OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dmitri Khokhlov

Dmitri Khokhlov (Krasnodar, 22 de desembre de 1975) és un futbolista rus, que juga en la posició de migcampista.
Format al Kuban Krasnodar, el 1993 fitxa pel CSKA Moscou, on marca 15 gols en 62 partits. Després d'uns mesos al Torpedo de Moscou, marxa al PSV Eindhoven neerlandès, tot formant part de l'equip guanyador de l'Eredivisie 99/00. Aquell any fitxa per la Reial Societat, de la primera divisió espanyola. A l'equip basc és titular entre 2000 i 2002.
Al mercat d'hivern de la temporada 03/04 retorna al seu país per jugar amb el Lokomotiv de Moscou, amb qui s'imposa al campionat domèstic del 2004. Per al 2006 s'incorpora a un altre equip moscovita, el quart de la seua carrera, el Dinamo de Moscou.

## Selecció

Khokhlov ha estat internacional amb la selecció russa en 53 ocasions, tot marcant dos gols. Hi va participar en el Mundial del 2002 i a l'Eurocopa de 1996.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Juan Ramón Ezeiza

Juan Ramón Ezeiza —en la seva època: Juan Ramón de Ezeyza Alvares— (Gualeguay, Entre Ríos, 1798 – Buenos Aires, gener de 1864) va ser un estancier i coronel argentí, que va participar en les guerres civils a la província de Buenos Aires. La localitat d'Ezeiza, propera a la ciutat de Buenos Aires, porta per nom el seu cognom en honor del seu fill José María; per ell, porta el seu nom l'Aeroport d'Ezeiza, porta d'entrada internacional de la capital argentina.

## Biografia

En la seva joventut va ser un petit estancier de la seva província natal. Va destacar com a oficial de l'exèrcit provincial en les lluites contra Buenos Aires. Va acompanyar al cabdill Eusebio Hereñú en la seva defecció de 1818, i es va incorporar a l'exèrcit de la província de Buenos Aires fins al 1822, en què en va obtenir la baixa.
Va aprofitar la llei d'emfiteusi del govern de Martín Rodríguez per comprar una estància en el partit de Dolores, l'Estancia del Durazno. Va tenir un important desenvolupament ramader i va arribar a ser molt ric i influent. Era jutge de pau del Partido de Mar Chiquita al moment de produir-se el bloqueig francès al Riu de la Plata, l'any 1838. Com als altres ramaders, això li va causar alguns problemes econòmics; d'altra banda, la pressió moral exercida pels oficials federals el va dur a l'oposició.

### Revolució

Es va unir a la revolució dels Libres del Sur, dirigida per Pedro Castelli, Ambrosio Crámer i Manuel Rico, i va convèncer els seus peons de que anessin a lluitar en defensa de Rosas, amb la qual cosa va reunir a Dolores una gran quantitat de gautxos, entre empleats seus i veïns. Amb ells es va traslladar, al costat de la resta de l'exèrcit, fins a Chascomús, on van ser atacats per tropes del govern. Abans d'iniciar-se la Batalla de Chascomús, el cap enemic es va identificar com Prudencio Rosas, germà del Restaurador, i molts gautxos van abandonar l'exèrcit. Van ser completament derrotats.
Ezeiza va fugir del camp de batalla acompanyant al coronel Castelli, que es va aturar a descansar al costat de la Llacuna del Durazno, on estava l'estada. Allí va ser atrapat i decapitat per una partida federal, mentre Ezeiza salvava la seva vida per casualitat. Va fugir a l'Uruguai tornant a la seva estància anys més tard, i no va ser molestat fins al final del govern de Rosas.
Va donar suport a la revolució de l'11 de setembre de 1852 i a la segregació de l'Estat de Buenos Aires. Va recolzar militar i econòmicament a les forces portenyes que van recolzar al govern contra les forces d'Hilario Lagos, i va participar en la Batalla de San Gregorio, derrota portenya, en la qual va ser pres presoner. Durant tot el setge de Buenos Aires va romandre pres a Flores. Als anys següents es va exiliar a Entre Ríos, i va tornar a Buenos Aires després de la Batalla de Cepeda i del Pacte de San José de Flores.
Va morir a Buenos Aires el 1864.

