OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lenacay

Lenacay és un grup de música català, constituït com un projecte d'experimentació entre el flamenc i diferents llenguatges d'expressió musical, amb una forta presència de la música electrònica experimental. Ramón Giménez El Brujo i Dj Panko El Mago, dos dels components fundadors i membres més actius d'Ojos de Brujo, en són els fundadors del projecte. Es tracta d'una barreja de flamenc més antic amb bases seqüenciades, melodies de rumba, baixos funkys i ball flamenc.

## Discografia

* Yerel (2014) Kasba Music

## Referències

* ↑ «Lenacay». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 21 novembre 2015].
* ↑ «Lenacay, nueva pirueta de mestizaje». El Periódico de Catalunya, 06-05-2014 [Consulta: 22 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Lenacay - Lloc web oficial
# Li Jingxiang

Li Jingxiang (xinès simplificat: 李京香; Pequín, 1984) és una actriu, guionista i directora de cinema xinesa.

## Biografia

Li Jingxian va néixer l'any 1984 a Pequín (Xina). Es va graduar a l'Institut Central de Drama de Pequín (secció d'interpretació teatral) i va treballar durant dos anys al cinema i la televisió abans de decidir-se, el 2008, a estudiar direcció a l'estranger. Va estudiar a l'Escola d'Estudis Cinematogràfics (ESEC) i a la Universitat de París 8. Després va obtenir dos màsters; Universitat de Mont-real al Quebec i Universitat de Concordia al Canadà.
Ha treballat en diverses pel·lícules franceses i xineses, a França i als Estats Units, com "Le Dragon et le Phénix" (凤凰) estrenada el 2013, coescrita i dirigida per Caroline Hong Chu, i "À la vie". ", escrita i dirigida per Jean-Jacques Zilbermann, estrenada el novembre de 2014. El 2015, va formar part del comitè organitzador del 12è festival de cinema francès a la Xina.

## Filmografia

El 2017, va escriure i rodar el seu primer llargmetratge, "Spring Sparrow" (春天的麻雀), coproduït per Tomorrow's Films i Blackbird Films .Completada el 2019, la pel·lícula es va estrenar el 14 de novembre de 2020 a la Xina .
La pel·lícula té lloc l'any 1982, a l'inici del període de reforma i obertura. Els pagesos estan autoritzats a vendre les seves collites a la ciutat, i es genera un moviment d'èxode rural. Un nen d'Hebei també somia amb un futur millor que al camp. Admès a la universitat, va en bicicleta a Pequín amb tres amics per intentar guanyar els diners que necessita per pagar els seus estudis.
Va guanyar dos premis: Festival Internacional de Cinema Fajr-Silver Simorgh (Premi Especial del Jurat: Millor Vestuari) i Festival Nits de Cinéma Oriental de Vic (Premi del Jurat: Millor Pel·lícula). Te versió amb subtítols en castellà i català. També va ser presentada el 2021 al Festival de Cine por mujeres de Madrid.
En una entrevista, en relació a la pel·lícula va manifestar "A la pel·lícula volia tenir un to realista, em vaig inspirar en la puresa del neorealisme, volia que el meu film mantingués aquesta autenticitat amb un punt poètic. Vaig començar a preparar la pel·lícula a França, així que veia molt de cinema europeu: Eric Rohmer, aquest naturalisme és molt important per a la pel·lícula, i també em vaig inspirar en el cinema japonès"
El 2021 va acabar el segòn film, Jiangjun Guan (将军罐).

