OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Falp i Plana

Josep Falp i Plana (Barcelona, 30 de maig de 1873 - Barcelona, 3 d'octubre de 1913) va ser un metge i escriptor català, que va fundar la Lliga Vegetariana de Catalunya.

## Biografia

Josep Falp nasqué el 1873 a Barcelona al si d'una família benestant; el seu pare Jacint Falp i Romanyach era un enginyer gironí (projectà i participà en la construcció d'algunes línies fèrries) i la seva mare, Anna Plana i Coma, era filla d'un metge de Solsona. Tenia vuit germans. Estudià a Barcelona. Després que acabà el batxillerat el 1888, mamprengué una carrera de medicina que completà el 1894. Escrigué una topografia mèdica de Solsona que rebé el premi de la Reial Acadèmia de Medicina i Cirurgia de Barcelona el 1900. Fou el fundador i president de la Lliga Vegetariana de Catalunya i a més va dirigir la Revista Vegetariana entre 1908 i 1909. La seva activitat catalanista va ser destacada, participà en el Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana, va defensar el projecte de les Bases de Manresa i fou simpatitzant de la Unió Catalanista, de la Lliga Regionalista i de Catalunya Federal. Fou seguidor de Pi i Margall i del moviment republicà que nasqué a l'Ateneu Barcelonès. També fou redactor de la revista L'Atlàntida i col·laborador a la Revista Homeopàtica.
Es va casar amb Anna Borrell i Valls i van tenir tres filles: Anna, Josefina i Carme.
Segons alguns autors hauria mort a Tarragona, quan tornava de València, on havia anat a fer proselitisme de l'ideari vegetarià, i fou enterrat a Barcelona. Segons el registre civil va morir a Barcelona.

## Obres

* Topografía médica de Solsona y distritos ayacentes (1901)
* Poesies (1902)
* Mossén Verdaguer. El poèta. El sacerdot. L'Home. El Malalt (1902)
* Lo geni català (1905)
* La mesa del vegetariano. Libro de cocina racional para sanos y enfermos (1911)

## Referències

* ↑ «Josep Falp i Plana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1873, número de registre 2661.
* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1913, número de registre 6002.
* ↑ Article de Lluís Guerrero i Sala
* ↑ Curta biografia a Metges i farmacèutics catalanistes 1880-1906
* ↑ «Esquela». El poble català, 04-10-1913, pàg. 1.
* ↑ Bertran Gonzàlez, Enric «La fira de Sant Bartomeu de Solsona amb l’esguard del metge Falp i Plana». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, 73, 01-06-2012, pàg. 131-144. ISSN: 1133-2190.

## Enllaços externs

* Josep Maria Falp i Plana - Galeria de Metges Catalans
# Josefina Lladós i Torrent

Josefina Lladós i Torrent (el Pla de Sant Tirs, 15 de febrer de 1975) és una periodista i política catalana de l'Alt Urgell. Militant de Junts per Catalunya (JuntsxCat), Lladós és des de l'any 2015 alcaldessa del municipi de Ribera d'Urgellet i va ser presidenta del Consell Comarcal de l'Alt Urgell entre el juliol del 2020 i el desembre del 2021, fet que la va convertir en la segona dona a ser presidenta de l'Alt Urgell després de Maria Dolors Majoral i Moliné. En aquest càrrec va ser substituïda d'acord amb el pacte de legislatura per Martí Riera i Rovira, alcalde de Coll de Nargó per ERC.
Durant la seua etàpa professional, Lladós ha treballat a diversos mitjans de comunicació audiovisuals i escrits de la Seu d'Urgell, Andorra i Barcelona. Després d'una legislatura a l'oposició, va ser elegida alcaldessa de Ribera d'Urgellet per Esquerra Republicana de Catalunya (ERC). Josefina Lladós va accedir l'any 2020 a la presidència de l'ens comarcal després que l'aleshores president i alcalde d'Oliana, Miquel Sala i Muntada, també de JUNTS, dimitira per «raons personals». Va ser elegida presidenta de l'Alt Urgell amb els vots favorables del seu partit, Junts per Catalunya, i ERC, mentre que l'oposició de Compromís pel Pirineu (CP) (molt propera al Partit dels Socialistes de Catalunya) va votar en contra alhora que criticà el seu nomenament.

