OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matilde Ortoneda y Torrens

Matilde Ortoneda y Torrens (Madrid, 21 de juny de 1837—?, ?) va ser una cantant soprano d'òpera i sarsuela espanyola.
Va cursar estudis musicals al Reial Conservatori Superior de Música de Madrid, iniciant la seva formació vocal el primer any amb Ángel Inzenga i la resta, un total de cinc anys, amb Baltasar Saldoni, obtenint el primer accèssit en un dels concursos durant el seu període com a alumna. Destacà com a belcantista, atès que hom afirma que la seva veu de soprano era robusta, d'execució neta i àgil i bona emissió de veu.
El 5 de febrer de 1862 va debutar al Teatro del Circo amb la sarsuela El dominó azul i el 1864 va participar en Propósito de mujer, cantant com a primera soprano, elogiada en ambdues funcions. Després anà a Barcelona, on està documentada entre 1867 i 1870, actuant a diversos concerts i funcions d'òpera realitzades a la ciutat. Per exemple, va actuar en l'òpera La Favorite de Gaetano Donizetti al Gran Teatre del Liceu (1868), o en el concert vocal i instrumental organitzat per la Societat Artística (1869), on cantà una ària del Tancredi de Rossini amb notable èxit.
Des de Barcelona va passar a Amèrica, passant primer per l'Havana i després a Puerto Rico, on consta com a membre d'una companyia encapçalada pel porto-riqueny Mateo Tizol, i en algun moment a Mèxic.
Es desconeixen la data i lloc de mort.

## Referències

* 1 2 3 4 Ballesteros Robles, Luis. Diccionario biográfico matritense (en castellà). Madrid: Ajuntament de Madrid, 1912, p. 488.
* 1 2 3 Morales Villar, María del Coral. Los tratados de canto en España durant el siglo XIX: técnica vocal e interpretación de la música lírica (tesi) (en castellà). Granada: Universitat de Granada, 2008, p. 129-130.
* 1 2 3 Saldoni Remendo, Baltasar. Diccionario biográfico-bibliográfico de efemérides de músicos españoles (en castellà). Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1868, p. 565-566.
* ↑ «La Favorite - Cronología liceísta» (en castellà). Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 8 abril 2021].
* ↑ Pasarell, Emilio Julio. Orígenes y desarrollo de la afición teatral en Puerto Rico (en castellà). vol. 1. San Juan: Universitat de Puerto Rico, 1951, p. 189-191.
* ↑ Molina, Antonio José. 150 años de zarzuela en Puerto Rico y Cuba (en castellà). San Juan: A. J. Molina, 1998, p. 49.
* ↑ Estrada Urroz, Rosalina. Sociabilidad y diversión en Puebla: del Imperio al Porfiriato (en castellà). Mèxic: Educación y Cultura, 2010.
# Mashonaland Occidental

Mashonaland Occidental (en anglès Mashonaland West) és una de les deu províncies de Zimbàbue. Ocupa una àrea de 57.441 km². La capital de la província és la ciutat de Chinhoyi.

## Departaments

Mashonaland Occidental es divideix en 6 departaments:
* Chegutu
* Hurungwe
* Kadoma
* Districte de Kariba
* Districte de Makonde
* Zvimba
# Mark Drakeford