## Referències

* 1 2 «chinesemovies.com.fr». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Jingxiang LI». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «春天的麻雀 (Chuntian de Maque) — Spring Sparrow — El cine chino traducido en España». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «春天的麻雀 (Spring Sparrow)». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ Endrino, Jorge. «Entrevista a Li Jingxiang y Ji Hongyang sobre la película Spring Sparrow» (en castellà), 26-07-2019. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «将军罐» (en xinès (Xina)). [Consulta: 3 setembre 2022].
# Linda Brambilla

Linda Brambilla (Mòdena, 22 de juny de 1859 - Milà, 1933) fou una soprano italiana. Pertanyia a la famosa família de cantants Brambilla, que va produir un gran nombre de cantants importants al llarg del segle xix.
Va estrenar-se el 1885 dins el gènere de l'òpera buffa, concretament amb el paper d'Annetta de Crispino e la comare. Posteriorment va interpretar per Itàlia diversos papers d'obres clàssiques, com ara Infantin a Le Cid de Massenet el 1889 o el 1892 com a Gilda a Rigoletto. fins a arribar a encarnar Adina de L'elisir d'amore a La Scala, on va compartir protagonisme amb Enrico Caruso, cantant amb qui es retrobaria l'any vinent a Le Maschere de Mascagni.
Ja consagrada, va fer gira per diversos països amb actuacions a Barcelona, Porto, Ciutat de Mèxic, entre d'altres. Quan es va retirar, va treballar com a pedagoga a Milà.

## Referències

* ↑ «Biografia». forgottenoperasingers. [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ Kutsch, Karl-Josef. Großes Sängerlexikon, Volum 4. Walter de Gruyter, 2012, p. 558. ISBN 9783598440885.
# Linda Bakker

Linda Bakker (Rustemburg, 13 de febrer de 1993) és una futbolista neerlandesa que juga com a migcampista al València CF de la Primera Divisió.

## Trajectòria

Bakker va jugar com a juvenil al SC Dynamo, SVW '27 i VV Reiger Boys. La temporada 2009-10 va representar el darrer club a la Hoofdklasse, abans de fitxar per l'AZ Alkmaar de l'Eredivisie per a la temporada 2010-11. El 2011 va passar un temps a la Universitat Loyola Marymount i va jugar a futbol universitari per als Loyola Marymount Lions. Va començar com a titular als 20 partits i feu 2 gols en el seu primer any.
El 2012 Bakker va fitxar per l'AFC Ajax, que s'havia format per unir-se a la recentment constituïda BeNe League. Després de dos temporades, va passar a l'SC Telstar, on va passar tres temporades. El 2017 Bakker va tornar a l'Ajax. Va unir-se al València CF el juliol de 2021.
A nivell juvenil, Bakker va jugar sis vegades amb la selecció holandesa de futbol sub-17, marcant un gol, i 13 vegades amb la selecció holandesa de futbol sub-19, marcant cinc gols.

## Referències

* ↑ «10. Linda Bakker» (en neerlandès). Vrouwenvoetbal Nederland. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «10 Linda Bakker». Loyola Marymount University. [Consulta: 11 desembre 2021].
* ↑ «Bakker, el primer fichaje para el Valencia» (en castellà). El Desmarque, 14-07-2021.
* ↑ Jarque, Rafael. «El Valencia Femenino ficha a Linda Bakker» (en castellà), 14-07-2021. [Consulta: 10 febrer 2022].
* 1 2 «Linda Bakker» (en neerlandès). Ons Oranje. Royal Dutch Football Association. [Consulta: 11 desembre 2021].
# Les bugaderes

Les bugaderes és un quadre de Joaquim Vayreda i Vila dipositat al Museu de la Garrotxa (Olot), el qual fou pintat l'any 1883.