## Referències

* ↑ «Josefina Lladós (JxCat), nova presidenta del Consell Comarcal de l'Alt Urgell». [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ «Martí Riera, nou president del Consell Comarcal de l'Alt Urgell». [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ https://www.regio7.cat/cerdanya-alt-urgell/2020/05/21/josefina-llados-sera-nova-presidenta-49998390.html%5Benllaç+sense+format%5D
* ↑ https://www.ara.cat/pirineus/josefina-llados-miquel-consell-comarcal_1_1148520.html%5Benllaç+sense+format%5D
* ↑ https://forum.ad/josefina-llados-nova-presidenta-del-consell-comarcal-de-lalt-urgell/%5Benllaç+sense+format%5D
# José Gómez-Acebo y Cortina

José Gómez-Acebo y Cortina (Madrid, 22 de desembre de 1860 - Madrid, 26 de desembre de 1932) va ser un advocat i polític espanyol.
Ministre de Foment i ministre de Marina durant el regnat d'Alfons XIII. Diputat per la fracció política liberal membre del Congrés dels Diputats d'Espanya pel Districte d'Albacete) durant sis legislatures del període històric conegut com a Restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de José Gomez-Acebo y de la Torre i de María dels Dolores Cortina y Vázquez. Avi patern de Margarita Gómez-Acebo y Cejuela, Tsarina consort de Bulgària pel seu matrimoni amb l'exrei Simeó II de Bulgària i de Luis Gómez-Acebo y Duque de Estrada i Duc consort de Badajoz, qui va contreure matrimoni amb la Infanta Pilar de Borbó i Borbó.
III Marquès de Cortina, llicenciat en Dret i membre del Partit Liberal inicia la seva carrera política en el Congrés en ser elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1901 per Albacete repetint aquest mateix escó en les eleccions de 1905. En els processos electorals celebrats entre 1910 i 1916 resultaria escollit per la circumscripció de Guadalajara, sent nomenat el 1917 senador vitalici.
Va ser ministre de Foment entre el 5 de desembre de 1918 i el 15 d'abril de 1919 en un gabinet que va presidir el Comte de Romanones, i ministre de Marina al govern que, entre el 14 d'agost de 1921 i el 8 de març de 1922, encapçalaria Antoni Maura i Montaner.
Va ser president del Banc Espanyol de Crèdit entre 1927 i 1933.
Va casar en 1886 amb Margarita Marta Modet y Almagro (1863-1939). Pares dels diputats Manuel i Juan. També pares de Santiago, Jaime i del diplomàtic Miguel Gómez-Acebo y Modet.

## Referències

* ↑ Buscador Històric de Diputats Consultat el 28 de juny de 2011.
* ↑ Boletín Oficial del Estado
# José Gómez-Imaz Simón

José Gómez-Imaz Simón (1838 - 1903) va ser un marí espanyol, ministre de Marina i senador vitalici durant la restauració borbònica.
Ingressà a l'Escola Naval Militar en 1853. El 1866 ascendí a tinent de navili i s'enfrontà als revoltats de la revolució de 1868 quan assaltaren l'arsenal de la Carraca. En 1894 fou ascendit a capità de navili i el 1898 a contralmirall.
Va destacar en el camp professional com a cap de la Comissió Hidrogràfica de 1887, els treballs cartogràfics de la qual van ser notables per les Illes Balears. Va ser el principal redactor de la memòria sobre els treballs duts a terme per la Comissió, en un document d'importància científica titulat Resumen de los trabajos de la Comisión Hidrográfica de España en la isla de Mallorca en los años 1889 a 1893. Fou nomenat ministre de Marina per Francisco Silvela entre el 5 de març de 1899 i el 18 d'abril de 1900.

## Referències

* ↑ Biografia a todoavante.es
* ↑ «Marina, Ministerio de». Instituto de Historia — CSIC. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 agost 2015].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Ramón Auñón y Villalón | Ministre de Marina 1899-1900 | Succeït per: Francisco Silvela y de Le Villeuze |
# Joan Mateu

Joan Mateu és el nom dels següents personatges:
* Joan Mateu i Bagaria (Salt, 1976), artista català
* Joan Mateu Ribé (el Pla de Santa Maria, 1907 - Reus, 1983), ciclista català
# José Rubio Segarra

José Rubio Segarra (la vall d'Uixó, 6 de juliol de 1957) ha estat un polític valencià, diputat en la primera legislatura de les Corts Valencianes.
Militant del PSPV-PSOE fou elegit diputat per la circumscripció de Castelló a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. Ha estat vocal de les comissions d'Educació i Cultura, d'Economia, Pressupostos i Hisenda i d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes. De 2004 a 2007 ha estat president de la Junta Local de les Falles de la Vall d'Uixó.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-05-18. [Consulta: 11 maig 2015].
# John M. Stahl

John M. Stahl (Bakú, 21 de gener de 1886 - Hollywood, 12 de gener de 1950) John Malcolm Stahl fou un director i productor de cinema estatunidenc, famós director de melodrames.

