OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xavier de Zengotita Bayona

Xavier de Zengotita Bayona (?, segle xix – ?, segle xx), fou un poeta i traductor, d'estètica modernista i decadentista. És autor de Filosofies en vers (1904) i les proses poètiques Cartes de dona (1906).
Segons Jordi Castellanos, cal enquadrar-lo dins de la primera etapa del decadentisme, de 1899 a 1906 (la segona aniria del 1906 al 1910), que tenia com a centres de cohesió publicacions com «La Renaixensa», «Els Quatre Gats» i, sobretot, la revista «Joventut». Zengotita fomava part, dins d'aquesta etapa del decadentisme, del corrent d'escriptors atrets per la tradició francesa (Pierre Loti, Paul Bourget, Marcel Prévost, Jean Lorrain, Maupassant, Flaubert i Pierre Louÿs, entre altres), que es dirigien a un públic esnob i sensible, implícitament femení. Així, indica Castellanos, el volum Cartes de dona, està escrit seguint els models prestigiosos de Marcel Prévost i de Jacinto Benavente.
Membre del moviment catalanista, fou un dels detinguts per la policia la vigília de l'11 de setembre de 1901, per participar en l'ofrena floral a Rafael Casanova organitzada per l'associació «Sempre Avant», i fou un dels fundadors de l'associació «La Reixa», afiliada a la Unió Catalanista, de la qual n'eren membres les persones que havien estat a la presó per motius polítics, en concret «els qui hagin estat detinguts alguna vegada per actes fent manifestació d'amor a la Pàtria Catalana».

## Referències

* ↑ Xavier de Zengotita i Bayona. Diccionari enciclopèdic de la literatura catalana. GEC
* ↑ Castellanos - 1986, pàg. 182.
* ↑ Castellanos - 1986, pàg. 183.
* ↑ Pérez - 2009, pàg. 25, nota 32.
* ↑ Pérez - 2009, pàg. 26-27 i nota 35.

## Bibliografia

* Castellanos, Jordi. «La narrativa curta en el modernisme. Les diverses formes del decadentisme». A: Joan Veny / Joan M. Pujals. Actes del setè col·loqui internacional de llengua i literatura catalanes. Tarragona - Salou, 1-5 d'octubre de 1985. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1986, p. 182-187. ISBN 8472028178 [Consulta: 4 novembre 2018].
* Pérez Vallverdú, Eulàlia. Josep Maria Folch i Torres (1880 - 1910). Compromís polític i creació literària. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2009. ISBN 9788498831917 [Consulta: 4 novembre 2018].
* Xavier de Zengotita, Rebel·lió (1915 ?), extret de Cartes de dona, publicat a: Ramon Mas. Savis, bojos i difunts. Antologia del conte decadentista català (1895 - 1930). (Gabriel Alomar, Prudenci Bertrana, Raimon Casellas, Víctor Català, Agustí Esclasans, Domènec Guansé, Ernest Martínez Ferrando, Alfons Maseras, Xavier Monsalvatje, Eugeni d'Ors, Miquel de Palol Felip, Diego Ruiz, Santiago Rusiñol, Joaquim Ruyra, Jeroni Zanné i Xavier de Zengotita). Barcelona: Ed. Males Herbes, setembre 2018. ISBN 9788494780073.
# Xartneika

Xartneika (en rus: Шартнейка) és un poble de la República de Marí El, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 20 habitants. Pertany al districte rural de Kozmodemiansk.

## Referències

* ↑ «Деревня АЛДЕЕВО (АЛДИСОЛА)» (en rus). Информационный ресурс Республики Марий Эл «12rus.ru». [Consulta: 12 abril 2016].
# Xarpa

