OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Druk Gyalpo

El Druk Gyalpo (འབྲུག་རྒྱལ་པོ་; lit. "Rei Drac" o el Rei de Bhutan) és el cap d'estat del Regne de Bhutan. En dzongkha, Bhutan és conegut com a Drukyul, que es pot traduir com "La Terra de Dracs". Així, mentre que els Reis de Bhutan es coneixen com els Druk Gyalpo ("Reis Drac"), els ciutadans bhutanesos s'anomenen a si mateixos Drukpa, "homes Drac".
El dirigent actual de Bhutan és Jigme Khesar Namgyal Wangchuck, el cinquè Druk Gyalpo. Porta la Corona del Corb, la corona oficial que porten els reis de bhutan. S'estilitza correctament com a "Mi'wang 'Ngada Rimboche" ("Sa Majestat") i s'adreça "'Ngada Rimboche" ("La Vostra Majestat").
King Jigme Khesar és el segon monarca més jove que regna actualment. Va ascendir al tron el novembre de 2008 després que el seu pare, Jigme Singye Wangchuck, abdiqués en favor seu.

## Llista de Druk Gyalpos

Els Reis Drac Hereditaris de Bhutan:
* Sa Majestat Ugyen Wangchuck (primer Druk Gyalpo)
* Sa Majestat Jigme Wangchuck (segon Druk Gyalpo)
* Sa Majestat Jigme Dorji Wangchuck (tercer Druk Gyalpo)
* Sa Majestat Jigme Singye Wangchuck (quart Druk Gyalpo)
* Sa Majestat Jigme Khesar Namgyal Wangchuck (cinquè Druk Gyalpo)

## Vegeu també

* Història de Bhutan

## Referències

* ↑ «Article 2: The Institution of Monarchy». The Constitution of the Kingdom of Bhutan. Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 5 novembre 2016].
* 1 2 «A Legacy of Two Kings». Bhutan 2008. Arxivat de l'original el 2010-12-15. [Consulta: 5 novembre 2016].
* ↑ «༈ རྫོང་ཁ་ཨིང་ལིཤ་ཤན་སྦྱར་ཚིག་མཛོད། ༼མི༽». Dzongkha-English Online Dictionary. Dzongkha Development Commission, Government of Bhutan. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «༈ རྫོང་ཁ་ཨིང་ལིཤ་ཤན་སྦྱར་ཚིག་མཛོད། ༼མང-༽». Dzongkha-English Online Dictionary. Dzongkha Development Commission, Government of Bhutan. [Consulta: 30 octubre 2011].
* ↑ «Himalayan state crowns youngest king in the world». France 24, 06-11-2008.
* ↑ «Hundred years of Monarchy: A walk down the memory lane». Bhutan 2008. Arxivat de l'original el 2010-03-01. [Consulta: 5 novembre 2016].
# Dolignon

Dolignon és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 58 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dolignon era de 58 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 26 habitatges, 21 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 26 habitatges eren cases. Tots els 21 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 6 tenien quatre cambres i 15 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dolignon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 22 eren actives i 11 eren inactives. De les 22 persones actives 21 estaven ocupades (12 homes i 9 dones) i 1 aturada (1 home). De les 11 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Dolignon hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 714 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dolignon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dolignon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Dreux de Vexin

Dreux o Drogó de Vexin, nascut cap a 990- 1000, mort el 2 de juliol de 1035, va ser comte de Vexin i d'Amiens de 1024 a 1035. Era fill de Gualter II de Vexin el Blanc, comte de Vexin, d'Amiens i de Valois i d'Adela.

## Biografia

A la mort del seu pare, per tal de preservar el patrimoni familiar, va compartir els comtats amb el seu germà Raül III de Vexin.
Dreux va rebre els comtats de Vexin i d'Amiens i va continuar sent fidel als capets, mentre que Raül va tenir el de Valois i es va acostar al comte de Blois i de Troyes i de Meaux a la Xampanya. El tercer germà, Folc, era ja bisbe d'Amiens.
A més a més de l'aliança capeta, Dreux II va mantenir bones relacions amb Normandia, en la línia dels seus predecessors. Els fills d'Etelred II i d'Emma de Normandia es van refugiar a Rouen, i per reforçar una aliança amb Normandia, Dreux II es va casar el 1013 amb Godjifu, filla d'Etelred i d'Emma. Van tenir:
* Gualter III († 1063), comte de Vexin, d'Amiens i del Maine
* Folc II († 1058), bisbe d'Amiens
* Ralf el Tímid († 1057), comte de Hereford
En 1035 va acompanyar al duc de Normandia Robert el Magnífic en pelegrinatge a Jerusalem, però va morir a la tornada a Nicea, el juny de 1035.