## Context històric i artístic

Joaquim Vayreda i Vila va néixer l'any 1843 a Girona, fill d'una família carlina d'Olot, típica de la noblesa rural catalana. Enviat a Barcelona a estudiar, entrà en contacte amb Ramon Martí i Alsina, de qui va esdevenir el deixeble més destacat. Però des del seu primer viatge a París el 1871, en què conegué les obres dels pintors de l'Escola de Barbizon (Corot, Rousseau, Daubigny), abandonà el paisatge de tons locals del seu mestre i acollí les vaporositats i l'atmosfera del preimpressionisme francès.
Joaquim Vayreda fundà l'Escola Paisatgística d'Olot, acompanyat pel seu germà Marià, per Josep Berga i pels seus deixebles Melcior Domenge i Enric Galwey. Gràcies a ells, Olot pot ésser considerat el Barbizon català. Les seues petites pinzellades, preimpressionistes, que descriuen el paisatge de prats verds i humits, de pollancres i faigs i la llum grisa d'Olot, van ésser criticades pels qui van dir que eren "simples esbossos". El mateix Vayreda es defensa en una lletra del 1885:
| « | "Se m'ha titllat pels nostres crítics d'impressionista, i s'ha dit que mos quadres pequen d'abocetats. No diré que no tinguin raó els que tal cosa asseguren, però en els grans mestres he après que, en el paisatge sobretot, el que ens atrau i fascina és la impressió del conjunt." | » |

## Descripció

En Les bugaderes, Vayreda s'esforçà per reflectir, de memòria, la tendra penombra de l'espessor, sota els faigs i sobre l'aigua d'un rierol, on les fulles tremolen com surant en l'espai adormit. Les figures de les bugaderes, encara que apareixen en primer terme, semblen més aviat un pretext.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 148-149.

## Enllaços externs

* Les bugaderes · Visitmuseum · Catalonia museums Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. (català)
# Legavin

Legavin (en francès i oficial Léguevin) és un municipi francès del department de l'Alta Garona, a la regió Occitània. Està situat al nord-oest de Tolosa al costat del departament de Gers.

## Monuments

* L'Església.
* La Nau.
* El sostre de l'església.
* El castell.
* L'ex Posta.
# Legbo

El legbo és una llengua que es parla al sud-est de Nigèria, a la LGA d'Obubra, a l'estat de Cross River i a la LGA d'Afikpo, de l'estat d'Ebonyi.
El legbo és una llengua que forma part del grup lingüístic de les llengües mbembe-legbo, que formen part de la família lingüística de les llengües de l'alt Cross. Les altres llengües del mateix grup lingüístic són el lenyima, el leyigha i l'mbembe, Cross River.

## Ús de la llengua

El legbo és una llengua que gaudeix d'un ús vigorós (6a); tot i que no està estandarditzada, és utilitzada per a persones de totes les edats i generacions. Segons l'ethnologue el 1989 hi havia 60.000 parlants de legbo.

## Població i religió

El 92% dels 78.000 gbos (grup ètnic que parlen el legbo) són cristians; d'aquests, el 70% són protestants, el 15% catòlics i el 15% pertanyen a esglésies cristianes independents. El 8% dels gbos restants creuen en religions tradicionals africanes.

## Referències

* 1 2 legbo al joshuaproject
* 1 2 legbo a l'ethnologue
* ↑ llengües legbo-mbembe a l'ethnologue
# Legat exterior

