OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guteborn

Guteborn (baix sòrab: Wudwor) és un municipi de l'estat de Brandenburg a Alemanya. Forma part de l'Amt Ruhland a la regió d'Alta Lusàcia.

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 1875 | 300 |
| 1890 | 350 |
| 1910 | 400 |
| 1925 | 507 |
| 1933 | 573 |
| 1939 | 617 |
| 1946 | 679 |
| 1950 | 747 |
| 1964 | 797 |
| 1971 | 784 |
| Any | Població |
| 1981 | 664 |
| 1985 | 668 |
| 1989 | 670 |
| 1990 | 673 |
| 1991 | 654 |
| 1992 | 641 |
| 1993 | 645 |
| 1994 | 654 |
| 1995 | 662 |
| 1996 | 653 |
| Any | Població |
| 1997 | 664 |
| 1998 | 674 |
| 1999 | 671 |
| 2000 | 666 |
| 2001 | 653 |
| 2002 | 643 |
| 2003 | 644 |
| 2004 | 624 |
| 2005 | 624 |
| 2006 | 601 |
| Any | Població |
| 2007 | 598 |
| 2008 | 590 |
| 2009 | 576 |
| 2010 | 580 |
| 2011 | 552 |
| 2012 | 533 |
| 2013 | 545 |

## Referències

* ↑ Les fonts de dades es poden trobar en els Wikimedia Commons Population Projection Brandenburg at Wikimedia Commons
# Gran dodecicosidodecàedre ditrigonal

En geometria, el gran dodecicosidodecàedre ditrigonal és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{42}$.

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Dual Models. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-54325-5.

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Great ditrigonal dodecicosidodecahedron» a MathWorld (en anglès).
# Happy Accidents

Happy Accidents és una pel·lícula americana de Brad Anderson estrenada el 2000. Aquesta pel·lícula és basada en la paraula: els actors parlen tot el temps, sobretot l'heroïna que es confia a la seva psicoanalista, la seva millor amiga, la seva mare, però també a ella sola davant el seu mirall. La intriga és una barreja entre una comèdia romàntica i un relat de ciència, encreuament delirant. Aquesta pel·lícula és filmada amb l'ajuda d'una càmera portàtil que ens posa més prop dels actors i dona realisme a la pel·lícula.

## Argument

El temps és flexible com un elàstic. És així com Brad Anderson comença la seva pel·lícula. Ruby Weaver (Marisa Tomei) comença a desesperar de trobar la seva mitja taronja, quan un dia coneix Sam Deed (Vincent D'onofrio). S'hi enamora molt ràpidament l. Viuen la felicitat durant algun mes; però Ruby descobreix de seguida que el seu amant no és verdaderament "normal": diu venir del futur. Encallada entre les paraules sinceres del seu amic i les dels altres, no sap que creure.

## Repartiment

* Ruby Weaver: Marisa Tomei.
* Sam Deed: Vincent D'Onofrio.
* Gretchen: Nadia Dajani.
* Lillian: Tovah Feldshuh.
* Terapeuta: Holland Taylor.
* Mark: Sean Gullette.

## Rebuda

Happy Accidents va ser presentat al Festival de Cinema de Sundance el 25 de gener de 2000 i va rebre molts elogis de l'audiència. La pel·lícula es va estrenar més tard el 24 d'agost de 2001 en 2 pantalles a Nova York aconseguint 14.840 dòlars en el primer cap de setmana, i (el cap de setmana abans de l'onze de setembre del 2001), arribant a una difusió més àmplia en 49 pantalles i guanyant en total un total de 688.523 dòlars en el mercat domèstic dels Estats Units. La pel·lícula va tenir anuncis a mitja pàgina a The Los Angeles Times, i The Washington Post, indicant les bones crítiques que havia rebut en els cercles de crítics.
En la seva ressenya de la pel·lícula, Roger Ebert descriu Happy Accidents com "essencialment la ximpleria creuada amb la ciència-ficció", donant-li una puntuació de 3 sobre 4 Amb Richard Roeper, a At the Movies with Ebert & Roeper, la va situar en el lloc vuitè de les millors ddeu pel·lícules de l'any. El film va rebre el cobejat Two Thumbs Up del duo.
A Rotten Tomatoes Happy Accidents ha tingut un 72% de crítiques positives

## Referències

* ↑ Box Office Mojo. Happy Accidents (en anglès). Box Office Mojo.
* ↑ Sun Times. Roger Ebert review of Happy Accidents (en anglès). Sun Times.
* ↑ Rottentomatoes.com. Happy Accidents (en anglès). Rottentomatoes.com.
# Hana Vagnerová

Hana Vagnerová (Praga, 21 de febrer de 1983) és una actriu txeca.

