 05/06 recala al Gimnàstic de Tarragona. Amb l'equip del Tarragonès aconsegueix l'ascens a la màxima categoria, tot i que el migcampista és suplent en les dues campanyes al club. Posteriorment, el 2007, fitxa pel Granada CF, de la Segona B.

## Anecdotari

Un pavelló poliesportiu del municipi de Los Hinojosos, a Conca, porta el nom d'Àngel Morales.

## Referències

* ↑ «Edición del sábado 7 diciembre 2002, Página 19 - Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Hemeroteca - MundoDeportivo.com». [Consulta: 17 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa de Morales
* Conca dedica un pavelló a Àngel Morales Arxivat 2008-04-03 a Wayback Machine.
# Antonio Veneziano (pintor)

Antonio Veneziano, va ser un pintor italià que va treballar fonamentalment a Siena, Florència i Pisa. La seua activitat està documentada entre 1369 i 1419.
Hom creu que va nàixer a Venècia i va ser deixeble de Taddeo Gaddi. Entre 1384 i 1387 va acabar els tres frescos de Sant Rainer començats per Andrea da Firenze al cementeri de Pisa. Ja molt deteriorats a l'època, van ser molt danyats per un bombardeig durant la Segona Guerra Mundial. A Pisa va treballar amb Andrea Vanni en la decoració dels sostres de la catedral, l'any 1370. També va pintar el sostre del Capellone degli Spagnuoli a la Basílica de Santa Maria Novella a Florència. L'any 1374 va ser inscrit al Gremi d'Apotecaris de Florència, que també incloïa els pintors. També va treballar en l'església de San Nicolò Reale de Palerm per a la Companyia dels Sants Nicolau i Francesc, representant el Lament de la Mare de Déu i Sant Joan (1388). Va morir a Florència. El seu deixeble més destacat va ser Gherardo Starnina.

## Notes

* ↑ A diversos documents apareix referit com Antonio Viniziano.

## Bibliografia

* Ghiberti, Lorenzo, Lorenzo Ghiberti, I commentarii, Biblioteca nazionale centrale di Firenze, Firenze, Giunti, 1998.
* Ladis, Andrew, Antonio Veneziano and the Representation of Emotions, Apollo 124/295 (September 1986), 154-161.
* Vasari, Giorgio, Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori, many editions and translations.
* Bryan, Michael. Walter Armstrong & Robert Edmund Graves. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volume II: L-Z). York St. #4, Covent Garden, London; Original from Fogg Library, Digitized May 18, 2007: George Bell and Sons, 1889, page 651.
# Nombre cardinal

En matemàtiques, els nombres cardinals, o senzillament cardinals, són els nombres usats per a expressar la quantitat d'elements d'un conjunt.
En el cas dels conjunts finits els nombres cardinal són els nombres naturals: 0, 1, 2, 3, 4, ... En llengua es distingeix els cardinals dels ordinals que s'utilitzen per indicar l'ordre: primer, segon, tercer ...
A partir de la teoria de conjunts establerta per Georg Cantor, les matemàtiques, generalitzen els nombres naturals incorporant els cardinals transfinits per expressar les diferents mides dels conjunts amb infinits elements.
La cardinalitat mesura el nombre d'elements d'un conjunt X i es denota amb alguna de les notacions següents: card(X), #X o bé |X|. Per exemple, si A és un conjunt amb 5 elements, escriurem card(A)=5, #A=5 o bé |A|=5. Pels denotar cardinals transfinits s'utilitza la lletra àlef $\aleph$
La seqüència dels nombres cardinals és: $0,1,2,3,\ldots ,n,\ldots ;\aleph _{0},\aleph _{1},\aleph _{2},\ldots ,\aleph _{\alpha },\ldots .\$
Per comparar les mides dels conjunts s'utilitza el concepte de funció bijectiva. Es considera que dos conjunts tenen la mateixa cardinalitat si existeix una correspondència 1 a 1 entre els elements dels dos conjunts, llavors es diu que són equipotents. Utilitzant aquesta noció Georg Cantor va establir la moderna teoria de conjunts i en particular el seu teorema fonamental que demostra que el conjunt dels nombres reals $\mathbb {R}$ és "més gran" que el conjunt dels nombres naturals $\mathbb {N}$, tot i ser infinits ambdós.
$card(\mathbb {N} )=\aleph _{0}<card(\mathbb {R} )=\aleph _{1}$
Amb aquest concepte de cardinalitat pot succeir que un subconjunt propi d'un conjunt infinit tingui la mateixa cardinalitat que el conjunt original cosa que no pot passar amb els subconjunts propis de conjunts finits. Per exemple: dins el conjunt dels nombres naturals $\mathbb {N}$(sense el zero), podem considerar el subconjunt dels nombres parells $\{2,4,6,...\}$, com que podem establir una correspondència 1 a 1 entre cada natural i el seu doble, els dos conjunts tenen la mateixa cardinalitat $\aleph _{0}$

