OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uranoscopus dahlakensis

Uranoscopus dahlakensis és una espècie de peix pertanyent a la família dels uranoscòpids.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Systema naturæ per regna tria naturæ, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata. - pp. (1-4), 1-824. Holmiæ. (Salvius).
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Brüss, R., 1987. Uranoscopus dahlakensis n. sp. und Neunachweis von Uranoscopus scaber (Linnaeus 1758) im Roten Meer (Pisces: Perciformes: Uranoscopidae). Senckenb. Biol. v. 68 (núms. 1/3): 49-57.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Goren, M. i M. Dor, 1994. An updated checklist of the fishes of the Red Sea (CLOFRES II). The Israel Academy of Sciences and Humanities, Jerusalem, Israel. 120 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Matoller de Victorin

El matoller de Victorin (Cryptillas victorini) és un ocell de la família dels macrosfènids (Macrosphenidae) i única espècie del gènere Cryptillas (Sundevall, 1860).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls a les muntanyes del sud de la Província del Cap, a Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Matoller de Victorin». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Melcior Comes i Cladera

Melcior Comes i Cladera (sa Pobla, 25 de febrer de 1980) és un escriptor mallorquí. Llicenciat en Dret i en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada, irromp en el món literari a partir de 2003. Els seus llibres de ficció han recollit un premi literari. És autor del pròleg al poemari El fibló i la festa, de Pere Antoni Pons. En el camp de l'assaig, destaca la seva participació en el manifest generacional Qui no mereix una pallissa? El seu estil destaca per un domini radical de les tècniques narratives i un treball minuciós amb la llengua.
Col·labora al diari Ara, El Punt Avui, el setmanari Presència, el Diari de Balears, la revista Caràcters, El Singular Digital, els programes L'oracle i Factoria sensible de Catalunya Ràdio i Els matins de La Xarxa. El 2010 va comissariar l'exposició del CCCB Barcelona – València – Palma, amb Vicent Sanchis i Ignasi Aballí. És professor de l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. Ha traduït al català obres d'Honoré de Balzac i Víctor Hugo.

## Obra

* 2003 - L'aire i el món (Eliseu Climent, editor)
* 2005 - L'estupor que us espera (Editorial Empúries)
* 2007 - El llibre dels plaers immensos (Editorial Moll)
* 2008 - La batalla de Walter Stamm (Edicions Destino)
* 2010 - Viatge al centre de la Terra (Columna Edicions)
* 2014 - Hotel Indira (Edicions 62)
* 2018 - Sobre la terra impura (Editorial Proa)
* 2022 - Tots els mecanismes (Proa)
* 2023 - El dia de la balena

## Premis literaris

* 2003 - Ciutat d'Elx per L'aire i el món
* 2004 - Documenta per L'estupor que us espera
* 2006 - Ciutat de Palma - Llorenç Vilallonga per El llibre dels plaers immensos
* 2008 - Josep Pla per La batalla de Walter Stamm
* 2014 - Premi Sant Joan de narrativa per Hotel Indira
* 2018 - Finalista al Premi Òmnium a la Millor Novel·la Catalana de l'Any per Sobre la terra impura
* 2019 - Premi Crítica Serra d'Or de novel·la per Sobre la terra impura
* 2019 - Premi Joan Crexells de narrativa per Sobre la terra impura

## Referències

* ↑ Melcior Comes i Cladera al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «Melcior Comes i Cladera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El CCCB explora la relación intermitente entre Barcelona, Valencia y Palma». Europa Press, 25-05-2010. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Melcior Comes». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Melcior Comes: "Jo no faig novel·les per perdonar ningú"». [Consulta: 21 abril 2022].
* ↑ «Què es publicarà el 2023? Obres monumentals per a l’any de la consolidació». [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «El mallorquí Melcior Comes s'emporta el Premi Sant Joan de literatura catalana». 324.cat, 17-06-2014.

## Enllaços externs

* Blog de l'autor
# Meteoroide

Un meteoroide (del llatí meteōrus, i aquest del grec μετέωρος, 'elevat en l'aire') és un fragment de roca relativament petit, entre 100 µm i 10 m, segons la Royal Astronomical Society (altres fonts estableixen límits diferents), que es troba en l'espai.
Els meteoroides són generalment fragments despresos dels cometes i dels asteroides, tot i que també poden haver estat impulsats en un impacte amb un satèl·lit o un planeta. Quan entren a l'atmosfera terrestre, a causa del fregament produeixen els anomenats meteors o estels fugaços; els meteoroides amb diàmetres superiors al centímetre produeixen els anomenats bòlids, però solament aquells amb una mida mínima d'aproximadament un metre poden generar meteorits, és a dir, fragments que arriben a la superfície de la Terra, ja que si són més petits generalment arriben a volatilitzar-se completament.