## Notes, fonts i referències

* Pierre Bauduin, La Première Normandie (Xe-XIe siècles)
* Édouard de Saint Phalle, «Les comtes de Gâtinais aux Xe et XIe siècle», a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, 310 pàgs. (ISBN 1-900934-01-9), pàgs. 230-246

## Enllaços externs

* (anglès) Foundation for medieval genealogy : comtes de Valois i de Vexin
# Dumraon Raj

Dumraon Raj fou un estat tributari protegit del tipus zamindari al districte de Shahabad a la presidència de Bengala (a Bihar). La superfície era de 1963 km² i la capital Dumraon amb 45.796 habitants el 2001 i 17.236 habitants el 1901. Aquesta ciutat inclou el palau i pavelló del raja i fou declarada municipalitat el 1869.
La familia del maharajà considerava tenir origen en el raja Vikramajit origen de l'era samvat dels hindús. Dels seus ancestres fins a 69 foren reis d'Ujjain a Malwa; a la zona de Shahabad el fundador de la familia fou Raja Santana Shahi, que s'hauria establert a la població de Karur el 1320. A la guerra entre Sher Shah i Humayun (1534-1540) dos prínceps de la família enfrontats entre ells, Gajan Shahi i Dalpat Shahi, van donar suport a un i altra pretendent i el primer va rebre Rohtas i Shahabad i el títol de raja de Sher Shah. Raja Narayan Mai, descendent del Raja Bhoj de Dhar, fou l'únic propietari de Bhojpur i Jagdispur entre 1604 i 1621 rebent el títol de raja el 1604; el seu germà Raja Rudra Pratap, que el va succeir, va establir la seva residència a Nou Bhojpur; el 1745 la residència es va establir a Dumraon. Jai Prasakh Singh va rebre el títol de maharajà el 1816. El 1844 va pujar al tron Maharaja Maheswar Bakhsh Singh, que fou lleial als britànics el 1857 i va rebre diversos títols; el va succeir el 1881 el seu únic fill Radha Prasad Singh, que ja havia rebut el títol de raja pels seus serveis a la fam de 1873-1874 que va rebre el títol de maharajà bahadur; va morir el 1894 deixant hereva a la maharani Beni Prasad Kuari com a regent de la seva única filla la maharani de Rewah.

## Llista de rages

* Raja HARIL SINGH vers 1720
* Raja CHHATARDHARI SINGH (fill) vers 1746
* Raja VIKRAMADITYA SINGH (fill) vers 1771
* Maharaja JAI PRAKASH SINGH ?-1838 (fill)
* Maharaja JANAKI PRASAD SINGH 1838-1844 (fill)
* Maharaja MAHESHWAR BAKSH SINGH 1844-1881 (germà)
* Maharaja Sir RADHA PRASAD SINGH Bahadur 1881-1894 (fill)
* Maharani Beni Prasad Kuari (esposa, regent) 1894-?
* Maharani esposa de Samrajya Maharajadhiraja Bandhresh Shri Maharaja Sir VENKAT RAMAN RAMANUJ PRASAD SINGH Ju Deo Bahadur de Rewah (fill de Radha Prasad Singh) 1894-?
* Maharaja Bahadur Sir KESHAV PRASAD SINGH ?-1948

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia per H. Soszynski Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine.
# El Daví

El Daví és una obra del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de la vall de Mur, situada al fons d'aquesta, sota la paret de la Morella. Consta de planta baixa, pis i golfes amb la teulada a dues aigües. Les obertures són allindanades i poc nombroses.

## Història

Aquesta masia està documentada des del segle xii. La seva època més prospera va ser als segles xvi i xvii, moment en què incorporà alguns masos rònecs de la vall de Mur. La casa va ser molt restaurada cap a finals del segle xix i inicis del xx.