Els legats exteriors en el sentit d'ambaixadors estrangers, era el nom que a l'antiga Roma es donava als enviats d'un altre estat. Si venien de part d'un poble amic, eren inviolables i se'ls tractava amb tots els honors. Eren allotjats i acollits (locus et lautia) amb càrrec a l'erari, i acostumaven a presentar-se amb obsequis.
Quan arribaven anaven al temple de Saturn i dipositaven les seves credencials davant dels qüestors i eren presentats al senat, on explicaven quina era la seva missió. Normalment parlaven en llatí o utilitzaven un intèrpret i les actes s'aixecaven en llatí, al menys fins a mitjans de l'últim segle de la República, quan la llengua grega es va imposar com a llengua de cultura i llavors es permetia als ambaixadors de parlar en grec. El retòric grec Moló, mestre de Ciceró, va ser el primer ambaixador estranger que es va dirigir al senat en llatí.
Quan havien exposat el que volien davant del senat, podien ser interrogats per algun senador que volgués aclariments. Després deixaven la Cúria es retiraven a un edifici anomenat Graecostasis, on esperaven les respostes del senat. De vegades la resposta la comunicava un magistrat. De vegades el senat tenia massa afers per resoldre, i es nomenava una comissió de senadors experts per tractar amb els ambaixadors. Així que l'extensió de l'Imperi va anar augmentant, també augmentava el nombre d'ambaixadors, i Plutarc diu que es va deixar de donar el locus et lautia, excepte als personatges més distingits, degut al seu gran nombre. La lex Gabinia va decretar que del primer de febrer al primer de març el senat havia de donar audiència als ambaixadors estrangers.
Si els enviats eren d'un país en guerra amb Roma, eren rebuts amb moltes precaucions. No eren admesos a la ciutat, però, si se'ls concedia audiència, s'allotjaven al Camp de Mart, i el senat es reunia al temple de Bel·lona o al d'Apol·lo, fora de la ciutat. Si no es concedia l'audiència, se'ls exigia que abandonessin la ciutat i Itàlia en un temps determinat, i durant seu viatge eren escortats per un senador, diu Titus Livi.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Legatus». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 11 maig 2022].

## Vegeu també

* Ambaixades romanes
# Umbrina wintersteeni

Umbrina wintersteeni és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 30 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: sud de la Baixa Califòrnia (Mèxic) i el Golf de Califòrnia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Walker, H. J., Jr. & K. W. Radford. 1992. Eastern Pacific species of the genus Umbrina (Pisces: Sciaenidae) with a description of a new species. Fish. Bull. v. 90: 574-587.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Rada (nàutica)

* No s'ha de confondre amb Grada (nàutica).
Una rada és una badia amb l'entrada estreta que permet fondejar-hi una flota. Es tracta d'una àrea tancada amb una obertura al mar, més estreta que una badia o un golf. Si l'obertura al mar és molt estreta, el pas rep el nom d'estret. Per la seva extensió no pot confondre's amb un estuari. Se les pot considerar ports naturals, atès que, com a tals se les ha utilitzat històricament al poder arrecerar-hi els vaixells de forma fàcil.

## Descripció

Protegida dels corrents de ressaca i de les marees, pot usar-se com un lloc fora de port on els vaixells poden fondejar amb una seguretat raonable, sense arrossegar o perdre l'àncora, mentre esperen el seu torn per entrar al port de destinació. Es pot crear artificialment mitjançant espigons o dics. Les rades naturals ofereixen abric segur contra les tempestes i s'usen freqüentment com a bases navals. Un rada no està tancada, la seva zona d'ancoratge està oberta als vents del mar.

## Galeria

* Rada i port de Ginebra
* Rada de Singapur
* Quadre de la rada de Texel, 1671
* Rada de Vilafranca de Mar
* Vaixell grec AGIA ZONI III en la rada del Pireu
* Volvo Ocean Race 2012 en la rada de Lorient
* Rada de Trondheim, 1906
* Golden Fleece ancorat en una rada (pintura de Jack Spurling, 1929)

## Exemples

Hi ha molts ports que tenen el seu origen en rades, per denominar-les se'ls afegia el nom local. (Fremantle, Rio de Janeiro, Sant Diego, San Francisco, Sydney).
* Bizerta
* Boulogne-sur-Mer (artificial)
* Brest
* Carrick Roads
* Castle Roads
* Cherbourg (artificial)
* The Downs
* Ginebra (en el Llac Lemán, d'aigua dolça)
* Laninon (rada artificial propera a Brest)
* Hampton Roads, Virgínia
* Lahaina Roads, Hawaii
* Rada de Lorient
* Nagasaki
* Spithead
* Toló
* Vilafranca de Mar
* Scapa Flow

## Vegeu també

* Arsenal

## Referències

* ↑ «Roadstead: Extensive Definition». Arxivat de l'original el 2018-06-06. [Consulta: 18 desembre 2016].
* ↑ United States Army technical manual, TM 5-360.
* ↑ Walker, George K. Definitions for the Law of the Sea: Terms Not Defined by the 1982 Convention.
# Castell de Beaumaris