Una xarpa o un xarpó és una llarga corretja, normalment feta de cuir, que serveix per a penjar un escut a l'espatlla o al coll quan no està en ús. S'utilitzava en el combat, alliberava el soldat perquè pogués emprar una arma que requeria dues mans (o una arma a cada mà) sense perdre l'escut. Per tant, l'escut podia ser recuperat fàcilment quan fos necessari.
Algunes xarpes tenien una sivella per a ajustar la llargada de la corretja. La xarpa permetia d'unir-se a la pantalla de l'escut en qualsevol lloc al llarg de la seva vora, i funcionava en posició horitzontal, vertical o diagonal a través del diàmetre de l'escut. Les xarpes van representar un avenç significatiu en la tecnologia d'escuts, puix que d'aleshores ençà els escuts posseïen una sola barra que sortia d'un umbo. Les xarpes mantenien fixes en posició gràcies al rebliment a través de la pell i el recobriment de la pantalla, i els reforços amb petites volanderes quadrades
Molta de la informació sobre l'ús de les xarpes prové de diverses obres d'art medievals, com el tapís de Bayeux. A més, en el Speculum Virginum es mostra una imatge de dos cavallers amb escuts a l'esquena, subjectats per una xarpa.

## Referències

* ↑ Clements, John. Medieval Swordsmanship: Illustrated Methods and Techniques. Boulder, Colorado: Paladin Press, 1998. ISBN 1-58160-004-6.
# Wausaukee

Wausaukee és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.196 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wausaukee tenia 572 habitants, 251 habitatges, i 150 famílies. La densitat de població era de 155,5 habitants per km².
Dels 251 habitatges en un 28,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 13,5% dones solteres, i en un 40,2% no eren unitats familiars. En el 35,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.313 $ i la renda mediana per família de 35.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.313 $ mentre que les dones 20.417 $. La renda per capita de la població era de 13.098 $. Aproximadament el 17,5% de les famílies i el 23% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wausaukee» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wausaukee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Wolfgang Gaschütz

Wolfgang Gaschütz (Karlshof, 11 de juny de 1920 - Kiel, 7 de novembre de 2016) va ser un matemàtic alemany.

## Vida i obra

Gaschütz va néixer a la regió d'Oderbruch (ribera del riu Òder) i va començar els estudis secundaris a la ciutat de Wriezen fins que, el 1931, la família es va traslladar a Berlín. En acabar les estudis secundaris va ser mobilitzat i va estar tota la Segona Guerra Mundial servint a l'exèrcit. El 1945, en acabar la guerra, la família s'havia traslladat a la ciutat de Kiel i va començar els estudis universitaris a la recentment reoberta universitat de la ciutat. El 1949 va obtenir el doctorat amb una tesi de teoria de grups, tema que l'havia apassionat des de l'escola, dirigida per Karl Heinrich Weise, tot i que aquest no era cap especialista en el tema escollit.
Va romandre sempre professor de la universitat de Kiel, tot i que va ser professor visitant de diferents universitats d'arreu del món. Es va retirar el 1988, passant a ser professor emèrit de la universitat i va publicar el seu últim article l'any 2006.
La seva recerca en teoria de grups va tenir un fort impacte en tots els grups de recerca d'aquest àmbit. Va demostrar un bon nombre de teoremes i va desenvolupar les teories de Syllow a la resolubilitat dels grups finits.

## Referències

* ↑ Laue, 2018, p. 125.
* ↑ Laue, 2018, p. 126.
* ↑ Laue, 2018, p. 132-133.
* ↑ Laue, 2018, p. 134.
* ↑ Doerk i Jawkes, 1992, p. 38, 56, 59, 118, 136, 177 i 197.
* ↑ Stroth, 2013, p. 59.
* ↑ Li i Zhang, 2021, p. 251 i ss.

## Bibliografia

* Doerk, Klaus; Jawkes, Trevor. Finite Soluble Groups (en anglès). Walter de Gruyter, 1992. ISBN 3-11-012892-6.
* Förster, Peter «Projective Klassen Endlicher Gruppen: IIa. Gesättigte Formationen: Ein allgemeiner Satz von Gaschütz-Lubeseder-Baer-Typ» (en alemany). Publicacions de la Secció de Matemàtiques. UAB, Vol. 29, Num. 2-3, 1985, pàg. 39-76. ISSN: 0210-2978.
* Laue, Hartmut «Wolfgang Gaschütz: Life and Work» (en anglès). Advances in Group Theory and Applications, Vol. 5, 2018, pàg. 125-138. DOI: 10.4399/97888255161424. ISSN: 2499-1287.
* Li, Xiang; Zhang, Jia «On sylowizers in finite groups proposed by Wolfgang Gaschütz» (en anglès). Archiv der Mathematik, Vol. 116, Num. 3, 2021, pàg. 251-259. DOI: 10.1007/s00013-020-01553-1. ISSN: 0003-889X.
* Neumann, Hanna. Varieties of Groups (en anglès). Springer, 1967. ISBN 978-3-642-88601-0.
* Stroth, Gernot. Endliche Gruppen: Eine Einführung (en alemany). Walter de Gruyter, 2013. ISBN 978-3-11-029157-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wolfgang Gaschütz» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Wolfgang Gaschütz». Kiel Directory of Scholars. [Consulta: 5 febrer 2023]. (anglès)
# Westphalia