## Referències

* 1 2 «El Daví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
* ↑ «El Daví». Ajuntament de Sant Llorenç Savall. [Consulta: 8 febrer 2016].
# El Gurri Xic

El Gurri Xic és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia construïda en un pendent, és de planta força irregular i consta de PB, 2p. i golfes a la torre. A migdia presenta dos cossos un adossat a l'altre i coberts a dues vessants i un pontet d'accés a la casa masover. A ponent (entrada del Restaurant) hi ha diversos cossos a una sola vessant, una torre d'angle NO (5X5) coberta a quatre vessants amb teules de ceràmica i diverses finestres. Al N 2 espieres a la planta, 3 finestres al 1er. p., un llarg balcó amb portal rectangular i dues finestres. A llevant l'antiga façana conserva un portal convex amb llinda de fusta i gres vermell i una finestra engrandida amb totxo, damunt el portal una finestra amb ampit també presenta uns arcs de totxo, porxo amb les obertures de vidre. En aquest indret s'hi adossen construccions complementàries. En general l'estructura primitiva de l'edifici està molt desfigurada. Té molt poca unitat.
Cabana d'era de planta rectangular (8x6) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a llevant, davant l'antiga era. Consta d PB i 1er. p. La façana presenta dos portals rectangulars a la planta, una finestra d'arc gairebé centenari i un òcul al 1er.p. A migdia hi ha un cobert de construcció recent adossat a la planta, i quatre espieres. A ponent un cobert de totxanes i uralites adossat a la planta, dos òculs. A tramuntana també s'hi obren espieres a nivell del primer pis; segurament que la seva funció era airejar la nau. L'estat de conservació és dolent.

## Història

Masia situada a uns 200 metres de la riba esquerre del Gurri, enmig d'un pla de roures centenaris.
Aquesta masia duu l'epítet de "XIC" per distingir-la de l'altre Gurri vell.
La trobem documentada des del S.XIII. En els fogatges de l'octubre de 1553 de la parròquia i terme de Tarradell consta: "Sagimon Folgueres sta al Gurri Demmunt", suposem que deu tractar-se de l'altre, ja que aquesta per estar a prop del riu deu ser la part baixa.
En el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 n'hi consten tres de Gurri el de Munt, el de la Vall i el Vell.
La casa com podem veure per la seva estructura ha sofert diverses modificacions al llarg dels anys i al S.XVIII o XX s'hi degué construir la torre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Gurri Xic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# El Gòlem

* Per a altres significats, vegeu «Golem (desambiguació)».
El Gòlem (Der Golem en alemany) és una novel·la de l'austríac Gustav Meyrink, publicada el 1915. Basada en el mite jueu del Gòlem, un ésser creat artificialment per un ocultista. N'hi ha una traducció catalana de Ramon Monton i Lara. Editorial Més Llibres, 2018.

## Argument

El Gòlem recull una antiga llegenda relacionada amb el gran rabí Loew de Praga (1512-1609) i amb imatges vigoroses evoca els misteris del gueto de Praga. El Gòlem és una figura d'argila animada per obra de la càbala, per defensar els jueus, però que s'escapa fàcilment del control i provoca catàstrofes.
El que podria ser només una extravagància gratuïta, sense més interès que el d'un relat ben explicat, adquireix significat simbòlic: el Gòlem personifica els autòmats humans, que creen la societat moderna. Igual que el Gòlem, l'home modern realitza la part a ell assignada contra la seva pròpia voluntat i amb un rigor atroç. A aquest pessimisme fonamental, la novel·la afegeix un continu misteri, una atmosfera d'errors tràgics en què juguen enigmàtics cabalistes, una metafísica expedita però dramàtica ("la boca de cada home es converteix en la boca de Déu si creieu que sigui la boca de Déu ").
Aquesta habilitat per crear una visió turbulenta i grandiosa té la seva millor realització a El Gòlem. Meyrink es va inspirar en les descripcions de la gran ciutat de Charles Dickens, a qui havia traduït, per recrear l'atmosfera urbana de Praga.
Ha estat objecte de múltiples estudis que excedeixen la literatura: filosofia, religió, ocultisme, alquímia, màgia o càbala.
El mateix any de la seva publicació va ser adaptada al cinema per l'expressionista Paul Wegener. Entre 1915 i 1920 es van vendre més de 150.000 exemplars, encapçalant Meyrink la llista d'autors més venuts, contribuint a l'èxit de la novel·la l'edició de butxaca destinada als soldats del front durant la Primera guerra mundial. El 1933, però, els nazis la van prohibir.
Com la majoria de les novel·les de Meyrink, l'obra està vinculada a la tradició d'E.T.A. Hoffmann i dels contes fantàstics, complaent el gust alemany per les "històries estranyes", que també s'aprecia en la pel·lícula, una mica posterior, El gabinet del Doctor Caligari.
# Edvard Beneš