El castell de Beaumaris, localitzat a Beaumaris, Anglesey al País de Gal·les, està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1986 amb el nom de Castells i fortificacions del rei Eduard I a Gwynedd.
Es va construir com a part de la campanya de conquesta del nord de Gal·les. Va ser dissenyat per James de St. George i es va començar el 1295, però mai es va completar.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/374
# Eurició

Eurició és el nom dels següents personatges:
* Eurició (fill d'Àctor)
* Eurició (centaure)
* Eurició (pastor)
# Ulema

Un ulema (de l'àrab علماء, ʿulamāʾ, sing. عالم, ʿālim, lit. ‘savi’) és un doctor de la llei islàmica expert en qüestions jurídiques i teològiques.
En àrab el mot àlim significava i significa ‘savi’, ‘aquell que sap’, ‘aquell que té l'ilm (el saber, la ciència)’, però en català ens ha arribat en l'accepció tècnica de ‘savi en dret’ (en ciència jurídica) i en plural. El fet que el mot s'hagi introduït a la llengua catalana —així com a la majoria de llengües europees— a partir del plural es deu al fet que, en l'islam clàssic, el conjunt dels savis en dret, els ulamà, esdevingueren un estament privilegiat encarregat de salvaguardar l'ortodòxia (fos quina fos, en cada moment, aquesta ortodòxia) i, com que la seva importància provenia de la seva condició de casta o grup, més que no pas dels seus membres individuals, el nom s'introduí entre els islamòlegs a partir del plural.
L'organització i poders dels ulemes com a grup i individualment han canviat al llarg del temps, al llarg de la geografia islàmica i segons la pertinença a una o altra branca o escola de l'islam.

## Ulemes notoris

* Beligh Mehmed Emin
* Xarif ul-Menar-zade
* Beligh Mehmed Emin
* Càssim ibn Ferro
* Nik Abdul Aziz Nik Mat
* Fadl Allah Nuri

## Referències

* ↑ «Ulema». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «ulema». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 febrer 2024].
# Escribònia Magna

Escribònia Magna, (en llatí Scribonia Magna) en les fonts històriques modernes coneguda com a Escribònia Crassí, va ser una noble romana que va viure a l'Imperi Romà al tombar dels segles I aC i I.
Escribònia era la filla única de Luci Escriboni Libó que va ser cònsol l'any 16 i de Cornèlia Pompeia Magna.
El seu llinatge estava connectat amb tot un seguit de famílies nobles romanes, molt antigues i influents políticament. Els seus avis materns eren Pompeia, filla de Gneu Pompeu Magne, i el pretor Luci Corneli Cinna, i els seus avis paterns eren Luci Escriboni Libó, cònsol l'any 34 aC i de la seva esposa, de nom desconegut però membre de la gens Sulpícia. Els seus pares eren descendents directes de Pompeia, la filla de Gneu Pompeu Magne, que va tenir del seu tercer matrimoni amb Múcia Tèrcia.
Se sap molt poc de la seva vida. Havia de néixer abans de l'any 16 aC, i va viure a Roma. Es va casar amb Marc Licini Cras Frugi, cònsol l'any 27, i fill de Marc Licini Cras Dives.
Va tenir diversos fills:
* Gneu Pompeu Magne, que es va casar amb Antònia, filla de l'emperador Claudi.
* Marc Licini Cras Frugi, cònsol l'any 64 sota l'emperador Neró, que el va fer matar.
* Licini Cras Escribonià, a qui el general Marc Antoni Prim va oferir l'Imperi en algun moment entre els anys 68 i 69, però va refusar el càrrec.
* Luci Calpurni Pisó Licinià, mort pels partidaris de l'emperador Otó quan lluitava contra Galba.
* Licínia Magna, que es va casar amb el cònsol de l'any 57 Luci Calpurni Pisó. El seu marit va morir per ordre de Vespasià. Ella va morir en una data desconeguda entre l'any 70 i l'any 80.

