OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àcid ixòric

L'àcid ixòric, i de nom sistemàtic àcid (8Z,10Z,12Z,14E)-octadecan-8,10,12,14-tetraenoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni i quatre dobles enllaços als carbonis 8, 10, 12 i 14, els tres primers cis i el darrer trans, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H28O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras.
Fou aïllat per primera vegada el 1990 per Huang Minquan de l'oli de les llavors de la planta Ixora chinensis, del gènere de la qual derivà el nom comú àcid ixòric. Aquest oli en conté un 38 %.

## Referències

* ↑ Minquan, Huang «AC18 conjugated tetraenoic acid from Ixora chinensis seed oil». Phytochemistry, 29, 4, 01-01-1990, pàg. 1317–1319. DOI: 10.1016/0031-9422(90)85452-l. ISSN: 0031-9422.
# Àcid laetisàric

L'àcid laetisàric, el qual nom sistemàtic és àcid (8R,9Z,12Z)-8-hidroxioctadeca-9,12-dienoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb devuit àtoms de carboni que conté dos dobles enllaços als carbonis 9 i 12, i un grup hidroxil al carboni 8, la qual fórmula molecular és ${\ce {C18H32O3}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar.
Fou aïllat per primera vegada el 1986 pels investigadors W.S. Bowers, C. Harvey, P.H. Evans i M. Katayama del basidiomicot Laetisaria arvalis, un fong, d'on en derivaren el nom comú àcid laetisàric. S'ha descobert que és un agent que inhibeix el creixement de fongs patògens de les plantes Rhizoctonia solani, Phytium ultimum i Phoma betae.

## Referències

* ↑ Bowers, William S.; Hoch, Harvey C.; Evans, Philip H.; Katayama, Masato «Thallphytic Alleopathy: Isolation and Identification of Laetisaric Acid» (en anglès). Science, 232, 4746, 04-04-1986, pàg. 105–106. DOI: 10.1126/science.232.4746.105. ISSN: 0036-8075. PMID: 17774004.
* ↑ Evans, Philip H.; Haunerland, Norbert H.; Bowers, William S. Laetisaric Acid (en anglès). Washington, DC: American Chemical Society, 1987-11-03, p. 353–366. DOI 10.1021/bk-1987-0355.ch031. ISBN 0841214344.
* ↑ Strange, Richard N. Plant Disease Control: Towards environmentally acceptable methods (en anglès). Springer, 2013-12-19. ISBN 9781489946324.
# Étraye

Étraye és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 52 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Étraye era de 52 persones. Hi havia 23 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 5 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 28 habitatges, 23 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 2 estaven desocupats. Tots els 28 habitatges eren cases. Dels 23 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 3 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 13 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Étraye el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 22 eren actives i 11 eren inactives. Les 22 persones actives estaven ocupades(16 homes i 6 dones). De les 11 persones inactives 3 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Étraye a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Étraye a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Formatge ratllat

Es denomina formatge ratllat (en italià: formaggio grattugiato) el producte que s'obté a partir del ratllament d'una peça de formatge en general de parmesà. Pot ser comprat ja ratllat de fàbrica i degudament empaquetat com així també fer-ho de forma casolana valent-se d'un ratllador. Algunes vegades s'elabora el formatge ratllat a fi que funda millor i recobreixi en estat líquid un aliment. En alguns casos el formatge ratllat s'utilitza per donar una decoració final a un plat.

## Formatges ratllats

Habitualment acostumen a emprar-se diferents formatges ratllats, quasi tots ells emprats pel seu gran aroma i gust:
* Cheshire
* Parmesà
* Cheddar
* Formatge edam
* Pecorino romà

## Utilitzacions

És un ingredient molt emprat a les cuines internacionals de tot el món, es pot veure com s'associa per regla general a la cuina italiana on apareix tradicionalment associat a la lasagna -és l'última capa gratinada que per regla general es presenta dura i daurada als comensals- i els nyoquis o fins i tot els plats de pasta als quals se n'acostuma a afegir parmesà per regla general de fort aroma. El formatge ratllat s'afegeix finalment als risottos. És un dels ingredients històrics de la pizza. En resquills -que no és precisament ratllat- s'utilitza a l'elaboració de carpaccios de carn crua tallada molt fina.
A la cuina francesa s'utilitza per decorar sopes com la bouillabaisse. En aquesta cuina s'utilitza com a condiment o com a decoració final mentre s'emplaten i es decoren els plats. A la cuina mexicana es col·loca freqüentment el formatge ratllat a l'elaboració de diversos plats i així es pot veure a les fajites, les quesadillas, o diverses sopes.
# 1570
## Esdeveniments
### Resta del món