## Referències

* ↑ «Stream.cz - vaše internetová televize». Arxivat de l'original el 2011-02-10. [Consulta: 14 setembre 2011].
# Guiu I de Levis

Guiu I de Levis (1180-1233), va ser senyor de Mirapeis. Va participar en la croada contra els albigesos com a lloctinent del seu senyor Simó IV de Montfort. Guiu de Levis era de la casa de Levis. El seu pare, Felip de Levis va ser el fundador de la dinastia.

## Biografia

El 1209, responent a la crida a la croada llençada pel papa, es va posar sota les ordres de Simó de Montfort i va jugar una part activa en la croada albigesa. Participà en el setge de Besiers. Poc després Simó de Montfort li va atorgar la senyoria de Mirapeis, que es trobava entre els territoris conquerits pels croats dins del Llenguadoc. Gui de Levis va adoptar el sobrenom de maréchal de la foi (mariscal de la fe) o també maréchal de la croisade (mariscal de la croada).
El 1210, retrobem Guiu de Levis al setge de Tèrme i després al de Castellnou d'Arri el setembre de 1211. Particià també al setge de Bellcaire el 1216 i al de Tolosa, iniciat el setembre del 1217 i on Simó de Montfort hi trobà la mort.
El Tractat de Meaux-París de 1229 confirmà l'adjudicació del conjunt de possessions donades per Simó de Montfort 20 anys abans. L'article 15 preveu que la Terra del Mariscal sigui deixada a Gui de Levis. D'aquesta manera, va retrobar-se amb les possessions de la terre de Mirapeis i del País d'Olmes, vassalles del comte de Foix. Recolzant-se sobre aquesta acta, la casa de Levis s'establirà a la regió durant set segles.
El 1233 Guiu I de Levis mor. Va ser enterrat a l'abadia de Notre-Dame de la Roche de Lévis-Saint-Nom, que ell havia fundat.

## Núpcies i descendència

Casat amb Guiburge, tingué entre altres fills:
* Joana (1205-1284), casada amb Felip II de Montfort († 1270), senyor de Castres.
* Guiu (1210-1247), el seu hereu.

## Referències

* 1 2 3 Père Anselme, 1728, p. 12.
* ↑ Peyrat, 1870, p. 37.
* ↑ Peyrat, 1870, p. 113 i 122.
* ↑ Vaisètte, Devic i du Mège, 1879, p. 329.
* ↑ Vaisètte, Devic i du Mège, 1879, p. 656-657.
* ↑ «Stèle funéraire» (en francès). Topic Topos. Arxivat de l'original el 2016-01-22. [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ Vaisètte, Devic i du Mège, 1879, p. 656.
* ↑ «JEANNE de Lévis» (en anglès). Foundation for Medieval genealogy. [Consulta: 25 abril 2024].

## Bibliografia

* Père Anselme. Histoire généalogique et chronologique de la maison royale de France (en francès). vol. IV. París: La compagnie des libraires, 1728.
* Peyrat, Napoléon. Histoire des Albigeois (en francès). París: Librairie Internationale, 1870.
* Vaisètte, Joseph; Devic, Claude; du Mège, Alexandre. Histoire Générale de Languedoc (en francès, llatí). VI. Tolosa de Llenguadoc: Privat, 1879.
# Guiu I Gonzaga

Guiu I Gonzaga o Guiu I de Màntua -en italià: Guido Gonzaga- (1290 - Màntua, Senyoriu de Màntua, 1369) fou el senyor de Màntua entre 1360 i 1369.

