OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Russeifa

Russeifa (àrab: الرصيفه, ar-Ruṣayfa) és la tercera ciutat més poblada de Jordània.

## Situació

Situada a la vall del riu Zarqa, a l'eix que va d'Amman a Zarqa, forma part d'una àrea metropolitana amb aquestes dues, només superada a la regió de l'Orient Pròxim per la de Damasc.

## Població

El càlcul de població de 2012 és de 369.165 habitants, tercera del país, només per darrere de la capital, Amman, amb 1.243.908 i de Zarqa, amb 486.042. El seu terme municipal és petit, amb només 38 km², la qual cosa produeix una densitat de població de gairebé 10.000 h/km².

## Economia

Russeifa s'ubica a mig camí entre Amman i Zarqa, a uns 10 km de cadascuna d'elles i està adscrita administrativament a la Governació de Zarqa. Posseeix unes importants mines de fosfats que han marcat l'economia de la zona i també han propiciat l'establiment de diverses indústries pesants al seu entorn.

## Referències

* ↑ World Gazetter (castellà)
# Rovell d'ou (planta)

El rovell d'ou, Trollius europaeus, és una espècie de planta perenne dins la família ranunculàcia. És una planta nativa d'Europa, incloent els Països Catalans (només als Pirineus), i Àsia occidental.

## Descripció

Trollius europaeus és una herbàcia glabra de rizoma curt que creix fins a 60 cm d'alt amb flors grogues brillants de forma globular de fins a 3 cm de diàmetre. Els sèpals acolorits amaguen de 5 a 15 autèntics pètals incospicus i molts estams. Cada flor produeix un gran nombre de fol·licles. Les seves fulles estan profundament dividides amb de 3 a 5 lòbuls dentats.
Creix en terres pantanoses de zones ombrívoles, prats dalladors i formacions megafòrbiques i floreix de maig a juliol. És lleugerament tòxica i és purgant i rubefaent quan s'usa fresca. Als Pirineus creix entre els 1000 i els 2300m d'altitud

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* Blanchan, Neltje. Wild Flowers Worth Knowing. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2005.
* Perring, Franklin; Max Walters. Macmillan Field Guide to British Wildflowers. Macmillan, 1989. ISBN 0-333-44522-8.
# Sadóvoie (Volgograd)

* Per a altres significats, vegeu «Sadóvoie».
Sadóvoie (en rus: Садовое) és un poble de l'óblast de Volgograd, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 509 habitants.

## Referències

* ↑ «Газ пришел в хутор Ближнемельничный». Arxivat de l'original el 2018-01-04. [Consulta: 4 gener 2018].
# Saint-Médard

«Saint-Médard» té aquests significats:
* Saint-Médard (Charente), municipi francès al departament de Charente (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard (Charente Marítim), municipi francès al departament del Charente Marítim (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard (Deux-Sèvres), municipi francès al departament de Deux-Sèvres (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard (Gers), municipi francès al departament del Gers (regió d'Occitània)
* Saint-Médard (Haute-Garonne), municipi del departament de l'Alta Garona (regió de Migdia-Pirineus)
* Saint-Médard (Indre), municipi francès al departament de l'Indre (regió de Centre – Vall del Loira)
* Saint-Médard (Mosel·la), municipi francès al departament de Mosel·la (regió d'Alsàcia - Xampanya-Ardenes - Lorena)
* Saint-Médard (Òlt), municipi francès al departament de l'Òlt (regió de Migdia-Pirineus)
* Saint-Médard (Pirineus Atlàntics), municipi francès al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània)
* Saint-Médard-d'Aunis, municipi francès al departament del Charente Marítim (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard-d'Excideuil, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard-d'Eyrans, municipi francès al departament de la Gironda (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard-de-Guizières, municipi francès al departament de la Gironda (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard-de-Mussidan, municipi francès al departament de la Dordonya (regió de Nova Aquitània)
* Saint-Médard-de-Presque, municipi francès al departament de l'Òlt (regió de Migdia-Pirineus)
* Saint-Médard-en-Forez, municipi francès al departament del Loira (regió d'Alvèrnia - Roine-Alps)
* Saint-Médard-en-Jalles, municipi francès al departament de Gironda (regió d'Aquitània)
* Saint-Médard-La-Rochette, municipi de França al departament de Cruesa (regió de Llemosí)
* Saint-Médard-Nicourby, municipi francès al departament de l'Òlt (regió de Migdia-Pirineus)
* Saint-Médard-sur-Ille, municipi francès al departament d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya)
* Auge-Saint-Médard, municipi francès al departament de Charente (regió de Aquitània - Llemosí - Poitou-Charentes)
* Cantó de Saint-Médard-en-Jallescantó districte de Bordeus (departament de la Gironda, regió de Nova Aquitània)
* Magny-Saint-Médard, municipi francès al departament de la Costa d'Or (regió de Borgonya - Franc Comtat)
# Saint-Médard-sur-Ille