* Felip II ordena l'evacuació de l'illa de Menorca, la qual és frustrada per les protestes dels consellers de Barcelona i la negativa dels menorquins.
* Comença una guerra civil a Escòcia després de l'assassinat del seu regent
* La Inquisició comença a operar al Perú
* Terratrèmol a Xile
* Giordano Bruno afirma que la terra es mou per forces internes
* Publicació de l'Atlas d'Ortelius, el primer de la cartografia moderna

## Naixements
### Resta del món

* 13 de juny - Stuttgart: Paul Peuerl organista i compositor alemany del Barroc.
* Lausana: Guillaume Franc, compositor

## Necrològiques
### Resta del món

* 20 d'octubre - Portugal: João de Barros, primer gran historiador de la gramàtica portuguesa i de Portugal.
# 33a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 33a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia va tenir lloc el 30 de maig de 1989, patrocinada per Ràdio Nacional d'Espanya. La cerimònia d'entrega es va dur a terme al Palau de Pedralbes i fou presentada per La Cubana. La cerimònia va destacar per l'absència d'autoritats, puix que els cantants catalans s'havien tancat a la seu de la Conselleria de Cultura de la Generalitat de Catalunya com a protesta, i el director general de TVE Luis Solana tampoc hi va anar degut a una vaga fraccionada dels treballadors de l'ens. Hi van assistir Antoni de Senillosa, Néstor Almendros i Javier Tomeo Estallo, els premiats Maria Barranco, Gonzalo Suárez i Josep Maria Pou, i Loles León, Àlex Gorina i Jaume Figueras, que recolliren el guardó pòstum al crític cinematogràfic Pablo López.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Remando al viento | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrangera | Bird | Clint Eastwood |
| Millor opera prima | El vent de l'illa | Gerard Gormezano i Monllor |
| Millor actor espanyol | Josep Maria Pou | El complot dels anells |
| Millor actriu espanyola | María Barranco | Mujeres al borde de un ataque de nervios Tu novia está loca |
| Millor actor estranger | Forest Whitaker | Bird Good morning, Vietnam |
| Millor actriu estrangera | Diane Venora | Bird |
| Premi Especial del Jurat | Pablo López | Premi pòstum |
| Premi a la labor cinematogràfica | Cinemes Verdi | Per la seva dedicada programació |

## Roses de Sant Jordi

| Categoria | Premiat |
| Millor pel·lícula estrangera | Qui ha enredat en Roger Rabbit? |
| Millor pel·lícula espanyola | Mujeres al borde de un ataque de nervios |

## Referències

* ↑ Los premios Sant Jordi se entregaron en una ceremonia carente de brillantez, La Vanguardia, 31 de maig de 1989

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1988
* III Premis Goya
* VII Premis de Cinematografia de la Generalitat de Catalunya

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1989 a IMDB
# 1670
## Efemèrides
### Fets històrics

* 31 de març, Ceret, Vallespir: els Angelets de la Terra assetgen la vila (Revolta del Vallespir).
| Dia | Lloc | Efemèride | Categoria |
| 22 de gener | Prats de Molló | detenció del cap revoltat Joan Miquel Mestre de Vallestàvia i aixecament veïnal | guerra |
| 27 de febrer | Arles | revolta del Vallespir: els Angelets de la Terra s'apoderen de la vila | guerra |
| 18 de juliol | Madrid | signatura del Tractat de Madrid entre la Monarquia Hispànica i el Regne d'Anglaterra | política |