Mark Drakeford (Sir Gaerfyrddin, 19 de setembre de 1954) és un polític gal·lès que milita al Partit Laborista de Gal·les, la branca del Partit Laborista al país. Des de 2018, ha estat el Primer Ministre de Gal·les (en que destacà la seva gestió per la pandèmia de COVID-19) i líder del Partit Laborista de Gal·les. Anteriorment, havia treballat al govern gal·lès com a secretari del gabinet de Finances de 2016 a 2018 i ministre de Salut i Serveis Socials de 2013 a 2016. Abans de ficar-se en la política en 2011 quan es va presentar a les eleccions a l'Assemblea Nacional de Gal·les de 2011 per Cardiff Oest, va exercicir de professor en la Universitat de Swansea de 1991 a 1995, en la Universitat de Gal·les de 1995 a 1999 i de Política Social i Ciències Socials Aplicades a la Universitat de Cardiff de 2003 a 2013.
Drakeford és àmpliament considerat com a pertanyent a l'ala esquerra del Partit Laborista, i compta amb el suport d'alguns membres de les bases laboristes gal·leses i de Momentum, un moviment popular vinculat al partit. Va ser l'únic membre del gabinet en actiu en qualsevol part del Regne Unit que va fer costat a Jeremy Corbyn en la seva candidatura a la direcció nacional del Partit Laborista en 2015, quan era ministre de Sanitat i Serveis Socials.
En l'1 d'octubre de 2017, va criticar durament la violenta repressió que va exercicir contra els votants catalans durant el referèndum sobre la independència a Catalunya. El març de 2020, Mark es reuní amb l'aleshores president del Parlament català, Roger Torrent.

## Referències

* ↑ NacióDigital. «Catalunya i Escòcia, més lluny que mai | NacióDigital». [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Drakeford, Rt Hon. Mark, PC 2019; Member (Lab) Cardiff West, Welsh Parliament (formerly National Assembly for Wales), since 2011; First Minister of Wales, since 2018» (en anglès). DOI: 10.1093/ww/9780199540884.001.0001/ww-9780199540884-e-257820. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ Williamson, David. «Mark Drakeford tipped to be next Welsh Labour leader» (en anglès), 06-04-2018. [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ «Mark Drakeford supports Jeremy Corbyn as Labour leader» (en anglès). BBC News, 14-08-2015.
* ↑ «https://twitter.com/fmwales/status/914499466375331840». [Consulta: 5 setembre 2021].
* ↑ ACN. «El president del Parlament Roger Torrent viatjarà a Gal·les i Anglaterra», 09-03-2020. [Consulta: 5 setembre 2021].
# Mea culpa

«Mea culpa» té aquests significats:
* Mea culpa (expressió), locució llatina
* Mea culpa (sèrie), sèrie de televisió de Xile
* Mea culpa (pel·lícula de 2014), thriller francès del 2014
* Mea Culpa (pel·lícula de 2024), thriller americà del 2024
# Meadow (Utah)

Meadow és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 254 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Meadow tenia 254 habitants, 94 habitatges, i 72 famílies. La densitat de població era de 196,1 habitants per km².
Dels 94 habitatges en un 34% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 23,4% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,7 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,22.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,3% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 22,8% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 21,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.000 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 13.378 $. Entorn del 6,6% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Meadow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Meadow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Medalla Nachingwea

La medalla Nachingwea és una medalla atorgada pel govern de Moçambic en reconeixement del mèrit extraordinari. Porta el nom d'una ciutat al sud Tanzània, Nachingwea, que era la base principal del Frelimo durant la guerra d'independència de Moçambic.
Entre els moçambiquesos que han estat guardonats amb aquesta medalla hi ha l'escultor Alberto Chissano (1982), el pintor Malangatana Ngwenya (1984), i el poeta José Craveirinha (1985).

## Referències

* ↑ Aos 90 anos, Kaunda é cidadão honorário de Moçambique, O Pais, 25 de juny de 2014
* ↑ Orders, Decorations and Medals of Mozambique
* ↑ Malatangana a portugalenlinha
* ↑ José Craveirinha a lusonda
# Ànima negra

Ànima negra (títol original: Anima nera) és una pel·lícula italiana dirigida per Roberto Rossellini, estrenada el 1962. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de molts anys de portar una vida dissoluta i qüestionable, Adriano decideix casar-se amb Marcella, una noia que ve d'una família de classe mitjana, la qual, però és contrària a aquest matrimoni i la repudia. El fosc passat d'Adrià reapareix amb Olga, una dona que el va donar siport i que li demana que li torni un deute que havia tingut en el passat.
Per fer front a aquesta demanda Adriano ha d'acceptar una herència d'un noble de Torí. Això posa de manifest que amb ell havia tingut una relació equívoca. Quan la germana del mort revela la veritat a Marcella, aquesta, disgustada, decideix abandonar Adriano. L'home, en aquest punt, comença una relació amb Mimosa, una dona de moralitat discutida.
Marcela, que s'ha penedit del seu acte, torna a casa amb el seu marit, on troba Mimosa, que li retraurà la seva incomprensió cap a Adriano, crítica que la dona sembla acceptar. Després intenta reconstruir la seva relació, però posant la condició que Adriano renunciï a l'herència. Així que vol convèncer el seu marit i parla llargament amb ell, que, avorrit, assenteix amb el cap, però només està fingint escoltar.