## Referències

* ↑ On the Definition of the Term 'Meteoroid' (anglès) Definició de 'meteoroide' per la Royal Astronomical Society

## Vegeu també

* Asteroide
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973 va tenir lloc en 1974 al Cine Luchana de Madrid. Va ser el vint-i-novè lliurament d'aquestes medalles, atorgades per primera vegada vint-i-vuit anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1973. Després de l'acte es va projectar la polèmica pel·lícula The Music Lovers, dirigida per Ken Russell.
Es van lliurar premis en les mateixes dinou modalitats de l'edició anterior, a més d'un premi especial. La gran triomfadora va ser El espíritu de la colmena, que va aconseguir cinc medalles: millor pel·lícula, director, actor, fotografia i música.

## Llista de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | El espíritu de la colmena | pel·lícula |
| Millor director | Víctor Erice | El espíritu de la colmena |
| Millor actriu | Emma Cohen | Al otro lado del espejo |
| Millor actor | Fernando Fernán Gómez | El espítitu de la colmena Ana y los lobos |
| Millor actriu de repartiment | Rafaela Aparicio | Ana y los lobos |
| Millor actor de repartiment | Antonio Gamero | El love feroz o Cuando los hijos juegan al amor |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | El espítitu de la colmena Ana y los lobos Habla, mudita |
| Millor música | Luis de Pablo | El espíritu de la colmena |
| Millor ambientació | Ramiro Gómez | Pánico en el Transiberiano |
| Millor guió | Manuel Summers | El niño es nuestro |
| Labor literària | Ángel Falquina Bartolomé | Síntesis histórica del cine español |
| Millor pel·lícula estrangera | La huella | pel·lícula |
| Premi revelació | Manuel Gutiérrez Aragón | Habla, mudita |
| Millor llibre | Equipo Reseña | Cine para leer |
| Labor periodística | Ramón Pujante | Treballs a Línea |
| Millor curtmetratge | Tanata | De Luis Mamerto López-Tapia |
| Millor pel·lícula de sales especials | El discreto encanto de la burguesía | pel·lícula |
| Millor pel·lícula infantil | El príncipe valiente | pel·lícula |
| Labor crítica | Félix Martialay | Treball a El Alcázar |
| Premi especial | Rafael J. Salvia | Goya |

## Notes

* ↑ Premios del Círculo de Escritores Cinematográficos, ABC, 20 de gener de 1974

## Fonts

* Falquina, Ángel. Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 55 y 115. ISBN 84-500-6968-8.
* «Premios del CEC a la producción española de 1973». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 22 desembre 2018].

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1973
* 18a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Enllaços externs

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973 a Internet Movie Database
# Menjagrà bigotut

El menjagrà bigotut (Sporophila caerulescens) és una espècie d'ocell de la família Thraupidae, mesura aproximadament 1 dm i és una de les 15 espècies del gènere Sporophila que habiten a l'Argentina, Bolívia, Brasil, el Paraguai, el Perú, Uruguai; i el bord sud de Colòmbia en el riu Amazones.

## Referències

* ↑ «Menjagrà bigotut». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjadors de l'Escola de la Font de la Pólvora

Els Menjadors de l'Escola de la Font de la Pólvora és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta allargassada, d'una sola planta d'alçada i teulat a una sola pendent. Sobresurt, trencant el pendent de la teulada, un cos de finestres d'arc rebaixat i fetes d'obra vista i matxons del mateix material. Aquest cos dona llum a la nau de menjadors. Nau feta de pilastres d'obra vista, i d'arcs rebaixats estructurats. Biguetes de pòrtland vistes i tractament de bandes longitudinals com arrambladors. L'accés es produeix a través d'un porxo de pilarets metàl·lics, que recull l'accés al menjador i la zona de la cuina. La façana principal dreta conté uns serveis pel pati. L'edifici se situa separat dels edificis escolars.

## Història

L'ampliació va ser feta cap al 1980.