## Referències

* ↑ Genealogía, Número 8, pàg. 292.

## Bibliografia

* Cutolo, Vicente, Nuevo diccionario biográfico argentino, 7 volums, Ed. Elx, Bs. As., 1968-1985.
* Carranza, Ángel J. La revolución del 39 en el sud de Buenos Aires, Ed. Hyspamérica, Bs. As., 1988. ISBN 950-614-815-5
# Alex Randolph

Alexander Randolph (4 de maig de 1922 – Venècia, 28 d'abril de 2004) fou un escriptor estatunidenc i autor de jocs de taula, especialment conegut per jocs com TwixT, Inkognito (amb Leo Colovini), Raj i Ricochet Robot (Rasende Roboten).

## Biografia

Randolph era fill de «pares rics», en les seves pròpies paraules, i assistí a una escola privada a Suïssa. Va passar els seus primers anys treballant en diverses ocupacions, inclosa la intel·ligència militar i com a editor publicitari a Boston.

### Creació de jocs

El 1961, Randolph es va traslladar al Japó i va iniciar una carrera com a creador i desenvolupador professional de jocs, amb el seu primer treball, el joc de connexió TwixT. Durant aquest temps, també es va convertir en un jugador dan de shogi. El 1962, Randolph (juntament amb Sid Sackson) va rebre l'encàrrec de començar una nova divisió de jocs per a l'empresa Minnesota Mining and Manufacturing (3M). Mitjançant aquesta divisió de 3M, Randolph va crear i publicar jocs com Breakthru, Evade, Oh-Wah-Ree i TwixT.
Randolph es va traslladar a Venècia el 1968, on continuà la seva carrera com a desenvolupador de jocs amb l'empresa Venice Connection, creada amb Dario De Toffoli i Leo Colovini. Randolph va morir als 82 anys a Venècia, el 28 d'abril de 2004.

## Premis

Randolph va rebre el prestigiós Spiel des Jahres l'any 1982 pel seu joc Enchanted Forest, i el 1992 el premi especial Deutscher Spiele Preis.

## Referències

* ↑ «Alex Randolph | Board Game Designer | BoardGameGeek». [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «Luding ist umgezogen». Ftp.informatik.rwth-aachen.de. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2017. [Consulta: 30 desembre 2017].
* 1 2 Whitehill, Bruce. «Alex Randolph—A Life of Games». The Big Game Hunter, 05-02-2011. [Consulta: 10 juliol 2012].
* ↑ «studiogiochi - Alex Randolph». Studiogiochi.com. Arxivat de l'original el 13 de gener 2017. [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «1982 Spiel des Jahres Winner | Board Game Honor | BoardGameGeek». [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «1992 Deutscher Spiele Preis Special Prize Winner | Board Game Honor | BoardGameGeek». [Consulta: 14 setembre 2019].
# Waleed Al-Salam

Waleed Al-Salam (àrab: وليد السلام, Walīd as-Salām) (Bagdad, 15 de juliol de 1926 - Edmonton, 14 d'abril de 1996) va ser un matemàtic que va introduir els polinomis d'Al-Salam-Chihara, els polinomis d'Al-Salam-Carlitz, els polinomis q-Konhauser i els polinomis d'Al-Salam-Ismail. Va ser professor emèrit a la Universitat d'Alberta.
Nascut a Bagdad (Iraq), Al-Salam es va llicenciar en enginyeria física (1950) i M.A. en matemàtiques (1951) per la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Va completar la seva formació a la Universitat Duke, rebent el seu doctorat per la seva tesi sobre polinomis de Bessel (1958).

## Referències

* ↑ Chiahara, T.S. «In Memoriam: Waleed Al-Salam» (en anglès). Journal of Approximation Theory, 01-11-1998.