## Repartiment

* Vittorio Gassman: Adriano Zucchelli
* Nadja Tiller: Mimosa
* Annette Stroyberg: Marcella
* Yvonne Sanson: Olga Manfredi
* Tony Brown: Guidino, el germà de Marcella
* Rina Braido: Lucia
* Giuliano Cocuzzoli: Sergio
* Daniela Igliozzi: Giovanna
* Chery Million: Ballerina
* Armando Suscipi: Il cavaliere
* Eleonora Rossi Drago: Alessandra

## Referències

* ↑ esadir.cat. Ànima negra. esadir.cat.
* ↑ « Anima nera ». The New York Times.

## Enllaços externs

* Anima negra a BiFi.fr
# Notioprogonis

Els notioprogonis (Notioprogonia) són un subordre de l'ordre extint de mamífers dels notoungulats que inclou dues famílies: els henricosbòrnids i els notostilòpids. Cifelli ha arguït que el grup dels notioprogonis és parafilètic perquè inclou els avantpassats dels altres subordres.

## Referències

* ↑ Cifelli, Richard L. 1993. The phylogeny of the native South American ungulates. p. 195-216 a F. S. Szalay, M. J. Novacek i M. C. McKenna (editors.) Mammal Phylogeny, Volume 2, Placentals. Springer-Verlag, Nova York. ISBN 0-387-97853-4
# Trofeu San Andrés de ciclocròs

El Trofeu San Andrés de ciclocròs és una cursa ciclista de la modalitat de ciclocròs que es disputa cada desembre al poblet de Ametzaga al municipi basc de Zuia.

## Palmarès masculí

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Julen Zubero | Antonio Suárez | Zugaitz Ayuso |
| 2007 | David Seco | Javier Ruiz de Larrinaga | Àlex Izquierdo |
| 2008 | Javier Ruiz de Larrinaga | Antonio Suárez | David Seco |
| 2013 | Aketza Peña | Josep Betalú | Óscar Pujol |
| 2014 | Aitor Hernández | Javier Ruiz de Larrinaga | Kevin Suárez |
| 2015 | Aitor Hernández | Felipe Orts | Ismael Esteban |
| 2016 | Ismael Esteban | Kevin Suárez | Nadir Colledani |
| 2017 | Javier Ruiz de Larrinaga | Wietse Bosmans | Aitor Hernández |

## Palmarès femení

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2016 | Aida Nuño | Lucía González | Alicia González |
| 2017 | Aida Nuño | Elle Anderson | Lucía González |

## Referències

* ↑ «Ciclocross Ametzaga - IV Trofeo San Andres». naciodigital.cat, 29-11-2008 [Consulta: 8 desembre 2017]. Arxivat 9 de desembre 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-12-09. [Consulta: 8 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Palmarès masculí a sitiodeciclismo.net
* Palmarès femení a sitiodeciclismo.net
* Palmarès masculí a cyclebase.nl
* Palmarès femení a cyclebase.nl
# Popolasca

Popolasca (en cors Upulasca) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 36 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 59 | 59 | 43 | 39 | 31 | 36 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Lucien Costa | Divers droite | |
# Mechanicsburg

«Mechanicsburg» té aquests significats:
* Mechanicsburg (Illinois)
* Mechanicsburg (Ohio)
* Mechanicsburg (Pennsilvània)
# Pagana