## Referències

* 1 2 «Menjadors de l'Escola de la Font de la Pólvora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Menjagrà becgròs

El menjagrà becgròs (Sporophila funerea) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, sabana, matolls i arbusts als límits del bosc i vegetació secundària de les terres baixes des de Mèxic, al centre de Veracruz, nord d'Oaxaca, Tabasco i Chiapas, cap al sud, per la costa del Carib fins Costa Rica, per ambdues vessants a Panamà, i oest, centre i nord de Colòmbia i el sud-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Menjagrà becgròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Menjagrà argentat

El menjagrà argentat (Sporophila beltoni) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de sud de Brasil, a Rio Grande do Sul, Santa Catarina i Paranà.

## Referències

* ↑ «Menjagrà argentat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Megophrys lekaguli

Megophrys lekaguli és una espècie d'amfibi que viu a l'est de Tailàndia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bryan L. Stuart et. al. «Three new species of frogs and a new tadpole from Eastern Thailand». Fieldiana, vol. Zoology new series 111, 2006, pàg. 1-19.
# Megra

Megra (en rus: Мегра) és un poble de l'óblast d'Arkhànguelsk, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 39 habitants.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Каргопольского района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2022-02-05. [Consulta: 2 maig 2022].
# Melissa Hoskins

Melissa Hoskins (Kalamunda, Austràlia Occidental, 24 de febrer de 1991 - 30 de desembre de 2023, Medindie, Austràlia del Sud) fou una ciclista australiana que va destacar en la pista, encara que també competia en carretera.
Durant la seva trajectòria en pista va aconseguir 5 medalles en els campionats mundials, incloent-n'hi una d'or en persecució per equips.
Morí a Adelaida després de ser atropellada per la furgoneta que conduïa el seu marit, el també ciclista Rohan Dennis.

## Palmarès en pista

* 2008
** Campiona d'Austràlia en Persecució per equips (amb Sarah Kent i Josephine Tomic)
* 2009
** Campiona del món júnior en Persecució per equips (amb Michaela Anderson i Megan Dunn)
** Campiona d'Austràlia en Persecució per equips (amb Sarah Kent i Josephine Tomic)
** Campiona d'Austràlia júnior en keirin
* 2010
** Campiona d'Oceania en Òmnium
** Campiona d'Austràlia en Persecució per equips (amb Sarah Kent i Josephine Tomic)
* 2011
** Campiona d'Austràlia en Persecució per equips (amb Isabella King i Josephine Tomic)
* 2015
** Campiona del món en Persecució per equips (amb Annette Edmondson, Amy Cure i Ashlee Ankudinoff)
** Campiona d'Austràlia en Puntuació

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2011-2012
** 1r a Londres, en Scratch

## Palmarès en ruta

* 2009
** Campiona d'Austràlia júnior de ciclisme en critèrium
* 2011
** Vencedora d'una etapa al Tour de Feminin-O cenu Českého Švýcarska
* 2012
** Campiona d'Austràlia sub-23 de ciclisme en critèrium
** 1a al Tour of Chongming Island i vencedora de 2 etapes
* 2015
** Vencedora de 2 etapes al Santos Women's Tour

## Referències

* ↑ López-Egea, Sergi. «Rohan Dennis, excampió del món de ciclisme, detingut acusat de matar la seua dona». Superdeporte, 31-12-2023. [Consulta: 31 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Mercedes-Benz Stadium

El Mercedes-Benz Stadium és un estadi multiesportiu situat a la ciutat d'Atlanta a Geòrgia, Estats Units. Des de 2017 juguen com a local els Atlanta Falcons de l'NFL i l'Atlanta United FC de l'MLS. També albergarà el Peach Bowl de la Divisió I de la NCAA i la Super Bowl LIII. L'Estadi està situat al costat del Georgia Dome, antic estadi dels Atlanta Falcons.
L'estadi compta amb un sostre retràctil amb el logo de Mercedes Benz. Té forma de molinet, i es compon de vuit peces triangulars translúcides, que es llisquen en línia recta.

## Vegeu també

* Georgia Dome
* Atlanta Falcons
* Atlanta United FC

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Miguel Ángel Pérez Lasa

Miguel Ángel Pérez Lasa (Andoain, Guipúscoa, País Basc, 31 d'octubre de 1967) és un exàrbitre de futbol. Actualment és àrbitre informador en primera divisió. Va pertànyer al Comitè d'Àrbitres del País Basc.
Després d'arbitrar dos anys a la segona divisió espanyola va debutar a la primera divisió el 7 de setembre de 1997 en el partit Reial Saragossa 3 - el Reial Oviedo 3. Com a àrbitre, posseeix un elevat registre d'amonestacions per temporada.
Es va retirar en la temporada 2012/13 després d'haver arbitrat partits tan importants com el clàssic (Reial Madrid - FC Barcelona). L'últim partit que va dirigir va ser el Real Madrid 4 - CA Osasuna 2 l'1 de juny de 2013.