## Biografia

Va néixer Jacob Morris Strelitsky a Bakú (Azerbaidjan) en una família jueva russa.
Stahl va començar a treballar realitzant curts de cinema mut el 1914. En la dècada dels vint va ser contractat per Hollywood per a la productora de Louis B. Mayer, i el 1924 va passar a formar part de l'equip de Mayer per als estudis de la Metro-Goldwyn-Mayer. El 1927 van ser un dels trenta-sis fundadors de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques.
Amb la transició al sonor, va dirigir per a la Universal el film de 1934 Magnificent Obsession i l'any següent Imitation of Life, que va ser nominada per als premis de l'Acadèmia com a millor pel·lícula. També va ser notable la seva direcció de The Keys of the Kingdom el 1944. Amb The Foxes of Harrow, una notable adaptació d'una novel·la de Frank Yerby, amb l'acció que es desenvolupa cap a 1820 a Nova Orleans; els actors són Rex Harrison, Maureen O'Hara i Victor McLaglen.
Es va especialitzar en el gènere del melodrama, i va ser un verdader mestre: bona part dels que va realitzar van ser després represos per altres grans realitzadors com Douglas Sirk o Robert Stevenson.
De tots ells ha passat a ser un clàssic Que el cel la jutgi (1945), amb Gene Tierney en un dels seus escassos papers de "dolenta", per la qual va ser nominada per al premi de l'Acadèmia com a millor actriu, i un excepcional ús del color en una pel·lícula que comparteix el gènere negre i el melodrama.
Stahl va morir a Hollywood en 1950 d'un atac al cor amb seixanta-tres anys i fou enterrat al Forest Lawn Memorial Park Cemetery a Glendale, Califòrnia.
El 8 de febrer de 1960, per les seves contribucions a la indústria del cinema, Stahl va rebre una estrella al Passeig de la Fama de Hollywood al 6546 Hollywood Boulevard.

## Filmografia seleccionada

* 1919: Her Code of Honor
* 1931: Seed
* 1931: Strictly Dishonorable
* 1932: Back Street
* 1933: Only Yesterday
* 1934: Imitation of Life
* 1935: Magnificent Obsession
* 1937: Parnell
* 1938: Letter of Introduction
* 1939: Quan arribi demà
* 1941: Our Wife
* 1943: Immortal Sergeant
* 1943: Holy Matrimony
* 1944: The Eve of St. Mark
* 1944: The Keys of the Kingdom
* 1945: Que el cel la jutgi
* 1947: The Foxes of Harrow
* 1948: The Walls of Jericho
* 1949: Father was a Fullback
* 1949: Oh, You Beautiful Doll

## Referències

* ↑ «Actualité de la cinephilie. Le mélodrame strict de John M. Stahl. Saint-Sébastien rend hommage à un maître oublié.». Libération. [Consulta: 13 agost 2013].
* ↑ Erens, Patricia. Indiana University Press. The Jew in American Cinema, Agost 1988. ISBN 978-0-253-20493-6.
* 1 2 3 4 5 «Biography by Hal Erickson» (en anglès). ALLMUSIC, NETAKTION LLC. [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «John M. Stahl | Hollywood Walk of Fame». www.walkoffame.com. [Consulta: 28 juny 2016].
* ↑ «John Stahl». latimes.com. [Consulta: 28 juny 2016].
# Juli Bas

Juli Bas és el nom dels següents personatges:
* Juli Bas, orador romà amic de Sèneca el Vell
* Juli Bas, metge romà amic de Sexti Níger
* Gai Juli Bas, governador a Bitínia l'any 100 dC
* Gai Juli Quadrat Bas, cònsol sufecte l'any 105 dC, fill de l'anterior
* Gai Juli Bas, cònsol sufecte l'any 139 dC, fill de l'anterior
* Gai Juli Bas, campió als Jocs Olímpics de l'any 177 dC
# Josef Mengele