La lex Pagana (de pagus 'camp') va ser una antiga llei romana aprovada en data desconeguda que prohibia a les dones que transitaven pels camins d'Itàlia d'anar filant o portant el fus descobert, mentre caminaven, ja que la tradició ho veia com a cosa contrària a la bona fructificació de les collites i la recol·lecció de fruits. No se'n sap res més d'aquesta llei.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 122 [Consulta: 12 abril 2022].
# Pabradė

Pabradė ( escoltar (?·pàg.)) (en polonès: Podbrodzie) és una ciutat del districte municipal de Švenčionys (Lituània). Situat a la vora del riu Žeimena, es troba a 38 quilòmetres al sud-oest de Švenčionys.
Pabradė és un lloc molt concorregut, ja que la via fèrria Vilnius-Daugavpils l'acosta a la ciutat. Va ser un petit poblat fins al segle xix, fins al 1862 data de la construcció del ferrocarril Varsòvia-Sant Petersburg.

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Lituània

## Enllaços externs

* Tour virtual de Pabradė (lituà)
# Pachín

Enrique Pérez Díaz, més comunament anomenat Pachín, (Torrelavega, 28 de desembre de 1938 - 10 de febrer de 2021) va ser un futbolista espanyol. Jugava de defensa.

## Biografia
### Club

Jugador del Reial Madrid, va passar a prop de 10 temporades al club. Va set vegades campió d'Espanya i va assolir dues lligues de la UEFA.
En el transcurs de la seva carrera de jugador, va jugar 33 partits en la Lliga de Campions de la UEFA i 195 partits a les divisions professionals espanyoles.

### Internacional

Pachín fou seleccionat 8 vegades amb l'equip d'Espanya entre 1960 i 1963.
Juga el seu primer partit en l'equip espanyol el 15 de maig de 1960 contra Anglaterra i el seu últim el 30 de maig de 1963 contra Irlanda del Nord.
Va formar part de la selecció espanyola al Mundial de Futbol de 1962 organitzat a Xile. Durant el mundial, juga dos partits: contra Mèxic i contra el Brasil.

## Carrera
### Jugador

* 1956-1957: Gimnástica de Torrelavega
* 1957-1958: Burgos CF
* 1958-1959: CA Osasuna
* 1959-1968: Reial Madrid CF
* 1968-1969: Reial Betis

### Entrenador

* 1973-1974: Reial Madrid CF (joves)
* 1974-1975: Galáctico Pegaso
* 1975-1976: Getafe Deportivo
* 1976-1977: CA Osasuna
* 1977-1978: AD Ceuta
* 1978-1979: Reial Valladolid
* 1979-1981: Llevant UE
* 1981: Córdoba CF
* 1982: AD Almería
* 1982-1983: Hércules CF
* 1984-1985: Llevant UD
* 1985-1986: Albacete Balompié
* 1987-1988: Llevant UD
* 1988-1989: Granada CF

## Palmarès

Amb el Real Madrid:
* Guanyador de la Lliga de Campions de la UEFA el 1960 i el 1966
* Guanyador de la Copa Intercontinental de 1960
* Campió d'Espanya el 1960-1961, 1961-1962, 1962-1963, 1963-1964, 1964-1965, 1966-1967 i 1967-1968
* Guanyador de la Copa del Rei de futbol el 1962

## Referències

* ↑ «Official Announcement: passing of Enrique Pérez 'Pachín'». realmadrid.com, 10-02-2020.
* ↑ Pachín a FootballDatabase.eu
* ↑ Pachín a BDFutbol
* ↑ 32370 a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Pachín Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Oinatz Bengoetxea Berasategi

Oinatz Bengoetxea Berasategi (Leitza (Navarra) 1984), més conegut com a Bengoetxea VI, és un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de davanter, en nòmina de l'empresa Asegarce.
Va debutar com a professional el 5 d'octubre de 2002 al Frontó Labrit de Pamplona, havent guanyat com a aficionat el campionat del món individual, el campionat d'Espanya i el de Navarra.
És nebot dels pilotaris Bengoetxea III i Bengoetxea IV.