## Premis

* Premi Don Balón: 2009

## Referències

* ↑ «Real Madrid - Barcelona: ¿quién es Pérez Lasa, el árbitro que trae de cabeza a Mourinho?» (en castellà). lainformación.com, 02-03-2013. [Consulta: 10 juny 2017].
* ↑ Lorenzo, J. L.; Isasa, Xabier. «Pérez Lasa: "Tenemos un poder que la gente no imagina"» (en castellà). Mundo Deportivo, 14-06-2013. [Consulta: 10 juny 2017].
# Melió

Melió o les Masies de Melió és una entitat de població del municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra.
El nucli de població se situa en un altiplà entre Altadill, Freixenet de Segarra i el cap de municipi.
L'origen del topònim està possiblement vinculat amb el nom propi d'una persona, propietari dels terrenys sobre els quals es van edificar les primeres cases d'aquest petit nucli. De fet, es coneix l'existència al segle xiv del mas Mañió.
Per al seu poblament és possible que en alguns casos s'efectués una venda d'una peça de terra a canvi d'un preu acordat i en d'altres s'establís un cens anual de caràcter indefinit i una entrada simbòlica, el que es coneix com a establiment emfitèutic indefinit.
L'origen de les Masies probablement és molt similar al d'altres petits agrupaments de masos del territori, estretament vinculat al desenvolupament del cultiu de la vinya, que durant el segle xviii en va viure una gran expansió però que avui ja ha desaparegut d'aquesta zona.

## Referències

* ↑ «Les Masies de Melió». Web de l'Ajuntament de Sant Guim de Freixenet. Arxivat de l'original el 2010-10-05. [Consulta: 10 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Melió al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra
# Michele Motta

Michele Motta (Oreno di Vimercate, 12 de setembre de 1921 - Lissone, 25 de març de 1980) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1946 i 1950.

## Palmarès

* 1942
** 1r a la Medaglia d'Oro Città di Monza
** 1r a la Coppa del Re
* 1944
** 1r al Trofeu Baracchi
* 1945
** 1r al Trofeu Baracchi
** 1r a la Coppa San Geo
** 1r a la Coppa del Re
* 1955
** 1r al Giro del Lazio

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1946. Abandona
* 1947. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Miometri

El miometri és una capa muscular molt flexible a l'úter de la dona. Es troba al voltant de l'endometri, que és una mucosa glandular, i per sobre del miometri hi ha el perimetri, que és una membrana serosa, una membrana molt fina composta d'una capa de cèl·lules epitelials i una de teixit conjuntiu, que envolta les cavitats corporals i els órgans que les ocupen. Els estrògens augmenten la contractibilitat del miometri mentre que la progesterona el relaxa.
El miometri és un múscul llis. Aquest múscul es contrau (contracció uterina) rítmicament durant el part, en onades que van de dalt a baix, per a ajudar a fer sortir el nadó. També es contrau abans del part, amb contraccions cada cop més freqüents i que fan que el cos tingui el reflex de dilatar el coll uterí perquè pugui passar el nadó. També té una funció important després de la sortida del nadó, ja que la seva contracció evita que la mare es dessagni amb la sortida de la placenta. El miometri és el teixit més flexible del cos humà. Durant l'embaràs s'estira prou perquè càpiga el fetus fins a la seva naixença i després al postpart torna a la seva mida habitual. El miometri es pot exercitar per mitjà de contraccions i relaxacions, com qualsevol altre múscul. Alguns fisioterapeutes recomanen l'ús de les esferes intravaginals per a aquest fi.
Les malalties amb el prefix metro- corresponen a malalties o problemes de l'úter. Així pot passar que al postpart no aconsegueixi reduir prou el seu volum com per a quedar com abans, donant lloc a una hemorràgia uterina que s'anomena metrorràgia miopàtica. Una altra malaltia que pot afectar el miometri és el coriocarcinoma, un càncer de la matriu.