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. "Cardinal Number". MathWorld.
# Sallent (desambiguació)

* No s'ha de confondre amb Sallen.
«Sallent o el Sallent» té aquests significats:
* Sallent o salt d'aigua
* Toponímia:
** Clot de Sallent, clotada formada en una vall lateral de la Rasa del Pujol a Sallent (Pinell de Solsonès)
** Comtat de Sallent, títol concedit el 1628 a Francesc Soler de Marrades i Gamir, senyor de Sallent
** Font de Sallent, font al terme municipal de Talarn, al Pallars Jussà
** Parc de Sallent
** Pont de Sallent, obra arquitectònica de Susqueda, actualment coberta per les aigües del pantà
** Nuclis de població:
*** Sallent o Sallent de Llobregat, vila i municipi del Bages
*** El Sallent, nucli de població de Santa Pau, a la Garrotxa
*** Sallent (Benifallet), despoblat al municipi de Benifallet, a la comarca del Baix Ebre
*** Sallent (Lles), despoblat al municipi de Lles, a la Cerdanya
*** Sallent (Pinell de Solsonès), nucli de població al municipi de Pinell de Solsonès
*** Sallent de Castellbò, llogaret al municipi de Montferrer i Castellbò, a l'Alt Urgell
*** Sallent de Gállego, municipi aragonès
*** Sallent de Nargó, poble al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell)
*** Sallent de Sanaüja, antic nom de Sallent (Pinell de Solsonès)
*** Sallent de Xàtiva o Sellent, municipi de la Ribera Alta
** Edificis:
*** Can Sallent, masia de Castellar del Vallès
*** Can Sallent (Sant Llorenç Savall), masia al municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental)
*** Casa Ramona Sallent, edificació de La Garriga (Vallès Oriental)
*** Castell de Sallent (Pinell de Solsonès), torre de guaita al nucli de Sallent (Pinell de Solsonès)
*** Castell de Sallent, edifici a la vila de Sallent (Bages)
*** Mas Sallent, masia d'Olost (Lluçanès)
** Hidrografia:
*** Sallents o salts d'aigua
**** Salt de Sallent, salt d'aigua al terme municipal de Rupit i Pruit (Osona)
**** La Sallent, salt d'aigua al terme municipal de la Vall de Boí (Alta Ribagorça)
*** Cursos d'aigua
**** Rasa del Sallent, torrent afluent per la dreta de la riera de Navel, que discorre pels municipis de Capolat, l'Espunyola i Montclar, al Berguedà
**** Riu Sallent
**** Riu de Sallent, afluent del Xúquer
**** Riu de Sallent (Alt Urgell)
**** Riera de Sallent, corrent fluvial que es forma en confluir la Rasa del Puit amb la Rasa del Torrent
**** Riera de Sallent (la Garrotxa), afluent de capçalera del Gurn a la Garrotxa
**** Riera de Sallent (Maresme), curs fluvial al Maresme
**** Riera de Sallent (Solsonès), curs fluvial al Solsonès
# Internegatiu

Un internegatiu és un duplicat de pel·lícula d'una fotografia de moviment. És el color homòleg d'un interpositiu, en què una imatge de color de baix contrast és utilitzada com el positiu entre un negatiu original de càmera i un duplicat negatiu.
Després que una pel·lícula sigui gravada, els negatius originals—agafats directament des de la càmera—són editats a la seqüència correcta i s'imprimeix una pel·lícula cohesionada, creant una impressió interpositiva utilitzada per l'etalonatge digital. De l'interpositiu es fan les primeres còpies, les quals inclouen imatges amb el color ja corregit i una pista de so correctament sincronitzada. Una vegada és aprovat per l'estudi, s'imprimeix la còpia final d'un internegatiu utilitzat per les reproduccions que seran repartides als cinemes.