## Llinatge

Va néixer el 1290 sent fill de Lluís I Gonzaga i la seva primera esposa, Riquilda Ramberti. Es casà en primeres núpcies amb Agnès Pico, filla de Francesc I della Mirandola i Beatriu di Sassuolo. D'aquesta unió nasqueren:
* Beatriu Gonzaga (?), casada amb Nicolau I d'Este
* Tommasina Gonzaga (?), casada amb Azzo de Correggio
En segones núpcies es casà el 1340 amb Camilla Beccaria de Pavia. D'aquest enllaç no tingueren fills.
Es casà en terceres núpcies amb Beatriu de Bar, filla d'Eduard I de Bar i Maria de Borgonya. D'aquesta unió nasqueren:
* Ugolino Gonzaga (?-1362), casat amb Caterina Visconti
* Lluís II Gonzaga (1334-1382), senyor de Màntua
* Margarida Gonzaga (?), casada amb Jacopino de Carrara

## Ascens al poder

El 1328 fou nomenat podestà de la ciutat de Màntua i el 1328 ho fou de Reggio de l'Emília. El 1335 va esdevenir senyor titular d'aquesta ciutat i el 1360, després de la mort del seu pare, senyor de Màntua i Capità General del Poble.
Des de 1353 hagué d'enfrontar-se als conflicte entre güelfs i gibel·lins, partidaris els güelfs del Papa amb el suport dels Visconti de Milà i de Verona i Gènova, i partidaris els gibel·lins de l'emperador, Florència, Siena, Venècia i Màntua. La mort d'Ugolino Gonzaga, espòs de Caterina Visconti (1342-1382), a mans dels gibel·lins provocà l'enemistat entre la família Gonzaga i Visconti, sent alimentat un odi vers els Gonzaga per part de Bernabé Visconti. El Senyoriu de Màntua fou ocupat pels Visconti de Milà l'abril de 1368, si bé l'emperador Carles IV del Sacre Imperi Romanogermànic obligà el Visconti a signar la pau de Bolonya l'11 de febrer de 1369, aconseguint Màntua ampliar el seu domini territorial amb la incorporació de Cavriana, Castiglione delle Stiviere, Solférino, Volta, Medole i Ceresara.
Morí el 22 de setembre de 1369 a la ciutat de Màntua, sent succeït pel seu fill Lluís Gonzaga.

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/gonzaga/gonzaga2.html(anglès)
# Henry Lane Wilson

Henry Lane Wilson (Crawfordsville, 3 de novembre de 1857 - Indianàpolis, 22 de desembre de 1932) va ser un diplomàtic i advocat, nomenat ambaixador dels Estats Units a Mèxic el 1910.

## Biografia

Nasqué a Crawfordsville, Indiana fill del congressista James Wilson i la seva esposa, Emma Ingersoll. Era germà de John L. Wilson, i va ser nomenat per Henry Smith Lane. Es va graduar den Dret a Wabash College i practicà Dret i publicà un periòdic a Lafayette, Indiana. Es casà amb Alice Vajen el 1885, i es traslladà Spokane, Washington fins al Pànic de 1893.

## Servei diplomàtic

Wilson serví al US Foreign Service durant les presidències de William McKinley (1897–1901), Theodore Roosevelt (1901–1909) i William Howard Taft (1909–1913). Va servir a Xile el 1897, fins 1904, després a Bèlgica durant la controvèrsia de l'Estat Lliure del Congo. Wilson va ser nomenat ambaixador a Mèxic el 1910, on va ser testimoni de la caiguda del govern de Porfirio Díaz, i va ser un dels actors definidors de la Revolució Mexicana. Adquirí importància perquè es va familiaritzar amb figures de la Revolució com el General Alvaro Obregón, el Gral. Venustiano Carranza, el Gral. Pancho Villa i Francisco I. Madero. Com ambaixador va témer les tendències esquerranes del nou govern encapçalat per Madero rere l'expulsió de Díaz, assumint el paper de catalitzador per al complot del General, Victoriano Huerta, Félix Díaz y el Gral. Bernardo Reyes contra el President Madero.
El 22 de febrer de 1913, la conspiració culminà amb la traïció i assassinats del president Francisco I. Madero i del vicepresident José María Pino Suárez. D'aquesta forma, Huerta accedí a la presidència interina de Mèxic.
Va publicar les seves memòries l'any 1927.