Edvard Beneš (Kožlany, 1884 – Sezimovo Ústí, 1948) va ser el segon President de Txecoslovàquia entre els anys 1935 i 1948, període interromput per l'ocupació alemanya entre 1938 i 1945, durant la qual va romandre a l'exili.
En decretar-se la independència de Txecoslovàquia el 28 d'agost de 1918 va ser nomenat Ministre de l'Exterior durant el govern de Karel Kramář.
Per l'animadversió a l'herència dels Habsburg se li atribueix la frase "abans Hitler que els Habsburg".
Després del Tractat de Munic el 5 d'agost de 1938 renuncià i escapà primer al Regne Unit i després als Estats Units.
L'any 1940 s'establí a Londres on creà un govern a l'exili.
Després de la guerra, el 1948, Txecoslovàquia va passar a ser regida pels comunistes passant a ser-ne el president Klement Gottwald.
Una actuació molt polèmica seva van ser els anomenats decrets de Beneš, que van originar la deportació massiva, prèvia la confiscació de propietats, de la minoria germànica dels Sudets i dels hongaresos d'Eslovàquia i actualment encara s'han de resoldre les compensacions per aquests fets.

## Referències

* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 76. ISBN 9788489784574.
# Ede

«Ede» té aquests significats:
* Ede (Nigèria)
* Ede (Països Baixos), municipi de la província de Gelderland, al centre-oest dels Països Baixos
* Ede (ètnia) al Vietnam
* Ede (lingüística) família lingüística africana
* EDE o Equinox Desktop Environment, informàtica
# Efectes del canvi climàtic sobre els mamífers marins

Els efectes del canvi climàtic sobre els mamífers marins són una preocupació creixent. Molts dels efectes de l'escalfament global encara es desconeixen a causa de la incertesa, però molts altres són cada vegada més evidents. Alguns efectes són molt directes, com ara la pèrdua de l'hàbitat, l'estrès tèrmic i l'exposició a condicions meteorològiques adverses. Altres efectes són més indirectes, com ara canvis en les relacions entre els hostes i els patògens, els canvis en l'estat físic a causa de les interaccions entre els depredadors i les preses, els canvis en l'exposició a les toxines i les emissions de diòxid de carboni, i una major interacció amb els éssers humans. Malgrat el gran impacte potencial de l'escalfament dels oceans obre els mamífers marins, la vulnerabilitat global dels mamífers marins a l'escalfament global encara no es coneix gaire bé.

## Referències

* ↑ Burek, Kathy A.; Gulland, Frances M. D.; O'Hara, Todd M. «Effects of Climate Change on Arctic Marine Mammal Health» (en anglès). Ecological Applications, 18, 2, 2008, pàg. S126–S134. Arxivat de l'original el 2020-10-19. DOI: 10.1890/06-0553.1. ISSN: 1051-0761. JSTOR: 40062160. PMID: 18494366 [Consulta: 14 octubre 2020]. Arxivat 2020-10-19 a Wayback Machine.
* ↑ Albouy, Camille; Delattre, Valentine; Donati, Giulia; Frölicher, Thomas L.; Albouy-Boyer, Severine; Rufino, Marta; Pellissier, Loïc; Mouillot, David; Leprieur, Fabien «Global vulnerability of marine mammals to global warming» (en anglès). Scientific Reports, 10, 1, 01-12-2020, pàg. 548. DOI: 10.1038/s41598-019-57280-3. ISSN: 2045-2322. PMC: 6969058. PMID: 31953496.
# El Sant Crist vell de Sort

El Sant Crist vell de Sort era la Capella del cementiri vell de la vila de Sort, dins de l'antic terme municipal primigeni, a la comarca del Pallars Sobirà.
Estava situada en el fossar vell, al costat nord-est de l'església parroquial de Sant Feliu.
En l'actualitat és en ruïnes.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Adell i Gisbert, Joan-Albert [et al.]. «Sant Cristòfol de Peramea (abans Sant Joan)». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* El Sant Crist vell de Sort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El baile

El baile és una obra de teatre escrita per Edgar Neville i estrenada en Bilbao el 22 de juny de 1952.

## Argument

Inicialment l'acció transcorre en 1905. Pedro i Julián són dos entomòlegs que es disputen l'amor de la bella i alegre Adela. Finalment ella es decideix per Pedro, amb qui contreu matrimoni, encara que Julián continua convivint amb ells. Adela mor. Anys després, en 1955, Julián i Pedro viuen junts recordant la seva estimada perduda quan reben la visita de la neta, Adelita.