Saint-Médard-sur-Ille (en bretó Sant-Marzh-an-Il) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.274 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 692 | 736 | 753 | 1.002 | 1.040 | 1.154 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Dominique Guérin | |
| 2008- | Lionel Van Aertryck | |
# Santa Maria de Margalef

Santa Maria de Margalef és un monument del municipi de Torregrossa (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les restes de l'església de Sant Bartomeu de Margalef, que també és coneguda sota l'advocació de Sant Pere, són a ponent de l'antic vilatge de Margalef. Prop seu hi ha la capella moderna de Sant Bartomeu, del segle xviii, dins el recinte del casal de Margalef.
De l'antic edifici medieval només es conserva la façana de ponent, amb campanar d'espadanya. La porta del temple és en arc apuntat amb guardapols. Per indicis constructius conservats en el mur, l'església era coberta amb embigat de fusta. El parament del mur conservat evidencia una construcció tardana (finals segle xiii, inicis segle XIV), arrelat però a la tradició anterior. Façana de l'antiga església romànica de transició. Església d'una sola nau de reduïdes dimensions.Campanar de paret i porta austera d'arc apuntat sense cap mena de decoració.

## Història

Pertanyia al poblat de Margalef, que es despoblà el primer terç del segle xv a causa de la pesta i, segons els "Censos Manifestants" de 1429, els beneficis, retaules i ornaments del seu temple foren traslladats a l'església de Castelldans. Domènec de Monstuar, conseller de Lleida el 1379, fundà l'any 1396 la capella de Santa Maria de Margalef. El poble fou reconquerit per la casa de Cervera. La primera referència de l'església data de 1279 i 1280.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Margalef». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Sant Roc de l'Hospital de Ceret

Sant Roc de l'Hospital de Ceret és la vella capella de l'antic Hospital de Sant Pere de la vila de Ceret, del terme comunal del mateix nom, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a la cantonada del carrer de Pierre Rameil amb l'avinguda de Michel Aribaud, fora del nucli clos de la vila medieval, en un dels primers eixamplaments de Ceret.
L'antic hospital Sant Pere fou bastit el 1649. Avui dia la seva capella de Sant Roc es fa servir per a exposicions d'artistes contemporanis locals. Els vitralls, que evoquen les ones musicals, han estat fets el 1985 per Alfred Manessier. A l'entrada de la capella una peça de marbre blanc del segle xiv mostra les crucifixions de Sant Pau, a la dreta, i de Sant Pere, a l'esquerra.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «36 - Ceret». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 26. Sant Roc de Ceret». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Sant Roc de l'Hospital de Ceret en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant'Agata Fossili

Sant'Agata Fossili, (Sant'Àgata en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Carezzano, Cassano Spinola, Castellania, Gavazzana i Sardigliano.
Pertanyen al municipi les frazioni de Giusolana, Podigliano i Torre Sterpi.
# Sant Elies de Mediona

Sant Elies és un temple al terme municipal de Mediona (Alt Penedès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Capella d'una nau restaurada fa pocs anys. L'absis és romànic amb tres finestres, totes tapiades i dues deformades. A l'interior, existeixen dos arcs gòtics aguantant la teulada i un altre, més petit, que separa l'absis de la nau. La construcció és de molt bona qualitat.