Josef Mengele [ˈjoːzɛf ˈmɛŋələ] (Günzburg, Baviera, 1911 - Bertioga, 1979) fou un oficial nazi de les SS, metge en el camp d'extermini d'Auschwitz-Birkenau. Va doctorar-se en antropologia a la Universitat de Múnic, i en medicina a la Universitat de Frankfurt.
Com a metge de les SS del camp, supervisava la selecció dels presoners en la seva arribada, per determinar qui havia de ser assassinat i qui era apte per al treball forçat. També realitzà experiments amb els presoners, entre els quals era conegut com l'"Àngel de la Mort". Va servir en la 5a Divisió Panzergrenadier SS Wiking al Front Oriental. El 1942, va ser ferit al front rus i va ser declarat mèdicament no apte per al combat, essent ascendit al rang de SS-Hauptsturmführer per salvar la vida de dos soldats alemanys. Va sobreviure a la guerra, i després de viure d'amagat a Alemanya, va fugir a Amèrica del Sud, on es va convertir en un dels criminals de guerra nazis més buscats.
Va morir l'any 1979. El soterraren al cementiri d'Embu, amb el nom fals de Wolfgang Gerdhard, amb la presència del seu fill Rolf.
El 1985, sis anys després, les seues restes foren exhumades. La identificació de les despulles mortals, si bé no fou concloent al cent per cent, va resultar satisfactòria per als qui el cercaven. Coincidia l'alçada, l'edat i un defecte dental.
L'any 1992, l'anàlisi de l'ADN va confirmar definitivament la seua identitat.

## Referències

* ↑ Gutman, Yisrael; Berenbaum, Michael. Anatomy of the Auschwitz Death Camp (en anglès). Indiana University Press, 1998, p. 317. ISBN 025320884X.
* ↑ Ernst Klee, «Mengele, Josef», Das Personenlexikon zum Dritten Reich: Wer war was vor und nach 1945, Frankfurt del Main, Fischer Taschenbuch Verlag, 2005 (4a edició 2013), pàgina 402, ISBN 978-3-596-16048-8 (en català: El lèxic de les persones del Tercer Reich: qui era què abans i després del 1945) (alemany)
* ↑ Ralph Blumenthal, «Scientists decide Brazil skeleton is Josef Mengele», The New York Times, 22 de juny de 1985, (en català: Científics decideixen: ossada trobada és la d'en Josef Mengele)

## Vegeu també

* Escola del Bullenhuser Damm
* Kurt Heissmeyer

## Bibliografia

* Holly Cefrey, Dr.Josef Mengele:the Angel of Death, The Rosen Publishing Group, Holocaust Biographies Series, 2001, ISBN 0-8239-3374-1,9780823933747
# José Manuel Rodríguez Portela

José Manuel Rodríguez Portela (La Corunya, 5 d'octubre de 1962) és un exfutbolista gallec, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Comença a destacar a les categories inferiors del Deportivo de La Corunya, i a la 85/86 recala al CE L'Hospitalet, de Segona B. L'any següent hi retorna a l'equip de Riazor, per aquella època a Segona Divisió. Esdevé titular al Deportivo, tot sent una referència defensiva entre 1986 i 1989, període en el qual disputa 103 partits de Lliga amb els gallecs.
L'estiu de 1989 fitxa pel Real Burgos. Continua sent titular a l'equip castellanolleonès, que aconseguiria l'ascens a primera divisió. Però, en la campanya del seu debut a la màxima categoria, la 90/91, només hi disputa tres partits.
A partir de 1991, la carrera del defensa prossegueix per equips de Segona B. Entre 1991 i 1993 milita al Deportivo Alavés. Amb els bascos arriba a dues lliguetes d'ascens, sense assolir-ne l'objectiu. Després de militar la 93/94 al CD Mensajero, retorna a Galícia per jugar amb el Racing de Ferrol, tot retornant al Mensajero a l'any següent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# José Manuel Rodríguez Ortega

José Manuel Rodríguez Ortega (Almeria, 13 de desembre de 1972) és un exfutbolista andalús, que ocupà la posició de defensa.