## Naixements

* 25 de febrer - Panitzsch, Electorat de Saxònia: Maria Margarethe Winckelmann, astrònoma alemanya (m. 1720).
| Dia | Lloc | Personalitat | Categoria |
| 17 de maig | Barcelona | Josep de Taverner i d'Ardena, bisbe de Solsona i Girona | religió |
| ? | Ripoll | Francesc Antoni de Solanell i de Montellà, 120è President de la Generalitat de Catalunya | política |

## Necrològiques

Països Catalans
* 17 de març: Guillem Ramon de Montcada i d'Alagón-Espés-Castre, Gran d'Espanya.
Resta del món
* 6 d'abril, Roma: Leonora Baroni, cantant, intèrpret i compositora de tiorba, llaüt i viola de gamba (n. 1611).
* 18 de juliol, Mòdena, Ducat de Mòdena: Giovanni Bononcini, compositor i violoncel·lista (m. 1747).

## Referències

* ↑ «Miquelets i Angelets de casa nostra». Des de les comarques de Girona, 01-09-2008. [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Notícia: Efemèrides». El Punt Avui, 10-01-2022. [Consulta: 23 desembre 2011].
* ↑ «Maria Kirch». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «Guillén Ramón de Moncada y Castro, IV Marqués de Aytona». Fundación Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: març 2020].
* ↑ Pannella, Liliana. «Baroni, Eleonora, detta anche l'Adrianella o l'Adrianetta in "Dizionario Biografico"» (en italià). Treccani. Diccionari biogràfic dels italians - Volum 6 (1964). Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «BONONCINI, Giovanni in "Dizionario Biografico"» (en italià). Arxivat de l'original el 2020-07-28. [Consulta: 19 juliol 2020].
# ABC Futebol Clube

L'ABC Futebol Clube, o ABC, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Natal a l'estat de Rio Grande do Norte.

## Història

El club va ser fundat el 29 de juny de 1915, essent el club de futbol més antic de Rio Grande do Norte. Va ser fundat a la casa del Coronel Avelino Alves Freire, qui era president de l'Associação Comercial do Rio Grande do Norte. El nom del club fa referència a Argentina, Brazil, Chile (Xile). El seu major èxit fou el 2010, en què guanyà la tercera divisió brasilera (Série C).

## Palmarès

* Tercera Divisió brasilera:
** 2010
* Campionat potiguar:
** 1920, 1921, 1923, 1925, 1926, 1928, 1929, 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1941, 1944, 1945, 1947, 1950, 1953, 1954, 1955, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1965, 1966, 1970, 1971, 1972, 1973, 1976, 1978, 1983, 1984, 1990, 1993, 1994, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2005, 2007, 2008, 2010, 2011

## Estadi

El club és propietari de l'estadi Estádio Maria Lamas Farache, anomenat Frasqueirão, que té una capacitat de 18.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «Brazil 2010 - Third Level (Série C)» (en portuguès). RSSSF Brasil, 20-11-2010. [Consulta: 22 novembre 2010].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 3 gener 2012].

## Bibliografia

* Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 1 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001.
* Especial Placar - 500 Times do Brasil, São Paulo: Editora Abril: 2003.

## Enllaços externs

* ABC Futebol Clube - Lloc web oficial
# ABC (diari)

ABC és un diari espanyol conservador i monàrquic imprès a Madrid des del 1903. En els seus inicis fou un setmanari però a partir del juny de 1905 es publicà diàriament.

## Història

ABC va ser fundat a Madrid l'1 de gener de 1903 per Torcuato Luca de Tena y Álvarez-Ossorio. El govern del Front Popular va confiscar el diari quan va començar la Guerra Civil espanyola. Durant la guerra es van publicar dues edicions diferents de l'ABC, una de cada bàndol, a Madrid la versió republicana i Sevilla la del bàndol franquista. Quan va acabar la guerra civil, l'ABC va ser retornat als seus propietaris i va tornar a ser el diari més venut a Espanya.
Entre els seus columnistes hi van figurar, entre d'altres, Ramón del Valle-Inclán, Azorín, José María Pemán, Pedro J. Ramírez, Federico Jiménez Losantos, Carlos Luis Álvarez, "Cándido", o Jaime Campmany. Actualment hi col·laboren Juan Manuel de Prada, Antonio Burgos, Manuel Martín Ferrand, Carlos Herrera, o Ignacio Camacho.
Després d'una llarga fase de decadència durant la dictadura, va tornar a ressorgir en la democràcia amb la direcció de Luis María Anson i el 2005 era el tercer diari més venut d'Espanya, arribant a la segona posició en 2020 superant a El Mundo, tot i no que no és entre els diaris més venuts a Catalunya. Actualment, sota la direcció de José Antonio Zarzalejos, s'alineà ideològicament amb el Partit Popular i en contra de la normalització lingüística a Catalunya.