## Referències

* ↑ Arxivat 25 September 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «Inventory of the Henry Lane Wilson Papers, 1910-40». Oac.cdlib.org. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ McLynn, Frank. Villa and Zapata. Carroll & Graf, 2002. ISBN 0-7867-1088-8.
* ↑ «HENRY LANE WILSON : 1857 - 1932 : Conservative Republican Ambassador plots against Mexican President». Emersonkent.com. [Consulta: 7 desembre 2014].
* ↑ «Henry Lane Wilson - The Mex Files». Mexfiles.net. [Consulta: 7 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Henry Lane Wilson – Find A Grave
# Hiempsal I

Hiempsal I (Ἱάμψας, segon Plutarc; Ἱάμψαμος, segons Diodor de Sicília; Ἱεμψάλας, segons Appià, el nom podria ser una variant de Hicemsbal) era fill de Micipsa rei de Numídia i net de Masinissa I.
Micipsa a punt de morir va repartir el regne entre els seus dos fills Adhèrbal i Hiempsal i amb el nebot Jugurta per regnar en conjunt (118 aC). Això va provocar conflictes entre els tres reis, especialment motivats per l'ambiciós Jugurta.
Després de baralles i conciliacions, Hiempsal un dia va ofendre a Jugurta i finalment es va decidir repartir el regne en tres parts. Segons Sal·lusti, Hiempsal es va establir a Thirmida, a casa d'un antic dependent de Jugurta i aquest es va aprofitar d'aquesta circumstància per introduir un cos armat a la casa que a la nit va matar el rei i a molts dels seus principals col·laboradors i amics el 117 aC. Segons Titus Livi, en canvi, va esclatar la guerra oberta amb Jugurta, i Hiempsal va morir en ella (112 aC).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (en anglès). 2a ed.. Boston: Little Brown and Company, 1859.
* ↑ Sal·lusti, Bellum Jugurthinum V, 9, 11, 12
* ↑ Diod. Exc. Vales. xxxv. p. 605
* ↑ Long, George. The Decline of the Roman Republic. Bell and Daldy, 1864, p. 398.
* ↑ Titus Livi, Epítom LXII
# Hidy i Howdy

Hidy i Howdy (en anglès: Hidy and Howdy) van ser les mascotes olímpiques oficials dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1988 realitzats a Calgary (Alberta, Canadà).
Representen dos ossos polars, un mascle i una femella, amb vestits a l'estil vaquer. Foren dissenyats per Sheila Scott, sent la primera vegada que una mascota olímpica era representada tant per un mascle com per una femella. El nom fou escollit per votació popular com a iniciativa del Zoo de Calgary.

## Referències

* ↑ «Who on earth are Hidy & Howdy and why should you care?» (en anglès canadenc). Arxivat de l'original el 2018-02-22. [Consulta: 24 juny 2019].
# Homaloptera orthogoniata

Homaloptera orthogoniata és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Tailàndia i Laos fins a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Baird, I.G., V. Inthaphaisy, P. Kisouvannalath, B. Phylavanh i B. Mounsouphom 1999. The fishes of southern Lao. Lao Community Fisheries and Dolphin Protection Project. Ministry of Agriculture and Forestry, Laos PDR.161 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Sartrouville

El cantó de Sartrouville és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Des del 2015 té 3 municipis i la seu és Sartrouville.

## Municipis

* Maisons-Laffitte
* Le Mesnil-le-Roi
* Sartrouville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Auguste Chrétienne | PCF |
| 1973-1985 | François Hilsum | PCF |
| 1985-1998 | Laurent Wetzel | UDF-CDS, després divers droite |
| 1998- | Pierre Fond | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Boulevard des Capucines a París

Boulevard des Capucines a París és una pintura a l'oli realitzada per Claude Monet el 1873 i que, actualment, s'exposa al Museu Puixkin de Moscou.
Aquesta obra es presentava a la primera exposició dels impressionistes a París, a l'estudi del seu amic, el fotògraf Nadar. Fou en aquella ocasió que el grup es va guanyar la seva apel·lació d'impressionistes gràcies al crític Louis Leroi, a partir del títol del quadre de Monet: Impressió. Sortida de sol.
El paisatge tenia un lloc especial en l'obra dels impressionistes, incloent-hi les vistes urbanes, de les quals, en feren un gènere separat. La composició d'aquesta pintura pot semblar capriciosa, però, de fet, està pintada des d'un angle inesperat deliberadament escollit per donar-hi un sentit natural. Aquesta estructura triada per Monet captura molt bé el caràcter d'un carrer parisenc ple. La conducta és típicament impressionista: parts il·luminades amb traços de color pur, amb edificis vistos a certa distància.
N'hi ha una altra versió pintada el mateix any al Museu Nelson-Atkins, Kansas-City.