## Trajectòria

Després de destacar a les files de l'Almería CF, al mercat d'hivern de la temporada 95/96 és fitxat per l'Albacete Balompié. Eixe any el conjunt manxec baixaria a Segona, però Ortega es faria un lloc tot jugant 18 partits i marcant un gol.
El defensa va ser un dels jugadors clau de l'Albacete en la segona meitat de la dècada dels 90, tot disputant un centenar de partits. L'estiu del 2000 fitxa pel Real Jaén, també a la categoria d'argent, on romandria dues campanyes abans de tornar a l'Almeria. En aquesta segona etapa hi estaria dos anys, jugant fins a 42 partits.
A partir del 2004, la carrera d'Ortega segueix per equips menors: Algesires (04/05), Águilas (05/07), Roquetas (07/08) i Comarca de Níjar (08).

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ortega
# José Carlos Soria Gil

José Carlos Soria Gil (Alcázar de San Juan, 6 de novembre de 1975) és un exfutbolista castellanomanxec, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Format al planter de l'Albacete Balompié, a la campanya 95/96, mentre milita a l'equip filial, l'Hellín, hi debuta amb els manxecs a primera divisió, tot jugant tres partits. L'any següent fitxa per l'Atlètic de Madrid, que l'incorpora al seu filial, amb qui disputa 28 partits a la Segona Divisió.
L'estiu de 1997 fitxa pel Córdoba CF. Amb els andalusos aconsegueix l'ascens a Segona Divisió el 1999. Durant les dues següents campanyes, el manxec hi seria titular a la defensa cordovesa, però perd eixa condició la temporada 01/02, en la qual juga 12 partits.
Inicia la temporada 02/03 a les files del Getafe CF, però després d'aparèixer només en una ocasió, acaba la temporada al Pontevedra CF. A partir d'ací, la carrera del defensa prossegueix per equips de divisions més modestes: Tomelloso CF (2003), Yeclano CF (03/04), SD Huesca (04/05), UE Figueres (05/06), UB Conquense (06/09), Los Barrios (09) i Arganda (09/...).

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Kihlmanita-(Ce)

La kihlmanita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor d'Alfred Oswald Kihlman (4 d'octubre de 1858 - 29 de juliol de 1938), geògraf i botànic finlandès que va participar en les expedicions de Wilhelm Ramsay al massís de Khibini el 1891-1892. El nom també reflecteix la seva descoberta a la muntanya Kihlman (Rússia).

## Característiques

La kihlmanita-(Ce) és un nesosilicat de fórmula química Ce₂TiO₂(SiO₄)(HCO₃)₂(H₂O). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012, i la primera publicació data del 2014. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3. Es tracta d'un mineral estretament relacionat amb la tundrita-(Ce), tant química com estructuralment, presentant una combinació única d'elements. És el primer mineral que conté ceri i bicarbonat, i el tercer mineral de bicarbonat de terres rares després de la mineevita-(Y) i la thomasclarkita-(Y).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Kihlman, situat al massís de Khibini, dins de l'óblast de Múrmansk (Districte Federal del Nord-oest, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kihlmanite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 juliol 2019].
# Cefisodor

* No s'ha de confondre amb Cefisòdot.
Cefisodor és el nom dels següents personatges:
* Cefisòdor poeta còmic atenenc
* Cefisòdor, orador atenenc
* Cefisòdor, pintor grec
# Franz Hünten

Franz Hünten, que també arribà a dir-se François Hünten (Coblença, 26 de desembre de 1792 - Coblença, 22 de febrer de 1878) va ser un pianista i compositor alemany.

## Biografia

Franz Hünten va nàixer en una família de músics: El seu pare, Daniel Hünten, era organista i havia estat el professor de Henri Herz. Com aquest, Franz se n'anà a París on es va inscriure al Conservatori el 1819. Va compondre més tard melodies per a piano que eren agradables i amb poca complexitat tècnica: rondos, fantasies, variacions o dances, entre altres gèneres. El seu primer èxit es degué a Variations militaires à 4 mains, op. 12, una imitació senzilla de les variacions sobre l'Alexandermarsch d'Ignaz Moscheles. Bastant ràpidament la seva fama va créixer, de tal manera que per una obreta de deu pàgines podia rebre 2.000 francs. Dos anys després de la publicació del seu mètode Nouvelle méthode pour le piano-forte, op. 60 (1833), es va instal·lar de nou a Coblença, i allà va continuar a compondre. Va tornar després a París al cap d'alguns anys però es va retirar de debò en 1848.
La música de Hünten es feu molt popular de pertot a França, Alemanha, i Anglaterra, encara que molts crítics atacaren sovint les seves creacions titllant-les de vulgars i alguns comentaris ulteriors foren bastant comparables. El seu fill, Emil Hünten, va ser pintor.