## Col·laboradors

Entre els col·laboradors que el diari va tenir durant el Segle XX figuren: Hilda de Toledano (pseudònim literari de María Pía de Sajonia-Coburgo Gotha y Braganza), la comtessa Emilia Pardo Bazán, Valle Inclán, Azorín, José María Pemán, Pedro J. Ramírez, Federico Jiménez Losantos, Carlos Luis Álvarez (sota el pseudònim de Cándido), Jaime Campmany, Julián Marías o César Alonso de los Ríos. En l'apartat d'humor Antonio Mingote i José Luis Martín Mena van col·laborar fins a la seva mort. Durant les dècades de 1920 y 1930 hi va participar el dibuixant i caricaturista Joaquín Xaudaró, i també Ricardo García López «K-Hito» i Pedro Antonio Villahermosa «Sileno»;. Després de la Guerra civil española, Paco Ugalde.
Més recentment hi han col·laborat: Antonio Burgos, Ignacio Camacho, Manuel Martín Ferrand, Carlos Herrera Crusset, Irene Lozano, Curri Valenzuela, Juan Manuel de Prada, Isabel Durán, Hermann Tertsch, Jaime González, José María Carrascal i Edurne Uriarte. Entre els humoristes: Puebla, Máximo San Juan («Máximo») i Antonio Mingote i a la secció El Cultural: Juan José Armas, Mercedes Monmany, Luis Alberto de Cuenca o Andrés Ibáñez.

## Enllaços externs

* ABC - Lloc web oficial
* Lloc web de l'ABC de Sevilla
* Hemeroteca

## Referències

* ↑ «OJD: El País cae por debajo de los 100.000 ejemplares y ABC supera a El Mundo en ventas» (en castellà). El Español, 03-03-2020. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ Vázquez Astorga, 2002, p. 429-430.
* ↑ Vázquez Astorga, 2002, p. 430.
* ↑ . «Francisco Ugalde Pardo». Voz en la GEA. Arxivat de l'original el 2016-09-06. [Consulta: 6 desembre 2015].
# ABC-Clio

ABC-Clio, LLC o ABC-CLIO és una empresa editora d'obres de publicació acadèmica i publicacions periòdiques principalment sobre temes com la història i les ciències socials per a entorns educatius i de biblioteques públiques. ABC-Clio proporciona servei a quinze bases de dades en línia diferents que contenen més d'un milió de llibres de text en línia. L'empresa consulta els líders acadèmics en els camps que cobreixen per proporcionar autoritat als seus títols de referència. La seu central es troba a Santa Bàrbara (Califòrnia).

## Referències

* ↑ «Database Offers 1 Million Free Resources and Images in April». eSchool News, 02-04-2015.
* ↑ Vnuk, Rebecca «Encyclopedia Update: Reboot, 2012». Booklist, 109, 2, 15-09-2012, pàg. 52–56. ISSN: 0006-7385.

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# ATV

ATV té els següents significats:
* Andorra Televisió
* Asia TV
* All-terrain vehicle, terme anglès equivalent a quad o quadricicle
* Automated Transfer Vehicle (Vehicle de transferència automatitzat), una classe de nau espacial robòtica
* ATV (Amateur Television), transmissió de senyals de vídeo i àudio en una banda de freqüències destinada a emissions amateur
# Abu-l-Baqà Khàlid