## Notes

* ↑ «SANT ELIES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 octubre 2015].
# Santa Maria d'Anya

Santa Maria d'Anya és l'església parroquial d'Anya, del municipi d'Artesa de Segre (Noguera), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església parroquial de Santa Maria d'Anya s'emplaça al bell mig del nucli d'Anya, agregat del municipi d'Artesa de Segre, a la confluència entre el c/ Major i la plaça de l'Església. Es tracta d'un edifici aïllat amb una casa adossada al sud-est. Compta amb una planta quadrangular amb una sola nau i absis.
La façana principal compta amb una gran porta adovellada en arc de mig punt, just per sobre s'hi observa una petita finestra en la qual es va fer un petit rosetó al tram superior. El campanar, de cadireta de doble obertura, està rematat per una espadanya rematada per un petit arc de mig punt que compta amb una inscripció (1732). A costat i costat del campanar s'hi observen les traces de la darrera restauració, que afectaren sobretot a la teulada i al tram superior de la façana. La teulada, a doble vessant, està totalment reformada i modifica amb materials constructius actuals. Tan sols la teulada de l'absis compta encara amb lloses de pedra.
L'absis, situat al nord-est i enfrontat a la façana, és semicircular i s'hi pot observar una finestra espitllera descentrada de l'eix principal.
Els paraments són heterogenis, la façana compta amb un aparell constructiu regular amb blocs ben escairats i homogenis. Mentre que la resta de la construcció intercala blocs regulars amb d'altres de grans dimensions.

## Història

L'església parroquial de Santa Maria d'Anya compta amb molt poca informació històrica. Per una banda, segons la versió anterior de la fitxa d'inventari arquitectònic d'aquest element existia la inscripció "1643" a la llinda de la porta; malauradament aquesta inscripció ja no hi és, però podria indicar la construcció del temple. Per altra banda, al campanille sí que s'hi pot observar la inscripció "1732", que podria indicar la construcció d'aquesta addició. Sembla que la parròquia va pertànyer a Sant Pere d'Àger fins a la desamortització.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria d'Anya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 gener 2016].

## Enllaços externs

* Santa Maria d'Anya Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Salmophasia untrahi

Salmophasia untrahi és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Sant Germièr (Alta Garona)

Sant Germièr (francès Saint-Germier) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Sant Germà de Pernui

Sant Germà de Pernui és l'església del despoblat de Pernui, al terme municipal de Sort, dins del seu antic terme municipal primigeni, a la comarca del Pallars Sobirà.
Era una església petita, de nau rectangular i campanar d'espadanya.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Germà de Pernui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Joan i Sant Cerní de Tolosa

Sant Joan i Sant Cerní de Tolosa és una església del municipi de Canejan (Vall d'Aran) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'entrada és al mur de migdia i és d'estil neoclàssic, realitzada en forma d'arc del triomf a base de pedra escairada. La capçalera presenta un absis de planta quadrada i coberta a tres vessants. Consta de tres grans obertures al sud. (amb dos contraforts) i una sagristia adossada al sud est. La planta és d'una nau amb coberta a dues vessants i volta de canó seguit. El presbiteri està format per tres arcs de mig sobre pilars quadrangulars. El campanar romà adjunt a l'extrem W i sembla de construcció força moderna també, amb les cantonades de totxo massís vist. És de planta quadrada i té coberta piramidal. Sota un rellotge de sol (a la paret Sud) hi ha encastada una pedra on hi ha representada una còfia de bisbe i un bàcul on s'indica l'any 1723. Conserva una pica benitera de marbre del segle xvi.

## Història

El primer cop que trobem documentat el lloc és el 1278 amb el nom de Caneia L'església de Sant Sernith o Serni de tolosa és la parroquial. Tot i que el seu origen és medieval, ha estat molt reformada al segle xix (1818), segons figura actualment a la dovella central de la portada i de la construcció primitiva pràcticament no ens en queden restes arqueològiques.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Joan i Sant Cerní de Tolosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Saviner (partida)

Saviner és una partida del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori del poble de Toralla.
Està situat a llevant de Toralla, al vessant sud-oriental de la muntanya de Saviner, al nord de la Carretera de Toralla. És al nord-oest de lo Batllet i al nord-est de Comellans.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Pere (monestir de l'Escorial)

Sant Pere, actualment en el Monestir de l'Escorial, és un quadre d'El Greco, que consta amb el número 274 en el catàleg d'obres d'aquest pintor, realitzat pel seu especialista Harold Wethey.