## Referències

* ↑ Syme, Ronald. The Roman Revolution. Oxford: Oxford University Press, 2002, p. 578-579. ISBN 9780192803207.
* ↑ Bury, J. B. (et al.) (eds.). The Cambridge ancient history / Vol. 10, The Augustan Empire, 43 B.C. - A.D. 69. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 2001, p. 987-988. ISBN Cambridge Univ. Press.

## Bibliografia

* Suetoni. Vides dels dotze cèsars - Calígula & Claudi.
# Llau de la Torre

La llau de la Torre és una llau de l'antic terme d'Espluga de Serra, de l'Alta Ribagorça, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma a les Sargues, al sud de Torogó i al sud-est de la Torre de Tamúrcia, on s'ajunten diverses llaus de muntanya, entre les quals destaca la llau de la Coma. Des d'aquell indret baixa cap al sud i sud-oest, per la vall que obre aquesta llau entre el Serrat del Rei, a ponent, i el Tossal de Torogó, a llevant. S'aboca en el barranc de Torogó a prop i al nord-oest del poble d'Aulàs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Jaroslav Heyrovský

Jaroslav Heyrovský ( escolteu-ne la pronunciació en Txec) (Praga, Imperi Austrohongarès 1890 - Praga, Txecoslovàquia 1967) fou un químic, inventor i professor universitari txecoslovac guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1959.

## Biografia

Va néixer el 20 de desembre de 1890 a la ciutat de Praga, ciutat que en aquells moments formava part de l'Imperi Austrohongarès però que avui dia és la capital de la República Txeca. Va iniciar els seus estudis de física, química i matemàtiques a la Universitat de Praga, trasllandant-se el 1910 a la Universitat de Londres, on es llicencià el 1913 sota la supervisió de William Ramsay.
Durant la Primera Guerra Mundial va realitzar el servei militar en un hospital militar com a radiòleg i a la seva finalització realitzà el doctorat a Praga el 1918 i un màster posterior a Londres el 1921, ambdós sobre electroquímica. El 1926 fou nomenat professor titular de fisicoquímica a la Universitat de Praga.
Heyrovský morí el 27 de març de 1967 a la seva residència de Praga, en aquells moments capital de Txecoslovàquia.

## Recerca científica

L'any 1920 fou convidat pel professor B. Kucera a estudiar les anomalies de les corbes electrocapilars determinades pel mètode del pes de la gota de mercuri. Les investigacions realitzades sobre les corbes d'intensitat de corrent-tensió li van permetre entreveure molt aviat un nou i prometedor mètode d'anàlisi analític. El 1925 va donar a conèixer un aparell automàtic per al registre d'aquestes corbes, ideat en col·laboració amb el japonès Masuzo Shikata, al que va denominar polarògraf i amb el qual es reduïa la durada de moltes anàlisis electroquímiques.
L'any 1959 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química pel descobriment i desenvolupament del mètode analític de polarografia.

## Reconeixements

En honor seu s'anomenà el cràter Heyrovský sobre la superfície de la Lluna i el mineral de la heyrovskyita.

## Enllaços externs

* «Jaroslav Heyrovský» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Umbrànics

Els umbrànics (en llatí Umbranici) van ser un poble gal o lígur de la Gàl·lia Narbonense que se sap per Plini el vell que es regien pel dret llatí (ius latii). No se sap d'on derivava aquest privilegi ni res més d'aquest poble que no torna a ser esmentat amb l'excepció de la Taula de Peutinger on apareix una ciutat anomenada Umbranica o Umbranicia.

## Referències

* ↑ C. Knight (ed). Penny Cyclopaedia of the Society for the Diffusion of Useful Knowledge, Volums 23-24 (en anglès), 1842, p. 63.