* Per a altres significats, vegeu «Abu-l-Baqà Khàlid II».
Abu-l-Baqà Khàlid (I) an-Nàssir (àrab: أبو البقاء خالد الناصر, Abū l-Baqāʾ Ḫālid an-Nāṣir) fou emir hàfsida de Bugia, fill i successor el 1301 del seu pare Abu-Zakariyyà Yahya III i net d'Ibrahim I.
Abu-l-Baqà Khàlid I es va acostar a Abu Asida Muhammad II ben Yahya II emir hàfsida de Tunis, amb el qual finalment va arribar a un acord; es va signar un tractat pel qual el primer que morís seria succeït per l'altre (1307 o 1308). Abu Asida va morir el 1309 i segons el tractat signat, Abul Baka Khalid I ben Yahya III havia de ser proclamat emir, però un fill d'Abu Faris ben Ibrahim I, de nom Abu Yahya Abu Bakr I al-Shahid fou proclamat pels xeics almohades de Tunis. Disset dies va trigar Abul Baka a eliminar el seu rival i fer-se amo de Tunis. Però el seu germà Abu-Yahya Abu-Bakr II, nomenat governador de Constantina el 1309, es va proclamar emir. Abu-l-Baqà fou deposat pel xeic almohade Zakariya I ben al-Lihyani (1311); el germà del deposat, Abu Yahya Abu Bakr II de Constantina, es va apoderar de Bugia i es va fer emir independent (1312).

## Referències

* ↑ Llull, Ramón; Batllori, Miguel. Obres essencials: Libre d'Evast e d'Aloma e de Blanquerna. Libre de meravelles. Libre qui és de l'orde de cavalleria. Arbre de ciència. Libre del gentil e los tres savis. Libre de Sancta Maria. Libre dels mil proverbis. Poesis. Editorial Selecta, 1957, p. 50.
# Abu-Ghàlib Tammam ibn Àlqama

Abu-Ghàlib Tammam ibn Àlqama fou un mawla del governador omeia de Kufa (678) Abd-ar-Rahman ibn Abd-Al·lah ibn Uthman ibn Rabia ath-Thaqafí. Fou l'avi de Tammam ibn Àmir ibn Àhmad ibn Ghàlib ibn Tammam ibn Àlqama.
Va anar a l'Àndalus amb les forces sirianes de Balj ibn Bixr al-Quxayrí, de les que manava l'avantguarda o talia (742). Va donar suport a l'omeia Abd-ar-Rahman I ad-Dàkhil quan va iniciar el seu domini a l'Àndalus (756).
El 762 Hixam ibn Udhra es va revoltar a Tulàytula, i Abu-Ghàlib, juntament amb el mawla Badr, va participar decisivament en la conquesta de la ciutat en 764. Després fou nomenat governador de Waixqa (Osca), Turtuixa (Tortosa) i Tarassuna (Tarassona). Va morir a edat avançada vers el 820.

## Referències

* ↑ Houtsma, Martijn Theodoor. «Toledo». A: First Encyclopaedia of Islam: 1913-1936 (en anglès). BRILL, 1993, p. 810. ISBN 9004097961.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam . Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ibn ʿAlḳama".
# Abu-Faris Abd-al-Aziz