## Bibliografia

* Chihara, Theodore Seio; Ismail, Mourad E. H. «In memoriam: Waleed Al-Salam (July 15, 1926–April 13, 1996)» (en anglès). Journal of Approximation Theory, 95(2), 1998, pàg. 153–160. DOI: 10.1006/jath.1998.3301. ISSN: 0021-9045.
* Ismail, Mourad E. H.. «Waleed Al-Salam, 1926–1996». A: Algebraic methods and q-special functions. Proceedings of the workshop dedicated to the memory of Waleed Al-Salam held at the Université de Montréal, Montréal, QC, May 21–26, 1996 (en anglès). 22, 1999 (CRM Proc. Lecture Notes). ISBN 978-0-8218-2026-1.

## Enllaços externs

* Waleed Al-Salam 1926-1996 (anglès)
* Waleed Al-Salam al Mathematics Genealogy Project. (anglès)
# Vera (cràter)

* No s'ha de confondre amb Vega (cràter) o Veta (cràter).
Vera (del nom de dona en llatí Vera) és un petit cràter situat a la part central del Oceanus Procellarum, a la cara visible de la Lluna. El cràter està envoltat per les Rimae Prinz, amb el cràter Ivan molt proper al nord-est i Prinz al sud-sud-oest. Altres cràters propers són Van Biesbroeck, Krieger, Rocco i Ruth al nord-oest; i Ångström a l'est nord-est. També a l'oest del cràter apareixen les Rimae Aristarchus, i a l'est les muntanyes Harbinger.
La Rima Prinz és un canal sinuós (una rima lunar) tallat pel flux de lava. És just al nord del cràter Prinz, a uns 100 km a l'est de l'altiplà d'Aristarchus, a l'Oceanus Procellarum. Se suposa que la font de la lava és el mateix cràter Vera. Junts creen l'aparença d'una serp amb el cap prop de la vora del cràter Prinz i el cos que s'estén uns 75 km, primer a l'oest i després gira bruscament cap al nord.
Abans de rebre el nom actual el 1976, Vera era denominada com el cràter satèl·lit Prinz A.

## Vegeu també

* Annex: cràters de la Lluna.
* Selenografia.

## Referències

* ↑ Кратер Иван на карте LAC-39
* ↑ Scientific Visualization Studio (NASA). Rima Prinz and Vera
* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.
# Barranc de Naens

El barranc de Naens és un barranc afluent del riu Bòssia, de la conca de la Noguera Pallaresa. Discorre íntegrament pel terme de Senterada, al Pallars Jussà.
Es forma per la unió de la llau de les Baneres i del barranc de la Foradada a la partida de la Foradada, al sud-oest del poble que li dona nom, Naens. Des d'aquest lloc s'adreça cap al nord-est, bàsicament, però fent revolts a causa de l'orografia del lloc, i aviat rep per l'esquerra la llau de Sant Martí, i per la dreta, tot seguit, la llau de Roca Canera, just al sud del poble de Naens.
Sempre cap al nord-est, va a cercar la vall de Bellera, i troba, per la dreta, la llaueta de les Segueleres. De seguida, després de trobar la borda del Pau, s'aboca en el Bòssia.

## Referències

* ↑ «Barranc de Naens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paarl

És la tercera ciutat i assentament europeu més antiga de la República de Sud-àfrica (després de Ciutat del Cap i Stellenbosch) i la ciutat més gran del Cap Winelands. Està situada a uns 60 km al nord-est de Ciutat del Cap a la província del Cap Occidental.
Paarl va obtenir atenció internacional quan, l'11 de febrer de 1990, Nelson Mandela va sortir del Centre Penitenciari de Victor Verster de Paarl(ara conegut com a Drakenstein Correctional Centre), amb una cobertura de televisió internacional en directe, que va acabar amb els seus 27 anys de presó i va començar el camí cap a la fi de l'apartheid.