## Palmarés

* Campió del Manomanista: 2008
* Subcampió per parelles: 2005
* Campió masters manomanista: 2010
* Campió del quatre i mig navarrès: 2011 i 2012
* Campió torneig de Nadal: 2005.

## Enllaços externs

* Fitxa de Bengoetxea VI a la web d'Asegarce Arxivat 2019-01-05 a Wayback Machine.
# Parc Nacional de Hallingskarvet

El Parc Nacional de Hallingskarvet (en noruec: Hallingskarvet nasjonalpark) és un parc nacional situat al centre de Noruega, que va ser establert pel govern el 22 de desembre de 2006. El parc es troba als municipis de Hol (comtat de Buskerud), d'Ulvik (comtat de Hordaland), i d'Aurland (comtat de Sogn og Fjordane). Més precisament, el parc comprèn l'altiplà Hallingskarv i les zones d'alta muntanya de l'oest del mateix. Inclou la glacera de Vargebreen, així com les valls de Såtedalen, Lengjedalen, Ynglesdalen, i parts de Raggsteindalen.
El parc nacional abasta 450 km² de la serra de Hallingskarvet i alberga grans reserves de rens salvatges, un factor important en l'establiment del parc. El punt més alt del parc nacional és Folarskardnuten, que aconsegueix una altura de 1.933 metres sobre el nivell del mar. El paisatge de Hallingskarvet va ser format per múltiples edats de gel. El parc mostra la història geològica i la connexió entre aquesta història i la variació de les espècies que hi viuen. Inclou àrees de valor especial i que són la llar d'espècies amenaçades o vulnerables, com la Draba cacuminum i la Botrychium lanceolatum.
La línia ferroviària de Bergen transcorre al llarg de la frontera sud del parc. No hi ha camí d'accés cap al costat sud del parc, de manera que l'estació de Finse, una parada de la línia de ferrocarril, és una de les poques formes en què les persones poden accedir a aquesta part del parc. La carretera comtal Noruega 50 passa a prop del límit nord del parc.
El primer element del topònim és halling (habitant de la vall de Hallingdal) i l'últim és la forma finita de skarv (muntanya o zona muntanyosa i sense vegetació).

## Referències

* ↑ Miljøverndepartementet. «Hallingskarvet nasjonalpark oppretta» (en noruec nynorsk). Regjeringa.no, 07-01-2007. Arxivat de l'original el 2007-02-06. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Parròquia de Sant Bartomeu (València)

La Parròquia de Sant Bartomeu fou una parròquia medieval de la ciutat de València. La parròquia de Sant Bartomeu rep el seu nom per l'església de Sant Bartomeu, de la que hui dia només queda el campanar i que fou enderrocada l'any 1944 després de l'incendi i els danys rebuts a la guerra civil espanyola. L'església enderrocada era del segle XVII i fou construïda sobre una original de l'any 1239, que al seu torn ho estava sobre una mesquita.
Geogràficament, la parròquia de Sant Bartomeu es trobava enmarcada entre la plaça dels Serrans al sud-est, el carrer dels Serrans a l'est, el portal de la Valldigna (pertanyent a la muralla àrab) a l'oest, el carrer dels Cavallers al sud i la muralla cristiana i el riu Túria al nord. Limitava amb les parròquies de Santa Creu a l'oest, Sant Llorenç a l'est, Sant Nicolau a l'est i al sud i Sant Miquel al sud-oest. La parròquia de Sant Bartomeu estava poblada majoritàriament per les classes populars, entre les quals es trobaven jornalers, artesans, estudiant i llauradors dels camps extramurs. Durant tota la seua història, Sant Bartomeu fou, junt amb Sant Salvador, una de les parròquies menys populoses.
L'origen de la parròquia es troba als anys posteriors a l'entrada del Rei Jaume I a la ciutat de València, qui establí sobre les antigues mesquites 13 esglésies parroquials que farien de divisió administrativa de la ciutat. Les parròquies es mantingueren en actiu com a divisió administrativa fins a poc després de la promulgació dels Decrets de Nova Planta, al segle xviii. En l'actualitat, el territori de l'antiga parròquia de Sant Bartomeu forma part del barri del Carme, al districte de Ciutat Vella (la València intramurs).