Abu-Faris Abd-al-Aziz (Constantina, 1361 - Tilimsen, 1434) fou emir hàfsida, fill i successor d'Abu-l-Abbàs Àhmad (III) a la seva mort el 1394.
Va extirpar les dinasties locals que romanien a Trípoli, Gafsa, Tozeur i Biskra i el poder tribal de les regions de Constantina i Bugia (1397-1402), i va nomenar governadors d'aquests regions a oficials escollits, generalment lliberts.
El 1398 i 1399, a conseqüència del saqueig de Torreblanca i altres atacs corsaris, Martí l'Humà realitzà dues croades contra Tedelis i Bona. El fracàs de l'expedició forçà el rei a signar un tractat de pau amb Abu-Faris Abd-al-Aziz en 15 de maig de 1403, que aviat es mostrà ineficaç.
El 1398 va fer una audaç expedició a l'Aures. Una altra expedició notable fou la que va fer a Tripolitana el 809 de l'hègira (1406/1407). Va resoldre una greu crisi que afectava a Constantina i al sud-est (1407 i 1408) i la va tancar amb la conquesta d'Alger el 813 de l'hègira (1410/1411).
Després d'uns anys de pau, el 1424 es va llençar cap a l'oest on va fer diverses campanyes fins al 1431, en les quals va imposar la seva sobirania als emirs abdalwadites de Tlemcen, i va intervenir al Marroc i tanmateix al Regne de Granada.
Amb els estats cristians va signar nombrosos tractats i les relacions foren de vegades cordials i d'altres tenses, però sempre estretes.
Va seguir una política religiosa estricta que el va fer molt popular. Va acordar generoses donacions o favors als ulemes i als sharifs, va celebrar el mawlid, i va intentar implantar el sunnisme a Gerba (focus de kharigisme). Les seves construccions religioses foren nombroses. Va suprimir alguns impostos no religiosos i va desenvolupar el cors a la mar considerant la seva pràctica com a djihad. El juridisme malikita va triomfar mercès al famós jurista Ibn Arafa (1316-1401) que va enviar a l'exili al Caire a Ibn Khaldun (que hi va morir el 1406). El palau del Bardo és testimoniat per primer cop durant el seu regnat.
El 1432 va anar personalment a ajudar els defensors de l'illa de Gerba que eren atacats per Alfons el Magnànim. El 1434, quan ja tenia més de setanta anys, va dirigir personalment una expedició contra Tlemcen, per tornar a l'obediència als abdalwadites, i va morir a la regió de Ouarsen El seu fill Abu-l-Hàsan Muhàmmad ja havia mort i la successió va recaure en el net d'Abu-Faris, Muhàmmad al-Múntasir.

## Referències

* 1 2 Martínez Romero, Tomàs. La cultura catalana en projecció de futur: homenatge a Josep Massot i Muntaner. Universitat Jaume I, 2004, p.219. ISBN 8480215003.
* ↑ Insa Montava, Josep. Escritores del reyno de Valencia, chronologicamente ordenados desde el año M.CC.XXXVIII hasta el de M.DCC.XLVII. Joseph Estevan Dolz, 1747, p.129.
* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa; Mutgé Vives, Josefa. La corona catalanoaragonesa i el seu entorn mediterrani a la baixa edat mitjana. Editorial CSIC, 2004, p. 106. ISBN 840008330X.
* ↑ Pius II. Europe (c.1400-1458) (en anglès). CUA Press, 2013, p. 306. ISBN 081322182X.
# Aaron Horvath

Aaron James Horvath (nascut el 19 d'agost de 1980) és un animador, guionista, productor i director nord-americà. És conegut principalment pel desenvolupament de Teen Titans Go! juntament amb Michael Jelenic per a Cartoon Network, així com dirigir Super Mario Bros.: La pel·lícula (2023) juntament amb Jelenic. Horvath va fer el seu debut com a director al llargmetratge Teen Titans Go! To the Movies (2018), que va dirigir juntament amb Peter Rida Michail.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Càrrec | Notes |
| 2010 | The Drawn Together Movie: The Movie! | Guionista principal | |
| 2018 | Teen Titans Go! To the Movies | Director Productor Guionista | Debut com a director |
| 2019 | Teen Titans Go! Vs. Teen Titans | Productor executiu | |
| 2023 | Super Mario Bros.: La pel·lícula | Director | |

### Televisió

| Any | Títol | Càrrec | Notes |
| 2003 | Kid Notorious | Dissenyador de personatges | |
| 2005 | The Buzz on Maggie | Animador | |
| 2006 | Yin Yang Yo! | Animador assistent | No apareix en els crèdits |
| 2007–2008 | El Tigre: The Adventures of Manny Rivera | Animador flash | |
| 2008 | Cranberry Christmas | Animador | |
| 2010–2011 | Mad | Director Animador | |
| 2013–2020 | Teen Titans Go! | Productor Director Guionista | |
| 2014 | Elf: Buddy's Musical Christmas | Guionista Productor |
| 2017–2020 | Unikitty! | Productor supervisor | |

### Videojocs

| Any | Títol | Càrrec | Notes |
| 2015 | Lego Dimensions | Guionista | |

## Referències

* ↑ «How 'Teen Titans Go!' became a 200-episode Cartoon Network hit». The Washington Post, 24-11-2017 [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «Michael Jelenic Explains What Makes "Teen Titans Go!"». CBR.com. CBR, 05-08-2014 [Consulta: 21 gener 2018].