## Representacions destacades

* Teatre (1952, estrena). Intèrprets: Conchita Montes (Adela), Pedro Porcel (Pedro), Rafael Alonso (Juián).
* Cinema (1959). Intèrprets: Conchita Montes (Adela), Alberto Closas (Pedro), Rafael Alonso (Julián).
* Televisió (28 de juny de 1963, a l'espai de TVE Primera fila). Intérpretes: Conchita Montes (Adela), Pastor Serrador, Ismael Merlo.
* Televisió (4 de desembre de 1970, en el espacio de TVE Estudio 1). Intérpretes: María Luisa Merlo (Adela),, Paco Morán, Rafael Alonso, Pablo Sanz, Maite Blasco.
* Teatre (1976, República Dominicana) Primer Experimento de Teatro de adultos con Niños.Dirección: Rafael Gil Castro. Intérpretes: Erick Rodríguez, Mayda Sobrino i Luciano García Díaz.
* Televisió (1985). Intèrprets: Marisa Paredes (Adela), Juanjo Menéndez (Pedro) TP d'Or 1985 al millor actor espanyol, Fernando Delgado (Julián), Joaquín Kremel, Tony Isbert, María Silva.
* Teatre (1993). Direcció: Jaime Chávarri. Intérpretes: Cristina Higueras, Joaquín Hinojosa, Tony Isbert.
* Teatre (2013). Adaptat per Bernardo Sánchez Salas. Intèrprets: Pepe Viyuela, Carles Moreu i Susana Hernández.
* Teatre (2019). Representada el 8 de juliol de 2019 a les 20:30 al teatre Álvaro Valentín (Auditorio Miguel Delibes de Valladolid). Intèrprets: Cristina Hilennia (Adela), Pablo James (Pedro), Emilio Seco (Julián). Dirección: Pedro F. Palacios.

## Referències

* ↑ El baile Arxivat 2019-10-21 a Wayback Machine. a scenicrights.com
* ↑ TP de Oro (14): 1985, calabazas de éxito
* ↑ El guiño de 'Cuéntame' a la serie 'El baile' de TVE en 1985 Arxivat 2019-10-21 a Wayback Machine. elespanol.com
* Historia y antología del teatro español de posguerra. Varios autores. Página 260

## Enllaços externs

* El baile (versió de 1985) a Youtube
* El «baile» de Edgar Neville: un tiempo dormido de Víctor García Ruiz a la Biblioteca Cervantes Virtual
# El Serrat Alt (Castellar de la Ribera)

El Serrat Alt és una muntanya de 822 metres que es troba al municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.
A 320 metres al nord-oest hi trobem la masia de Les Cases, a 785 metres al nord-est, el cim del Serrat Escapçat, i a uns 400 metres al sud-oest, la casa de Viladebait.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Serrat Alt (Castellar de la Ribera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# El Serrat (la Vall d'en Bas)

El Serrat és una masia de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. És una antiga casa pairal de planta baixa i dues plantes pis. El conjunt es completa amb magatzems per a ús agrícola.

## Referències

* ↑ «Mas Serrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# El libro de las aguas

El libro de las aguas és una pel·lícula espanyola del 2008 dirigida per Antonio Giménez Rico ambientada en la postguerra espanyola amb un guió basada en l'obra de Alejandro López Andrada. Fou rodada a la comarca de Los Pedroches (Còrdova), i tenia un pressupost de 3 milions d'euros, dels que 600.000 els va aportar Canal Sur Televisión a canvi dels drets d'emissió per televisió. Fou estrenada l'11 de novembre de 2008 al Festival de Cinema Europeu de Sevilla.

## Sinopsi

Ángel Pedrosa torna al seu poble natal de Niebla (Còrdova), d'on va haver de fugir durant la guerra civil espanyola. Torna per a reconstruir la història de la seva família, perdonar-se a si mateix i per recordar als altres. Ángel embasta els retalls de la seva vida durant l'Espanya de la segona meitat de 1939. El seu primer amor, els odis de la postguerra, la intolerància i els passatges que va recórrer fins que va haver de fugir, precipitadament, fora de la seva pàtria per a no tornar fins a molts anys després.

## Repartiment

* Álex González - Ángel Pedrosa el 1939
* Fernando Luján - Ángel Pedrosa el 1975
* Elena Furiase - Amalia
* José Sancho... Don Lázaro
* Lolita Flores... Tía Lorenza
* Juan Jesús Valverde... Tío Braulio

## Nominacions i premis

Juan Jesús Valverde fou nominat al premi Unión de Actores al millor actor de repartiment de cinema.

## Referències

* ↑ Giménez-Rico: "El libro de las aguas" es una historia "triste" de posguerra, El Confidencial, 11 de novembre de 2008
* ↑ El libro de las aguas a Fotogramas
* ↑ Los candidatos de los XIX Premios Unión de Actores saltan a escena, El Mundo, 23 d'octubre de 2010