## Referències

* Reconquista, parroquias y distritos de la ciudad de Valencia (XIV-XVIII)
* Emilia Salvador Esteban: "Distritos urbanos en la Valencia moderna. Un proceso de secularización, racionalidad y concerción."
* ↑ http://www.jdiezarnal.com/valenciacolegiatadesanbartolomeapostol.html
* ↑ http://www.valencia.es/ayuntamiento/Infociudad_accesible.nsf/vDocumentosWebListado/5563DDCE7D56C8ACC12572C200242A59?OpenDocument&bdOrigen=&idapoyo=&nivel=3&lang=1
* ↑ TEIXIDOR, J., Antigüedades de Valencia, pàgs. 369-373, València 1895
# Partit Llibertari (Argentina)

El Partit Llibertari (PL, en castellà: Partido Libertario) és un partit polític argentí que promou elements del conservadorisme social i el llibertarisme de dreta econòmica i el minarquisme. Actualment el partit està liderat pel president Javier Milei, que va guanyar la segona volta de les eleccions generals argentines de 2023, va quedar segon a la primera volta de les eleccions generals i va ocupar el primer lloc a les eleccions primàries argentines amb el 29,86% dels vots. El partit també és membre fundador de la coalició La Llibertat Avança, que també està liderada per Javier Milei.
La ideologia del partit, segons la seva pròpia plataforma, se centra en el llibertarisme, defensant el lliure mercat i un estat mínim i laic, entre altres idees. Tanmateix, entre els seus seguidors, hi ha posicions que van des del liberalisme clàssic, l'ultraconservadorisme fins a l'anarcocapitalisme i els enfocaments transversals.
El partit ha obtingut l'autorització per donar suport a candidatures a nivell nacional. L'establiment de la Junta Executiva Nacional va tenir lloc a Rosario, amb la participació de líders llibertaris de diverses províncies. Està presidit per Ramiro Marra, que també ocupa el càrrec de legislador a la Legislatura de la ciutat de Buenos Aires. A més, el partit té un reconeixement legal nacional i està establert en onze districtes, inclosa la capital federal.

## Història

El partit va ser fundat el 2018 per una majoria de joves de diverses regions del país. Estaven connectats i agrupats a través de xarxes socials i fòrums de debat, tots simpatitzants de l'economista mediàtic Javier Milei. El 23 de febrer de l'any següent, durant un acte del partit a la capital federal organitzat pel Partit Llibertari, Milei es va afiliar públicament al partit i simultàniament va ser nomenat el seu president honorari.

## Referències

* 1 2 «Plataforma» (en castellà). Partido Libertario, 31-08-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-23. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Escrutinio definitivo de las PASO: se achicó la distancia entre los tres más votados» (en castellà), 31-08-2023. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Uncertainty mounts in Argentina as far-right wins in primary vote» (en anglès). Reuters, 14-08-2023 [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Misculin, Nicolás; Raszewski, Eliana; Grimberg, Candelaria «Argentine far-right outsider Javier Milei posts shock win in primary election» (en anglès). Reuters, 14-08-2023 [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ Sergio Morresi. «"Libertarios": ¿Nada nuevo bajo el sol?» (en castellà), 29-08-2021. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Quiénes son los jóvenes libertarios y por qué vuelven a la escena política» (en castellà). Ambito.com, 19-05-2019. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Milei, la estrategia de los zócalos» (en castellà). Revistacrisis.co.ar, 15-03-2021. [Consulta: 16 desembre 2023].
* ↑ «Qué hay detrás de las listas sábana» (en castellà). Chequeado.com. [Consulta: 16 desembre 2023].
# Pagirites

Els pagirites (en llatí: pagyritae, en grec antic Παγυρῖται) eren un poble de la Sarmàcia europea esmentat per Ptolemeu del que no se'n pot determinar el territori. El seu nom portaria la paraula gura o gora, que significa muntanya en les llengües eslaves.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Pagyritae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 7 agost 2021].