* No s'ha de confondre amb Westfàlia.
«Westphalia» té aquests significats:
* Westphalia (Iowa)
* Westphalia (Kansas)
* Westphalia (Missouri)
# Xiloporosi

Xiloporosi és una malaltia que presenten els cítrics. Aquesta malaltia es manifesta a l'interior de l'escorça d'un l'arbre en forma de protuberàncies de color marró a la punta. En un estat més avançat, es pot observar unes taques de color groc a l'interior, que es corresponen amb una coloració marró fosc a la fusta i a l'interior de l'escorça on apareix simultàniament una exsudació gomosa. Al final, l'escorça es torna negra, es clivella i cau. També, la fusta s'escata i les branques es mustien a poc a poc. Al final, l'arbre mor.

## Referències

* ↑ «Xiloporosi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Xipe-Totec

Xipe-Totec (en asteca "nostre senyor l'escorxat") fou un déu a diverses mitologies americanes: la mitologia asteca, la yopi i la zapotec. El seu origen es troba al territori dels yopi, Guerrero. Per la relació propera entre els yopi i els zapotec el déu tenia relació amb les creences d'aquests últims. Més tard fou adoptat pels asteques.

## Cultura asteca

A la mitologia asteca les regions del món (els quatre punts cardinals) eren repartits entre quatre germans fills d'una parella ancestral, considerats el grup de déus més importants: (Huitzilopochtli, déu del sud; Tezcatlipoca, déu del nord; Quetzalcoatl, déu de l'oest; i Xipe-Totec, el déu de l'est). A més era déu de la dacsa, patró dels artesans, estava associat amb la plutja i era déu de l'agricultura i del vent de l'oest. Segons els mites asteques fou escorxat viu com a la dacsa. En quant al seu aspecte vestia una pell humana com a màscara i anava armat amb una llança o una destral. El rol de Xipe-Totec era de víctima, rol compartit amb Quetzalcoatl.
Xipe-Totec era el patró dels treballadors de l'or i la plata.
El festival Tlacaxipehualiztli es realitzava en honor de Xipe-Totec i a Huitzilopochtli. Representava la subordinació del déu de l'est respecte el déu del sud. Es cantava el seu himne: Xippe ycuic, totec. Yoallavama (traduït del nàhuatl: Nostre senyor l'escorxat (el bevedor nocturn). Sa cançó).
A la religió tardana asteca les identificacions dels déus es creuaven causant que Xipe-Totec es convertira en un dels quatre Tezcatlipoca: el Tezcatlipoca Roig.

## Representacions

Al jaciment arqueològic de Xolalpan, a Teotihuacan, es descobrí el 1932 una estàtua que el representa.
Al Còdex Borgia hi apareix representat.

## Referències

* 1 2 3 Scott, 1993, p. 1.
* 1 2 3 Rodríguez Santidrián, Pedro. «Xipe Totec». A: Diccionario de las Religiones. Madrid: Alianza; El Prado, 1994, p. 430. ISBN 84-7838-400-6.
* 1 2 Scott, 1993, p. 1-2.
* ↑ Scott, 1993, p. 2.
* 1 2 Ingham, 1984, p. 383.
* ↑ Ingham, 1984, p. 392.
* ↑ Ingham, 1984, p. 389.
* ↑ Ingham, 1984, p. 390.
* ↑ Ingham, 1984, p. 388.
* 1 2 Barlow, 1963, p. 187.
* ↑ Ingham, 1984, p. 387.
* ↑ Barlow, 1963, p. 185.
* ↑ Barlow, 1963, p. 186.