## Referències

* ↑ Raper, P. E.. Paarl.
* ↑ BBC on this Day 11 Feb 1990: Freedom of Nelson Mandela
# Dret estatutari

En països amb sistema de dret anglosaxó, es coneix com a dret estatutari la font del dret constituïda pel conjunt de lleis aprovades pels cossos legislatius mitjançant un document formal (statute, en anglès), en oposició al dret comú (common law) constituït pels precedents formats per les decisions judicials i a les normes reglamentàries promulgades per l'executiu.
En països amb sistema de dret civil, el terme dret estatutari s'aplica al dret derivat dels estatuts que estableixen una organització administrativa i en particular a Espanya s'aplica al dret derivat dels estatuts d'autonomia.
Aquesta distinció del dret estatutari com a provinent d'un estatut (amb el significat que tingui estatut en cada sistema legal) davant les altres fonts del dret, també s'aplica als drets subjectius (o sigui, de les persones) que es deriven d'un estatut en contrast amb els drets subjectius que són reconeguts per altres fonts.
Així, a Espanya, són drets estatutaris dels ciutadans els drets subjectius reconeguts pels estatuts d'autonomia. Aquests drets estatutaris no poden ser aplicats de manera que suposin una reducció dels drets fonamentals reconeguts a la Constitució espanyola ni als convenis internacionals. A l'estatut de Catalunya del 2006 estan recollits als títol primer i se'n preveu la garantia pel Consell de Garanties Estatutàries i el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya. A l'estatut de les Illes Balears de 2007 es recullen als articles 13 a 28, i l'estatut de la Comunitat Valenciana de 2006 es recullen alguns drets estatutaris però de forma dispersa.

## Referències

* ↑ «Common law - The modernization of common law in Great Britain». Encyclopedia Britannica.
* ↑ RAE. «Definición de derecho estatutario - Diccionario panhispánico del español jurídico - RAE» (en castellà). [Consulta: 7 desembre 2021].
* ↑ Pintor Ruiz, J. J.. «Derecho internacional Privado». A: Nueva Enciclopedia jurídica, I, 1950, p. 546-550.
* 1 2 3 4 5 6 «drets estatutaris | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 desembre 2021].
* ↑ «What is a statutory right? Definition and Applications» (en anglès americà). [Consulta: 7 setembre 2022].
# Juanni Spano

Juanni Spano (en sard, però més sovint en italià: Giovanni Spano o Spanu) (Ploaghe, Sardenya 1803- Càller, 1882) fou un capellà i lingüísta sard, considerat un dels fundadors de la recerca arqueològica a Sardenya.
El 1825 es graduà en teologia a Sàsser, s'ordenà el 1830 i el 1854 arribaria a dirigir l'Ateneu de Càller. Va compondre Ortografia sarda e nazionale, ossia grammatica della lingua loguderese paragonata all'italiana (1840), primer intent de cercar una ortografia unificada de la llengua sarda, que divideix la llengua en quatre dialectes, i proposa la unificació basada en el dialecte del Logudor i Vocabolario sardo-italiano e italiano-sardo (1851-1852). També compongué el Bollettino Archeologico Sardo (1855-1861) en quatre volums, Guida di Cagliari e dei suoi dintorni (1856), Guida del Duomo di Cagliari (1856), Storia e descrizione dell'Anfiteatro Romano di Cagliari (1868). El 1871 fou nomenat senador del regne d'Itàlia i catedràtic a Torí.

## Obres
### Divulgació

* Guida di Cagliari e dei suoi dintorni (1856)
* Guida del Duomo di Cagliari (1856)
* Note, aggiunte e emendamenti all'Itinerario dell'isola di Sardegna di Alberto della Marmora (1865)
* Storia e descrizione dell'Anfiteatro Romano di Cagliari (1868)
* Abbecedario storico degli uomini illustri sardi scoperti ultimamente nelle pergamene, codici ed in altri monumenti antichi : con appendice Dell'Itinerario antico della Sardegna (1869)
* Acque termali di San Saturnino presso Benetutti (1870)
* Storia degli ebrei in Sardegna (1875)
* Alberto della Marmora, la sua vita e i suoi lavori in Sardegna e la medaglia fatta coniare dal municipio di Cagliari (1875)

### Llengua sarda

* Ortografia sarda e nazionale, ossia grammatica della lingua loguderese paragonata all'italiana (1840)
* Vocabolario sardo-italiano e italiano-sardo (1851-52)
* Vocabolario sardo geografico, patronimico e etimologico (1872)

### Arqueologia

* L'antica città di Tharros (1851)
* Bullettino archeologico sardo ossia raccolta dei monumenti antichi in ogni genere di tutta l'isola di Sardegna (1855-1861)
* I nuraghi di Sardegna (1867)

## Enllaços externs

* Breu bibliografia (italià)
# Alberic de Cîteaux

Sant Alberic de Cîteaux (Borgonya, segle xi - Abadia de Cîteaux, 26 de gener de 1108) va ser un monjo, cofundador de l'Orde del Cister.