## Visió general

Els internegatius estan fets exactament damunt la mateixa pel·lícula que les interpositives. Els processos d'una pel·lícula normalment van d'una polaritat a un altre:
* L'operador de càmera grava una imatge positiva i la pel·lícula acaba en negatiu.
* El negatiu original és imprès en una pel·lícula que es converteix en un interpositiu. Sovint, es feien dos interpositius, un per ser arxivat i l'altre per continuar el procés.
* L'interpositiu passa per l'etalonatge digital (per equilibrar les escenes) per convertir-se en l'internegatiu.
* L'internegatiu es converteix en la impressió d'estrena.
Quan un internegatiu es desgasta durant la impressió, es fa un nou internegatiu a partir de l'interpositiu i continua la impressió per l'estrena. Hi ha algunes pel·lícules (pel·lículesinverses) que poden anar de positiu a positiu o de negatiu a negatiu però no són utilitzades sovint.
# Vaixkovo

Vaixkovo (en rus: Вашково) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 71 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Ángel Iturriaga Barco

Ángel Iturriaga Barco (Logronyo, 1974) és un historiador i escriptor espanyol, autor del Diccionario de jugadores del FC Barcelona (2010), el Diccionario de técnicos y directivos del FC Barcelona (2011) i el Diccionario de jugadores de la selección española de fútbol (2013).
L'octubre de 2013 va publicar la novel·la biogràfica Paulino (Edicions Saldonar), juntament amb David Valero. Els dos autors posen al dia la figura del jugador del Barça d'origen filipí, conegut com a Trenca-xarxes pels seus 369 gols en 257 partits. «Era necessari fer una biografia d'una gran estrella de l'esport com era Paulino, ja que és una de les primeres grans estrelles de l'esport i el millor futbolista asiàtic de tots els temps», van afirmar els dos autors.

## Obra

* Diccionario de jugadores del FC Barcelona, 2010, Base, ISBN 978-84-92437-74-0
* Diccionario de técnicos y directivos del FC Barcelona, 2011, Base, ISBN 978-84-939161-2-1
* Paulino: el primer crac de la història del Barça (amb David Valero), 2013, Saldonar, ISBN 978-84-941164-5-2
* Diccionario de jugadores de la selección española de fútbol, 2013, T&B, ISBN 978-84-15405-64-1
* El Barça, rey de Europa, Al Poste, 2015, ISBN 9788415726470
* Diccionario de jugadores del Atlético de Madrid, 2016, Siníndice, ISBN 9788415924166

## Referències

* ↑ Noguer, Ignasi «Homenatge a Paulino Alcántara, el primer crac de la història del Barça». El 9 Esportiu, 10-12-2013.
* ↑ Aguilar, Francesc «Presentada la biografía dedicada a Paulino Alcántara, primer crack del Barça». Mundo Deportivo, 07-11-2013.
* ↑ Galera, Àlex «Presentat el primer llibre sobre Paulino Alcántara a la seu d'exjugadors del Barça». Ara, 07-11-2013.

## Enllaços externs

* Jugadores Fallecidos (castellà)
# Antígona (esposa de Pirros)

Antígona (Ἀντιγόνη) fou filla de Berenice i de Filip de Macedònia. Es va casar amb l'aquil·lida Pirros de l'Epir quan aquest va estar a Egipte.

## Notes i referències

* ↑ Plutarc. Traducció de Carles Riba. Vides Paral·leles. T. XI. p. 7-8. Fundació Bernat Metge. Barcelona. 1930. ISBN 8472259455
# North Berwick

North Berwick és una població dels Estats Units a l'estat de Maine (EUA). Segons el cens del 2000, tenia 4.293 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, North Berwick tenia 4.293 habitants, 1.587 habitatges, i 1.177 famílies. La densitat de població era de 43,3 habitants/km².
Dels 1.587 habitatges en un 36 % vivien menors de 18 anys, en un 61,7 % vivien parelles casades, en un 8,3 % dones solteres, i en un 25,8 % no eren unitats familiars. En el 19,2 % dels habitatges vivien persones soles el 6,4 % de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,67 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats, la població es repartia de la següent manera: un 26,8 % tenia menys de 18 anys, un 6,2 % entre 18 i 24, un 31,1 % entre 25 i 44, un 25,6 % de 45 a 60 i un 10,3 % 65 anys o més.
La mediana d'edat era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96 homes.
La mediana de renda per habitatge era de 46.883 $ i la mediana de renda per família, de 51.753 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.938 $, mentre que les dones una de 26.007 $. La renda per capita de la població era de 19.558 $. Entorn del 4,2 % de les famílies i el 5,4 % de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- North Berwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- North Berwick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.