## Anàlisi

Oli sobre llenç; 207 x 105 cm.; circa 1608; Monestir d'El Escorial, Comunitat de Madrid.
Aquesta pintura és el pendant del Sant Ildefons (Monestir de l'Escorial). Aquestes dues obres no apareixen citades a la descripció del Monestir realitzada pel pare Francisco de los Santos l'any 1657, però sí que ho són a l'inventari de l'any 1698. Per tant, ambdós llenços degueren entrar a l'Escorial entre les dues dates esmentades.
Aquesta obra va ésser retallada, perdent-se bona part de la seva forma corva, a la part superior.
Amb aquest llenç i el seu pendant, El Greco inicia la seva etapa final, després del moment crític de les pintures del Retaules d'Illescas. En aquesta nova etapa dominen el cànon allargat, la deformació, un major barroquisme i una inusitada llibertat pictòrica. La indumentària esdevé valuosa en si mateixa, al marge de la seva funció representativa. El dibuix, tot i ésser perfecte, és desbordat pel color i la qualitat de les textures.
En aquest llenç dominen el groc del mantell i el color grisós del celatge, formant interessants jocs de llums i ombres. La llum desfà en gran part la concreció de les línies, i només el gran mestratge d'El Greco, representant el volum i suggerint la massa del cos, aconsegueix que la figura no s'esvaeixi. Per aquest motiu, accentua els contorns a l'espatlla esquerra i a la part alta del braç de Sant Pere, mentre fa el contrari a la part baixa del mantell. Tant la qualitat inventiva, la improvisació, com la dissolució ensems, es fan paleses a l'espectacular cap de la figura.

## Procedència

* Església de San Vicente, Toledo (fins circa 1660)

## Referències

* ↑ «A description of the Royal Palace, and Monastery of St. Laurence, called the Escurial ; and of the Chapel Royal of... (1760) - Francisco de los Santos (Jer.), 1617-1699». Biblioteca Digital de la Comunidad de Madrid..
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 157.
* ↑ Gudiol, José. op. cit., p. 235-236.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío, Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690.
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1.
# Santa Maria de Jesús

«Santa Maria de Jesús» té aquests significats:
* Santa Maria de Jesús (Figueres), convent franciscà instituït durant la segona meitat del segle xvi i desamortitzat al segle xix, la comunitat fou dissolta, l'església derruïda i el claustre aprofitat parcialment en la construcció de l'Institut de Figueres
* Santa Maria de Jesús de Gràcia, església al carrer Gràcia de Barcelona
* Santa Maria de Jesús (Centelles), església al municipi de Centelles (Osona)
# Schelling

«Schelling» té aquests significats:
* Ernest Schelling (Belvidere, Nova Jersey, 1876- 1939), compositor i pianista estatunidenc
* Friedrich Schelling (Leonberg, Baden-Württemberg, 1775 - Ragaz, 1854), filòsof alemany exponent de l'idealisme i del romanticisme alemany
* Thomas Schelling (Oakland, 1921 - 2016), economista i professor universitari estatunidenc, guardonat amb el Premi Nobel d'Economia
# Sant Miquel de Roní

Sant Miquel de Roní és un santuari del poble de Roní, dins de l'antic terme municipal primigeni de Rialb, a la comarca del Pallars Sobirà.
És a poc més d'un quilòmetre i mig a l'est-sud-est del poble de Roní, en el vessant oriental del cim de Santa Fe.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Rialb de Noguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Miquel de Roní en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santiago Garrigó Tortajada

Santiago Garrigó Tortajada (Barcelona, 12 d'abril de 1929 - Barcelona, 28 de novembre de 2017) fou un futbolista català de la dècada de 1950.
Jugava a la posició de porter. Va ser jugador de l'equip amateur del RCD Espanyol. Amb el primer equip només disputà un partit de lliga la temporada 1949-50. Només juga tres minuts com a substitut de Valero en el partit Gimnàstic 3 - Espanyol 1, el 30-10-1949.
La temporada 1950-51 fitxà per la UE Sant Andreu.