## Bibliografia

* Scott, Sue. Teotihuacán Mazapan figurines and the Xipe Totec statue : a link between the Basin of Mexico and the Valley of Oaxaca. Nashville: Universitat Vanderbilt, 1993. ISBN 0-935462-35-X.
* Ingham, Jhon M. «Human Sacrifice at Tenochtitlan». Comparative Studies in Society and History, 26, 3, 1984, pàg. 379-400.
* Barlow, R. H. «Remarks on a Nahuatl Hymn». Tlalocan, 4, 2, 1963. DOI: 10.19130/iifl.tlalocan.1963.324.
# Yavuz Ekinci

Yavuz Ekinci (Batman (Turquia), 1979) és un escriptor turc.
Va estudiar pedagogia a partir del 2001 a la Universitat Dicle (Universitat Tigris) a Diyarbakır. Ha escrit novel·les i contes sobre el destí dels kurds a Turquia i és l'editor d'una sèrie de literatura kurda a l'exili. Viu a Istanbul.

## Obra seleccionada

* Meyaser'in Uçuşu (2004)
* Sırtımdaki Ölüler (2007)
* Bana İsmail Deyin (2008)

## Referències

* ↑ Im Interview mit Anne Haeming: "Die schlechten Tage kriechen aus ihren Verstecken", Spiegel Online, 9. April 2017, abgerufen am 10. April 2017

## Enllaços externs

* http://www.yavuzekinci.com Arxivat 2010-06-28 a Wayback Machine. (turc)
# Yavlak Arslan

Muzaffer al-Din Yavlak Arslan fou el tercer bey dels Çoban-oğlu. Conegut pel nom de Yavlak Arslan i en Seljúcida com a Melik Muzaffer al-Din.

## Regnat
### Primers anys

Yavlak Arslan fou escollit per a continuar amb la política de lleialtat a l'Ilkhanat del seu pare. Els primers anys foren bastant tranquils. Tenia la tasca de protegir les regions limítrofes amb Bizanci en el nord-oest d'Anatòlia pertanyent al beilicat de Çobanoğulları.
Malgrat la nissaga dels Çobanoğlu, van viure pacíficament una llarga temporada, en altres llocs d'Anatòlia no succeïa això. Anatòlia era en un estat de confusió degut a canvis en el tron i regnava el caos a l'Il-kanat mongol.

### La rebel·lió de Kılıij Arslan i la mort de Yavlak Arslan

En 1292, el dirigent de l'Ilkhanat, Arghun Khan, va morir i fou succeït pel seu germà Gaykhatu. Van començar a haver-hi aldarulls entre els turcs d'Anatòlia. En veure l'oportunitat, el germà del Soldà Seljúcida Mesud II, Kilij Arslan IV, es va revoltar en contra el seu germà.
Quan Gaykhatu va arribar a Anatòlia amb el seu exèrcit, Kilidj Arslan es va mudar a la capital de Yavlak Arslan, Kastamonu, i des d'allà va organitzar als turcomans.
El papel que va prendre Muzaffer al-Din Yavlak Arslan en aquesta rebel·lió és confús. Malgrat que ell va escriure que s'oposava a Mesud i Kilidj Arslan, va organitzar als turcomans a Kastamonu. En canvi, altres fonts descriuen que Muzaffereddin Yavlak Arslan es va oposar a Kılıj Arslan i fou assassinat per ell.
Finalment, la regió se'n va entregar al comandant seljúcida Shams al-Din Yaman Jandar, els seus descendents varen fundar el beilicat de Candar a la mateixa regió.
La seva tomba es creu que està a Unşköprü o a Kastamonu.