## Enllaços externs

* Fitxa al Museu Puixkin
# Eugen von Keyserling

Conde Eugen von Keyserling, (abreujat Keyserling), va ser un naturalista alemany germà-bàltic, nascut el 4 d'abril de 1833 en Pockroy, actualment Lituània, aleshores administrat per l'Imperi Rus, i mort el 4 d'abril de 1889 a Silèsia, a conseqüència de la tuberculosi.

## Biografia

Estudià Història natural en Tartu el 1851. Des de 1856 a 1859, va viatjar per l'Imperi Rus, el Caucas, Armènia i Pèrsia. El 1860 es va traslladar a Anglaterra i s'embarcà cap a Àfrica, però va emmalaltir a Algèria, i hagué de tornar a Europa, a França. S'instal·là el 1864 a Silèsia, on va comprar una gran finca. Va dedicar el seu temps lliure a l'estudi de les aranyes, en particular, a aquelles que rep dels seus corresponsals al continent americà. El seu llibre, Die Amerikas Spinnen el completà amb George Marx (1838-1895).

## Altres obres

* Er beendete Die Arachniden Australiens (1871–1883) für Ludwig Carl Christian Koch
* Die Spinnen Amerikas (va editar post mortem: George Marx). Bauer & Raspi, Nürnberg 1880–1893, 6 parts en 4 vols.

## Taxas descrites

* Ctenidae Keyserling, 1877,
* Sicariidae Keyserling, 1870,
* Audifia Keyserling, 1884, (Theridiidae)
* Aysha Keyserling, 1891, (Anyphaenidae)
* Azilia Keyserling, 1881, (Tetragnathidae)
* Bertrana Keyserling, 1884, (Araneidae)
* Ceraarachne Keyserling, 1880, (Thomisidae)
* Epeiroides Keyserling, 1886, (Araneidae)
* Faiditus Keyserling, 1884, (Theridiidae)
* Heurodes Keyserling, 1886, (Araneidae)
* Ordgarius Keyserling, 1886, (Araneidae)
* Paraplectanoides Keyserling, 1886, (Araneidae)
* Pronous Keyserling, 1881, (Araneidae)
* Taczanowskia Keyserling, 1879, (Araneidae)
* Thymoites Keyserling, 1884, (Theridiidae)
* Araneus albotriangulus Keyserling, 1887, (Araneidae)
* Helophora reducta Keyserling, 1886, (Linyphiidae)

## Honors
### Eponimia

* Argiope keyserlingi Karsch, 1878, (Araneidae)
* Chrysometa keyserlingi Levi, 1986, (Tetragnathidae)
* Dipoena keyserlingi Levi, 1963, (Theridiidae)
* Eustiromastix keyserlingi Taczanowski, 1878,(Salticidae)
* Josa keyserlingi L. Koch, 1866, (Anyphaenidae)
* Phoneutria keyserlingi F. O. P.-Cambridge, 1897, (Ctenidae)
* Singa keyserlingi McCook, 1894, (Araneidae)
* Xysticus keyserlingi Bryant, 1930, (Thomisidae)
* Zygiella keyserlingi Ausserer, 1871, (Araneidae)

## Col·leccions

A la seva mort deixa una impressionant col·lecció de més de 10.000 espècimens d'aranyes va ser adquirida pel Museu d'Història Natural de Londres.

## Fonts

* Pierre Bonnet (1945). Bibliographia araneorum, Els frères Doularoude (Tolosa de Llenguadoc).
# Dori Media Group

Dori Media Group (en hebreu: דורי מדיה גרופ) és un grup mediàtic internacional, amb filials a Israel, Suïssa, Argentina i les Filipines. El grup produeix i distribueix continguts per a canals de televisió i llocs d'internet. El seu catàleg inclou sèries setmanals i diàries, programes de telerealitat i entreteniment, així com continguts diversos, que ofereixen a un ampli i variat públic, en més de 100 països.

## Referències

* ↑ www.dorimedia.com/who we are

## Enllaços externs

* www.dorimedia.com/ (anglès) (castellà)
# Hippocampus whitei

Hippocampus whitei és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Salomó i Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Éric Sadin

Éric Sadin (3 de setembre de 1973) és un escriptor i filòsof francès, conegut sobretot pels seus escrits tecnocrítics.