## Referències

* ↑ Fisiologia de la reproducció i desenvolupament humà, de Jovita Mezquita Pla. Edicions Universitat Barcelona, 2009. ISBN 9788447533572
# Miquel Calsina i Buscà

Miquel Calsina i Buscà (Torroella de Montgrí, 1970) és prevere de la diòcesi de Girona, professor de sociologia a la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna, membre del patronat de la Fundació Joan Maragall, i forma part del Consell Assessor per a la Diversitat Religiosa de la Generalitat de Catalunya. Des del gener de 2019, és el director de la revista Qüestions de Vida Cristiana, una històrica revista de l'església conciliar catalana fundada el 1958 a Montserrat per Evangelista Vilanova i que des del 2009 edita la Fundació Joan Maragall.
Participa en el Grup de Reflexió sobre Teologia i Pensament de la Facultat de Teologia de Catalunya. Ha coordinat l'edició de publicacions com: Catalunya, reptes ètics (2006), Religions i espiritualitat en un món en crisi (2009) i Valors útils per a la Catalunya del futur (2009). És coautor de Les veus dels indignats a Catalunya (2013) i Palabras clave de sociología (2015).

## Referències

* ↑ «Membres del Consell Assessor per la Diversitat Religiosa». Gencat.cat. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 16 de maig 2015. [Consulta: 27 octubre 2015].
* ↑ «Miquel Calsina, nou director de Qüestions de Vida Cristiana». [Consulta: 8 febrer 2019].
# Miquel Carrillo i Giralt

Miquel Carrillo i Giralt (Campdevànol, el Ripollès, 10 de setembre del 1958) és un tècnic d'exportació i polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la VII Legislatura
Resident a Gelida des dels dos anys, és tècnic en gestió comercial i màrqueting per la Universitat Oberta de Catalunya i té estudis d'economia per la Universitat de Barcelona. Treballa en el sector de filatura del ram tèxtil com a tècnic d'exportació i director comercial. Va ser militant del PSUC (1976-1982) i membre de l'Assemblea de Catalunya, el Comitè Antinuclear de Catalunya i de la Crida. El 1997 va entrar a militar a Esquerra Republicana, partit pel qual va ser regidor a l'Ajuntament de Gelida entre el 1995 i el 2008 i alcalde del 2003 al 2005 i del 2006 al 2007. Ha estat diputat al Parlament de Catalunya en dues ocasions: 2005-2006 i 2008-2010. Va ser fundador de Ràdio Gelida, de la qual va ser director des del 1981 al 1991. És afiliat de Comissions Obreres i soci d'Amnistia Internacional.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «VII legislatura». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ «Historial de la composició». Arxivat de l'original el 2015-02-11. [Consulta: 11 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Miquel Carrillo Arxivat 2015-02-10 a Wayback Machine. a esquerra.cat
# Molins de Santa Margarida i els Monjos

Els Molins de Santa Margarida i els Monjos són un conjunt de molins, alguns ja desapareguts, situats al terme municipal de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya de manera individual.

## Molí de l'Abadal

De tot el conjunt de construccions que formen l'edifici, molí-masia, la part baixa que havia sigut molí es la més antiga (XVI o XV), pel seu darrere si veuen dos cacaus i s'intueix el que era la bassa. Es troba al peu del camí que mena al santuari de Sant Ramon de Penyafort, situat a pocs metres i per damunt del referit molí.

## Molí del Macià

Localitzat quasi a frec de pont de la general, l'edifici segueix en peu i sense cap ús aparent, pel darrere si veuen tres cacaus i part de la bassa que ha sigut tallada per l'obertura d'un nou carrer.

## Molí de Mascaró

Actualment es una masia habitada, res queda del molí que tanmateix fou conegut com el Molí del Gat i Molí de la Riba.

## Molí de les Masses

No queda res del molí, que segons referències, era darrere la masia que porta el mateix nom.

## Molí d'en Ferran

Edificació abandonada i en estat ruinós.

## Referències

* 1 2 «Molí d'Abadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ 41° 18′ 27.52″ N, 1° 39′ 27.81″ E﻿ / ﻿41.3076444°N,1.6577250°E﻿ / 41.3076444; 1.6577250
* ↑ «Molí del Macià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ 41° 19′ 13.58″ N, 1° 39′ 40.24″ E﻿ / ﻿41.3204389°N,1.6611778°E﻿ / 41.3204389; 1.6611778
* ↑ «Molí de Mascaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ 41° 18′ 8.18″ N, 1° 38′ 48.18″ E﻿ / ﻿41.3022722°N,1.6467167°E﻿ / 41.3022722; 1.6467167
* ↑ «Molí de les Masses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ 41° 20′ 20.38″ N, 1° 39′ 38.57″ E﻿ / ﻿41.3389944°N,1.6607139°E﻿ / 41.3389944; 1.6607139
* ↑ «Molins de Santa Margarida i els Monjos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].