## Referències

* ↑ Geschichte Der Musik Seit Beethoven (1800-1900). By Hugo Riemann. W Spemann, Berlin, Stuttgart, 1901. Page 313.
* ↑ Geschichte des Clavierspiels und der Clavierliteratur. By Karl Friedrich Weitzmann. J. G. Cotta, Stuttgart, 1863. Page 137.
* ↑ Allgemeiner musikalischer Anzeiger, No. 28, 14 July 1831. Hof und Haslinger, Vienna. Vol. 3, pp109-110.
* ↑ James R. Oestreich. "Diverse Musicians And Psychiatrists Take On Schumann." The New York Times, 17 d'agost de 1994. ]
# Kurt Koffka

Kurt Koffka (Berlín, 18 de març de 1886 - Northampton, 22 de novembre de 1941) va ser un psicòleg alemany. Va néixer i es va educar a Berlín on va obtenir el seu doctorat el 1909 com a estudiant de Carl Stumpf, fou el mateix any en què es va casar amb Mira Klein. A més a més dels seus estudis a Berlín, Koffka també va passar un any a la Universitat d'Edimburg a Escòcia, on va desenvolupar la seva gran fluïdesa de la llengua anglesa, una habilitat que més tard el va servir per als seus esforços per difondre la Psicologia Gestalt més enllà de les fronteres alemanyes. Koffka ja estava treballant a la Universitat de Frankfurt del Main quan Max Wertheimer va arribar el 1910 per treballar a l'Institut Psicològic de la mencionada universitat, i ho va invitar a participar com subjecte a la seva recerca sobre l'efecte que va batejar com Fenomen fi.
Koffka va deixar Frankfurt del Main el 1911 per ocupar un càrrec a la Universitat de Giessen, a quaranta milles de Frankfurt del Main, on va romandre fins al 1924. Aleshores, Koffka ja s'havia divorciat de Klein el 1923 i s'havia casat amb Elisabeth Ahlgrimm, qui havia obtingut recentment el seu doctorat a Giessen. Tots dos es van divorciar aquell mateix any i Koffka es va casar novament amb Klein. Koffka després va viatjar als Estats Units, on va ser professor a la Universitat Cornell des de 1924 a 1925, i dos anys més tard a la Universitat de Wisconsin-Madison. Eventualment, el 1927, va acceptar un càrrec al Smith College a Northampton, Massachusetts, on va romandre fins a la seva mort el 1941.

## Pensament sobre l'aprenentatge

Koffka creia a l'aprenentatge primerenc, el que ell es referia com "aprenentatge sensorio-motor", un tipus d'aprenentatge que succeeix després d'una conseqüència. Per exemple, un nen que toca una estufa calenta aprendrà a no tocar-la novament. Koffka també creia que gran part de l'aprenentatge succeeix per imitació, encara que va argumentar que no és important entendre quina classe d'imitació, sinó més aviat reconèixer que és un esdeveniment natural. Segons Koffka, el més gran tipus d'aprenentatge és l'"aprenentatge ideacional", que utilitza el llenguatge. Koffka va anotar que un moment important en el desenvolupament d'un nen és quan entenen que els objectes tenen noms.

## Treballs

* (1922) Percepció: una introducció a la Teoria Gestalt.
* (1924) Creixement de la ment.
* (1935) Principis de la Psicologia Gestalt

## Referències

* ↑ «Koffka, Kurt» (en anglès). Gale Encyclopedia of Psychology, 2nd ed. Gale Group, 2001. Arxivat de l'original el 2010-11-13. [Consulta: 17 gener 2011].
* ↑ A History of Psychology: Ideas and Context. King, Viney, and Woody, 2009.
# Josef Merhaut

Josef Merhaut (Zbiroh i Švabín, 13 d'octubre de 1863 - Brno, 5 de setembre de 1907)fou un escriptor, periodista i crític teatral txec.

## Obres
### Contes

* Povídky (Històries, 1890)
* Had a jiné povídky (Serp i altres històries, 1892)
* Černá pole (El camp negre, 1896)

### Novel·les

* Andělská sonáta (Sonata angelical, 1900)
* Vranov (1906)

### Poemes

* Básně (Poemes, 1907), organitzat per Miloslav Hysek)

### Altres

Výbor fejetonů Josefa Merhauta (1908, organitzat per Miloslav Hysek)

## Referències

* ↑ Matriční záznam o narození a křtu
* ↑ Matriční záznam o úmrtí a pohřbu