## Biografia

Éric Sadin examina alguns dels canvis decisius de finals del segle XX i començaments del XXI alternant obres literàries i teòriques.
L'any 1999 va fundar la revista éc/artS, dedicada a les pràctiques artístiques i les tecnologies emergents. Va donar-se a conèixer amb la publicació el 2009 del llibre Surveillance globale. Enquête sur les nouvelles formes de contrôle.
Més endavant, es va convertir en ponent habitual a l'Institut d'Estudis Polítics de París, i ha col·laborat en nombroses universitats i centres de recerca internacionals. També va ser professor a l'Ecole Supérieure d'Art de Toló, professor convidat a l'École cantonale d'art de Lausana i a la universitat d'art IAMAS a Ōgaki al Japó.

## Obra publicada
### Assaig

* Times of the Signs : Communication and Information: A Visual Analysis of New Urban Spaces, Birkhäuser, 2007
* Globale paranoïa. Les Petits matins, 2009 (Les Grands soirs). ISBN 978-2-915879-49-0.
* Surveillance globale. Flammarion, 2009, p. 234 (Climats). ISBN 978-2-08-122297-7.
* La Société de l'anticipation. Inculte, 2011, p. 200 (Essais). ISBN 978-2-916940-34-2.
* L'Humanité augmentée. L'Échappée, 2013, p. 189 (Pour en finir avec). ISBN 978-2-915830-75-0.
* La Vie algorithmique. L'Échappée, 2015, p. 278 (Pour en finir avec). ISBN 978-2-915830-94-1.
* La Silicolonisation du monde. L'Échappée, 2016, p. 291 (Pour en finir avec). ISBN 978-2-37309-016-1.
* L’Intelligence artificielle ou L’enjeu du siècle. L'Échappée, 2018, p. 296 (Pour en finir avec). ISBN 978-2-37309-050-5.
* L'Ère de l'individu tyran. Grasset, 2020, p. 348. ISBN 978-2-246-82242-4.
* Faire sécession. L'Échappée, 2021, p. 224 (Pour en finir avec). ISBN 978-2-37309-097-0.

### Poesia

* Tokyo. P.O.L, 2005. ISBN 978-2-846821-06-3.
* Les Quatre couleurs de l'Apocalypse. Inculte, 2011, p. 151 (Afterpop/Fictions). ISBN 978-2-916940-35-9.
* Softlove. Galaade éditions, 2014, p. 118. ISBN 978-2-35176-336-0.

## Referències

* 1 2 «Éric Sadin». ericsadin.org. Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ «Éric Sadin». CCCB. [Consulta: 23 juliol 2022].
* ↑ Voir sur franceculture.fr.
* ↑ «éc/artS». ericsadin.org. [Consulta: 14 octubre 2020].
* ↑ Sadin, Éric. Surveillance globale. Enquête sur les nouvelles formes de contrôle (en francès). Climats, 2010-04-13, p. 241. ISBN 978-2-08-123545-8.
* ↑ «Bio» (en francès). ericsadin.org. Arxivat de l'original el 2021-05-18. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Xantip

Xantip és el nom dels següents personatges:
* Xantip d'Atenes, general atenès, pare de Pèricles
* Xantip el Jove, fill de Pèricles
* Xantip d'Esparta, militar espartà al servei de Cartago a la Primera Guerra Púnica
# Xantiosita

La xantiosita és un mineral de la classe dels arsenats. Va ser anomenada així l'any 1869 per Gilbert Joseph Adam, del grec xanthos, groc, i thion, sofre, en al·lusió al seu color groc com el d'aquest element.

## Característiques

La xantiosita és un arsenat de níquel amb fórmula Ni₃(AsO₄)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic, trobant-se de manera habitual en forma pulverulenta, microcristal·lina o en crostes amorfes. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la xantiosita pertany a «08.AB: Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana» juntament amb els següents minerals: farringtonita, ferrisicklerita, heterosita, litiofil·lita, natrofilita, purpurita, sicklerita, simferita, trifilita, karenwebberita, sarcòpsid, chopinita, beusita, graftonita, lammerita, lammerita-β, mcbirneyita, stranskiita, pseudolyonsita i lyonsita.

## Formació i jaciments

És un mineral secundari rar que es troba en dipòsits hidrotermals de níquel, arsènic i urani. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bismut, bunsenita, uraninita i aerugita.

## Referències

* ↑ «Xanthiosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «Xanthiosite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 21 juliol 2015].