## Biografia

No hi ha dades sobre la seva infantesa. Només se sap que, de jove, va voler fer vida religiosa i es posà sota la guia de Robert de Molesme, que havia format una comunitat prop de Tonnerre. El lloc, però, era desavinent per a fundar-hi un monestir, per la qual cosa, el 1075 van marxar a Molesme, on es fundà el monestir. Robert en fou el primer abat, i Alberic el prior.
Aviat, però, la comunitat va tenir problemes de convivència i alguns monjos es rebel·laren; Robert i Alberic van marxar-ne fins que els altres monjos els cridaren i els demanaren que tornessin. Aquests, però, veient que no hi podrien dur a terme el seu ideal monàstic, van anar, amb alguns dels monjos, fins a Cîteaux, a la diòcesi de Chalon-sur-Saône, on el 1098 fundaren una comunitat amb una forma de vida diferent a la benedictina i que va ser l'origen de l'Orde Cistercenc. Alberic, molt devot de la Mare de Déu, va posar l'orde sota la protecció de Maria.
Alberic en fou l'abat quan Rober, per ordre del papa Urbà II, va deixar el monestir. Ho fou fins al 26 de gener de 1108, quan morí. Alberic va fer, durant l'abadiat, que la regla de vida de la comunitat fos més austera; introduí la caputxa blanca a l'hàbit cistercenc.
* Pintura amb els tres fundadors de l'Orde Cistercenc (Alberic, a la dreta
* Alberic rebent l'hàbit de la Mare de Déu (Abadia de Zirc, ca. 1740)
* Restes de l'abadia de Cîteaux.

## Referències

* 1 2 3 4 Roca i Costa, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Base, S.A., octubre de 2014, p. 79. ISBN 9788416166220.

## Bibliografia

* "Alberic of Cîteaux", a St. Patrick's Church website Arxivat 2011-01-23 a Wayback Machine.
* "History of the Cistercians", en Catholic Encyclopedia
# Victòria della Rovere

Victòria della Rovere (en italià: Vittoria della Rovere (Urbino, Ducat d'Urbino 1622 - Pisa, Gran Ducat de Toscana 1694) fou una princesa d'Urbino que va esdevenir gran duquessa consort de Toscana. Dintre de la seua cort de dames, es pot destacar a Giovanna Fratellini, pintora barroca.

## Orígens familiars

Va néixer el 7 de febrer de 1622 a la ciutat d'Urbino sent filla de Frederic Ubald della Rovere i Clàudia de Mèdici. Fou neta per línia paterna de Francesc Maria II della Rovere i Livia della Rovere, i per línia materna de Ferran I de Mèdici i Cristina de Lorena, sent l'última en la línia dinàstica de la família della Rovere.

## Legítima hereva

Si bé Victòria era la legítima hereva del Ducat d'Urbino de mans del seu avi Francesc Maria II (el seu pare morí precipitadament el 1623), no es considerà la possibilitat que el ducat passés a mans d'una dona i d'aquesta a la família Mèdici, motiu pel qual fou annexat als Estats Pontificis per part del papa Urbà VIII. El 1631, adduint els seus drets dinàstics, els Mèdici reberen com a compensació la rica col·lecció d'art de la família della Rovere, que actualment es conserva als Uffizi i al Palau Pitti de Florència.

## Núpcies i descendents

Victòria fou promesa al seu cosí Ferran II de Mèdici, fill de Cosme II de Mèdici i Maria Magdalena d'Àustria, l'any 1623, si bé el matrimoni no es realitzà fins al 26 de setembre de 1633. D'aquesta unió nasqueren:
* Cosme de Mèdici (1639)
* Cosme III de Mèdici (1642-1723), Gran Duc de Toscana
* Francesc Maria de Mèdici (1660-1711), cardenal
El matrimoni entre ambdós fou infeliç, i després de descobrir la infidelitat del seu espòs, Victòria della Rovere visqué separada d'ell durant molt de temps. Retirada al convent de Montalve, morí el 6 de març de 1694 a la ciutat de Pisa.