## Referències

* ↑ «Necrològica». rememori.com. [Consulta: 9 abril 2019].
* 1 2 3 «Fitxa de Garrigó». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ Santiago Garrigó Tortajada a BDFutbol
* ↑ «El San Andrés». Mundo Deportivo, 16-09-1950. [Consulta: 9 abril 2019].
# Segona batalla de Cobadin

La Segona batalla de Cobadin va ser una batalla que es va lliurar del 19 al 25 d'octubre de 1916 al Front de Romania de la Primera Guerra Mundial entre les Potències Centrals, principalment el 3r Exèrcit búlgar i la Triple Entesa, representats per l'exèrcit rus-romanès de Dobrogea.
La batalla va acabar amb una victòria decisiva per a les Potències Centrals i l'ocupació del port estratègic de Constanţa i la captura del ferrocarril entre aquesta ciutat i Cernavodă.

## Conseqüències
### Batalla del delta del Danubi

Malgrat la pèrdua romanesa de la major part de Dobrudja, la victòria defensiva romanesa a Tulcea el gener de 1917, combinada amb les accions del creuer romanès Elisabeta a la desembocadura del Danubi, va assegurar el control romanès sobre tot el delta del Danubi per la resta de la guerra.

## Referències

* 1 2 Тошев (2007), page 184
* ↑ Марков, Георги. Голямата война и българската стража между Средна Европа и Ориента 1916-1919 г. Академично издателство „Проф. Марин Дринов”. София 2006. ISBN 954-322-072-7, стр. 44
* 1 2 3 Министерство на войната (1943), page 870-873
* ↑ Mihai Giurescu, Warship International, Volume 21, p. 166

## Bibliografia

* Министерство на войната, Щаб на войската. Българската армия в Световната война 1915 - 1918, Vol. IX. Държавна печатница, София, 1943.
* Kiriţescu, Constantin. Istoria războiului pentru întregirea României: 1916-1919/История на войната за обединението на Румъния. Войната в Добруджа. Печатница на армейското военно издателство, София, 1926.
* Pollard, A.F.. A Short History of the Great War. BiblioBazaar, LLC,, 2006. ISBN 978-1-4264-2180-8.
* Spencer Tucker, Priscilla Mary Roberts. Encyclopedia of World War I. ABC-Clio, 2005. ISBN 1-85109-420-2.
* Тошев, Стефан. Действията на III армия в Добруджа през 1916 год.. Захарий Стоянов, 2007. ISBN 954-739-976-4.

## Vegeu també

* Bulgària durant la Primera Guerra Mundial
* Primera batalla de Cobadin
# Segona batalla de Bull Run

La Segona batalla de Bull Run, també coneguda com la Segona batalla de Manassas, va ser duta a terme entre el 28 i el 30 d'agost de 1862, com a part de la Guerra Civil dels Estats Units.
Va ser la culminació de la Campanya del Nord de Virgínia, una campanya ofensiva empresa per l'Exèrcit de Virgínia del Nord del general confederat Robert E. Lee contra l'Exèrcit de Virgínia del general unionista John Pope. Va ser una batalla d'una escala molt més gran que la Primera batalla de Bull Run. El resultat de la batalla va ser una victòria confederada aclaparadora, però va deixar l'Exèrcit de la Unió en gran part intacte.

## Referències

* 1 2 Eicher, pàg. 327.
* 1 2 Greene, pàg. 54. La majoria de xifres publicades es refereixen a la campanya del Nord de Virgínia sencera, que inclou les significants batalles de Cedar Mountain i Chantilly. Les baixes totals de la campanya segons publica Eicher (pàg. 334) són Unió 14462 (1747 morts, 8452 ferits, 4263 capturats o desapareguts); Confederació 9474 (1553 morts, 7812 ferits, 109 capturats o desapareguts).

## Bibliografia

* Eicher, David J. The Longest Night: A Military History of the Civil War (en anglès). Nova York: Simon & Schuster, 2001. ISBN 0-684-84944-5.
* Greene, A. Wilson. The Second Battle of Manassas (en anglès). Fort Washington: U.S. National Park Service and Eastern National, 2006 (National Park Service Civil War Series). ISBN 0-915992-85-X.