## Referències

* 1 2 3 Anadolu Beylikleri Hakkında Araştırmalar I: Çoban-Oğulları Beyliği, Çandar-Oğulları Beyliği, Melikü'l-Ebsar'a göre Anadolu beylikleri (en turc). Türk Tarih Kurumu Basımevi, 1988. ISBN 978-975-16-0080-6.
* ↑ Kuruluş dönemi Osmanlı sultanları, 1302-1481 (en turc). İslam Araştırmaları Merkezi, 2010. ISBN 978-605-5586-06-5.
* ↑ «Kastamonu- Taşköprü'de Çobanoğlu Muzaffereddin Yavlak Arslan Medresesi ve Camii» (en turc). Tarih Araştırmaları Dergisi, 36, 01-05-2017, pàg. 41–74. Arxivat de l'original el 2020-12-19. DOI: 10.1501/Tarar_0000000657. ISSN: 1015-1826 [Consulta: 14 desembre 2020]. Arxivat 2020-12-19 a Wayback Machine.
# Viktor Deni

Víktor Nikolàievitx Denissov (en rus: Виктор Николаевич Денисов), més conegut pel nom artístic de Viktor Deni, (Moscou, 8 de març de 1893 - Moscou, 3 d'agost de 1946) va ser un caricaturista i cartellista rus. Va ser un dels principals artistes de cartells d'agitprop del període bolxevic (1917-1921).

## Trajectòria

Nascut a Moscou el 1893, Denissov es va escurçar el cognom a «Deni». El 1913 es va mudar a Petrograd, on es va establir com un caricaturista reeixit després que les seves caricatures van aparèixer en diverses revistes satíriques il·lustrades. Després de la Revolució d'Octubre, va treballar per a Litizdat (l'editorial estatal), una agència fundada el juny de 1919 per a coordinar els diversos centres editorials en nom del bolxevisme. Va produir prop de 50 cartells polítics durant la Guerra Civil russa, inclosos alguns dels seus treballs satírics més coneguts. Es va convertir en un dels principals artistes de cartells d'agitprop del període bolxevic (1917-1921). Posteriorment, es va centrar en la producció de caricatures per a periòdics que abordaven qüestions de política exterior. Durant el xoc germano-soviètic de la Segona Guerra Mundial, va tornar a dissenyar cartells polítics, juntament amb diversos altres destacats artistes cartelleria de la guerra civil com Mikhaïl Txeremnikh i Dmitri Moor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Views and Re-Views: Soviet Political Posters and Cartoons» (en anglès). David Winton Bell Gallery, Brown University Library, 06-09-2008. [Consulta: 27 gener 2010].
* ↑ Spring, D. W. «Soviet War Posters c.1940-1945: The TASS Poster Series from the Hallward Library, University of Nottingham» (en anglès). Adam Matthew Publications. Arxivat de l'original el 2007-09-17. [Consulta: 27 gener 2010].

## Bibliografia addicional

* Sviridova, I.A.. Виктор Николаевич Дени (en rus). Moscou: Изобразительное искусство, 1978.
* White, Stephen. The Bolshevik Poster (en anglès). New Haven: Yale University Press, 1990.

## Enllaços externs

* Lambiek Comiclopedia - Biografia de Viktor Deni (anglès)
# Abu Hamed

Abu Hamed o Abu Hamad (àrab: أبو حمد, Abū Ḥamad) és una ciutat del Sudan a la wilaya de Nahr al-Nil (o An-Nil) amb 50.000 habitants. Estació de tren de la línia que va a Wadi Halfa (al nord) i Atbara (al sud a uns 250 km). Prop de la ciutat es troba el llogaret de Kurgus amb troballes notables. La ciutat està a la vora nord del riu, i prop de la punta oriental de l'illa de Mograt.
# Nicòdam

Nicòdam (Nicodamus, Nikódamos Νικόδαμος) fou un escultor grec nadiu de Menelau a Arcàdia. Vivia a la segona meitat del segle iv aC.
Va fer estàtues dels vencedors olímpics, Andròstenes (vencedor del pancration a l'olimpíada 90, el 420 aC), Antíoc d'Arcàdia i Damixènides; també va fer una estàtua d'Atenea dedicada per Elis, i una d'Hèrcules quan era jove matant al lleó de Nemea amb les seves fletxes, que fou dedicada a Olímpia per Hippotió de Tàrent.
# Quint Peteli Libó Visol