## Referències

* ↑ "Women in the Act of Painting."
* ↑ Enciclopedia Espasa

## Enllaços externs

* (anglès) http://genealogy.euweb.cz/italy/rovere.html
# Ben Uzoh

Ben Uzoh (març de 1988, San Antonio, Texas) és un jugador de bàsquet professional estatunidenc que juga pels New Jersey Nets.

## Referències

* ↑ «Ben Uzoh: Estadístiques» (en anglès). ESPN. [Consulta: 31 març 2011].
# Districte de Mělník

El districte de Mělník - (txec) Okres Mělník - és un dels tres districtes de la regió de Bohèmia Central, a la República Txeca. La capital és Mělník.

## Llista de municipis

Býkev - Byšice - Čakovičky - Čečelice - Chlumín - Chorušice - Chvatěruby - Cítov - Dobřeň - Dolany - Dolní Beřkovice - Dolní Zimoř - Dřínov - Horní Počaply - Hořín - Hostín - Hostín u Vojkovic - Jeviněves - Kadlín - Kanina - Kly - Kojetice - Kokořín - Kostelec nad Labem - Kozomín - Kralupy nad Vltavou - Křenek - Ledčice - Lhotka - Liběchov - Libiš - Liblice - Lobeč - Lobkovice - Lužec nad Vltavou - Malý Újezd - Medonosy - Mělnické Vtelno - Mělník - Mšeno - Nebužely - Nedomice - Nelahozeves - Neratovice - Nosálov - Nová Ves - Obříství - Olovnice - Ovčáry - Postřižín - Řepín - Spomyšl - Stránka - Střemy - Tišice - Tuhaň - Tupadly - Újezdec - Úžice - Velký Borek - Veltrusy - Vidim - Vojkovice - Vraňany - Všestudy - Všetaty - Vysoká - Zálezlice - Želízy - Zlončice - Zlosyň

## Referències

* ↑ «Okres Mělník» (en txec). Oficina txeca d'estadística (CZSO), 2020.
# Juanma Castaño

Juanma Castaño (Gijón, 10 de maig de 1977), és un periodista asturià, col·laborador des del 1993 de la Cadena SER. Actualment treballa al Tiempo de Juego de la COPE i presenta els caps de setmana els esports en l'informatiu de Cuatro.
Precisament, el 1993 començà a participar al programa Jóvenes y campeones de la Cadena SER de Gijón, d'on passà al famós Carrusel Deportivo i a Gijón SER Deportivos comentant els partits del Real Sporting. Després aniria a la seu central de la companyia, a Madrid, convertint-se així en un dels col·laboradors més coneguts de la cadena i participant també en programes de televisió com l'antic programa de Maracaná de la cadena Cuatro, presentat pel seu company Paco González.
Tots els caps de setmana en els informatius de Cuatro, presenta els esports amb el seu company Nico Abad.
La cadena Cuatro emeté l'Eurocopa 2008 i ell estigué de corresponsal i reporter, amb Manolo Lama o Manu Carreño. Precisament, després que la selecció espanyola guanyés l'Eurocopa, en eixir del vestidor, alguns jugadors sortiren a banyar amb xampany al reporter que els havia seguit dia i nit en cada concentració i en cada partit.
# Aldeno

Aldeno és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 3.000 habitants. Limita amb els municipis de Besenello, Cimone, Garniga Terme, Nomi, Pomarolo iTrento

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Daniele Baldo | Llista cívica |

## Referències

* ↑ «Aldeno - Trentino - Italy» (en anglès). trentino.com.
# Wat huet e gesot?

Wat huet e gesot? (luxemburguès; en català, Què va dir ell?) és una pel·lícula luxemburguesa realitzada el 1981 i dirigida per Paul Scheuer. La pel·lícula narra la vida quotidiana dels estudiants de secundària a Diekirch.

## Referències

* ↑ «Wat huet e gesot?». CNA. [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ «WAT E HUET GESOT?». CNA. [Consulta: 4 desembre 2015].