Quint Peteli Libó Visol (en llatí: Quintus Poetelius Libo Visolus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Petèlia, d'origen plebeu.
És conegut únicament perquè va ser un dels membres del segon decemvirat l'any 450 aC. El 449 aC va ser un dels comandants de les tropes romanes que van fer front a la invasió dels sabins. El mencionen Titus Livi i Dionís d'Halicarnàs.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita III,35
* ↑ Dionís d'Halicarnàs. Roma des de l'Antiguitat X,58; XI,23
# In

In té els següents significats:
* Indi (element)
* abreviatura tradicional d'Insuficient, qualificació escolar de suspens o avaluació negativa
* Domini .in
Viccionari
# Propimelodus eigenmanni

Propimelodus eigenmanni és una espècie de peix de la família dels pimelòdids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Amazones, Approuague, Kourou i Oyapock.

## Referències

* ↑ Lundberg J. G. & Parisi B. M., 2002. Propimelodus, new genus, and redescription of Pimelodus eigenmanni Van der Stigchel 1946, a long-recognized yet poorly-known South American catfish (Pimelodidae: Siluriformes). Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 152. 75-88.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Van der Stigchel, J. W. R., 1946. The South American Nematognathi of the Museums at Leiden and Amsterdam. Leiden. S. American Nematognathi: 1-204, Tables 1-3.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Lundberg, J.G. i M.W. Littmann, 2003. Pimelodidae (Long-whiskered catfishes). p. 432-446. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Romà Cuyàs i Sol

Romà Cuyàs i Sol (Barcelona, 24 de novembre de 1938 - Barcelona, 27 de desembre de 2019) va ser un advocat, dirigent esportiu i promotor cultural català.

## Carrera esportiva

Fou atleta del Club Natació Barcelona, del qual també formà part de la junta directiva com a president de la secció d'atletisme. Va entrar a la Federació Catalana d'Atletisme el 1962 com a vocal de la junta sota la presidència de Miquel Arévalo, i va ser membre de la junta directiva de la Reial Federació Espanyola d'Atletisme en representació dels clubs de primera divisió de 1980 a 1982.
Entre 1982 i 1987 va ser secretari d'Estat per a l'Esport del Govern espanyol i president del Consejo Superior de Deportes. També presidí el Comitè Olímpic Espanyol del 1983 al 1984, del qual fou membre d'honor vitalici des del 1984. Presidí la Federació Catalana d'Atletisme del 2000 al 2012, període durant el qual va inaugurar la Pista Coberta de Sabadell, la primera que va existir a Catalunya des de feia trenta anys.
En relació amb els Jocs Olímpics de Barcelona va ser l'autor de l'estudi de viabilitat dels Jocs per encàrrec del ple de l'Ajuntament del 14 de gener de 1982; primer comissari del Projecte Olímpic Barcelona 92 i vicepresident primer de la candidatura olímpica de Barcelona en representació del Govern espanyol; membre del Comitè Executiu del COOB 92; vicepresident delegat de l'Olimpíada Cultural, i director de la Memòria Oficial dels Jocs Olímpics de Barcelona 92.

## Àmbit professional

En l'àmbit professional va ser conseller-delegat d'Edicions 62, director general únic del grup d'empreses d'Editorial Planeta i defensor del soci d'Agrupació Mútua. Com a promotor cultural ha estat fundador i primer president de l'Associació d'Editors en Llengua Catalana (1978-1982), vocal, comptador, tresorer i vicepresident del Gremi d'Editors de Catalunya (1971-1982), i director general de Promoció Cultural de la Generalitat de Catalunya (1996-1997).

## Premis i distincions

Va rebre la medalla d'or al mèrit esportiu del Govern espanyol i el collar de plata del Comitè Olímpic Internacional.
El Govern de la Generalitat de Catalunya li va concedir la Creu de Sant Jordi l'11 d'abril de 2017.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Santacana, Carles. FC d'Atletisme. Història de l'atletisme a Catalunya, 2012. ISBN 978-84-615-8281-5.
* ↑ «Presidents de la FC d'Atletisme». FCAtletisme.cat. Arxivat de l'original el 2015-06-09. [Consulta: 16 març 2015].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 24 entitats». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2017-05-16. [Consulta: 11 abril 2017].