OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa de la Vall

La Casa de la Vall és un edifici centenari situat a Andorra la Vella utilitzat com a seu del parlament, el Consell General d'Andorra des de la constitució del parlament andorrà i seu de l'antic Consell de la Terra. Des del 2011 només és la seu del Consell General a les sessions tradicionals (constitutiva i sessió de Sant Tomàs). La resta de sessions es fan al nou edifici parlamentari. És un monument declarat Bé d'interès cultural.

## Edifici

Va ser construïda, el 1580, com a casa pairal i torre de defensa de la família Busquets. El 1702 va ser comprada per l'aleshores Consell de la Terra, sota el mandat del Síndic General Joan Antoni Torres. A partir de 1866, el Consell de la Terra es va convertir en Consell General, i fins a l'actualitat.
A la porta principal es troba l'escut de la família Busquets (un arbre) i l'escut d'Andorra. La planta de l'edifici és rectangular i compta amb dos pisos. Un antic colomer amb forma de torre destaca en una cantonada. En el jardí davant de l'edifici es troba l'escultura commemorativa del primer centenari de la Nova Reforma que representa el tradicional ball de la morisca i és obra de Josep Viladomat (1967).
La planta baixa està destinada a l'administració de justícia amb el Tribunal de Corts. A la primera planta, la planta noble de la casa familiar, es troba la Sala del Consell, una capella dedicada a Sant Ermengol i l'Armari de les Set Claus on es conserven els documents històrics d'Andorra tancats amb una clau per cadascuna de les parròquies. Conserva també l'antiga cuina, a la qual es pot accedir des de la famosa Sala dels Passos Perduts on es fan els actes protocol·laris. Al segon pis o també anomenat Cap de casa, s'hi troba una sala polivalent, utilitzada per exemple per albergar-hi exposicions. Durant el 2015 la Casa de la Vall va ser, junt amb el Museu del Tabac i el Centre d'Art d'Escaldes-Engordany, un dels més visitats.

## Referències

* ↑ Andreu, Iago «El síndic obre el nou Consell 15 anys després d'iniciar el procés». El Periòdic d'Andorra, 11-03-2011 [Consulta: 6 abril 2011].
* ↑ «Casa de la Vall». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ Casa de la Vall: de casa pairal a seu del Consell General. Govern d'Andorra, febrer 1997, p. 17. ISBN 99920-0-141-0.
* ↑ Lang-Valchs, Gerhard. Andorra, país de pas i de refugi. Andorra: Societat Andorrana de Ciències, 2016, p. 85-88. ISBN 978-99920-61-30-5.
* ↑ «El nombre de visitants als museus disminueix respecte a l'any passat». Ràdio i Televisió d'Andorra, 07-02-2016. [Consulta: 9 març 2016].

## Vegeu també

* Política d'Andorra
* Llista de monuments d'Andorra
# Casa de la Vila (Begues)

La Casa de la Vila és una obra del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. Les façanes estan obertes als quatre costats i presenta tres crugies per planta. És de composició simètrica a partir dels buits de la planta baixa. Presenta una interessant ornamentació a la façana principal, amb elements neogòtics, una obertura balconera i barbacana de ferro forjat en filigrana i aplacat ceràmic de colors molt vistosos a manera de sanefes entre les diferents plantes. Corona l'edifici un timpà triangular ornat, sanefa, motllures i cornisa amb barbacana de fusta. La coberta és a dues vessants. Fusteria de fusta. A ambdós costats de la façana principal hi ha una tanca de paredat antic i reixes de ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Casa de la Vila (Torroella de Montgrí)

La Casa de la Vila és la seu principal de l'ajuntament a la Plaça de la Vila, al centre del nucli antic de Torroella de Montgrí (Baix Empordà). L'edifici de la Casa de la Vila va ser construït en època renaixentista, probablement durant el segle xvi. Posteriorment va experimentar diverses obres de remodelació i, l'any 1935, fou desmuntat i refet pedra per pedra. En l'actualitat l'interior es troba molt modificat per cobrir les necessitats de la seva funció administrativa. És un edifici de planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula. La façana presenta una composició simètrica. A la planta baixa un arc carpanell dels porxos de la plaça ocupa tota l'amplada de l'edifici; la porta d'accés és d'arc de mig punt, amb dovelles de pedra i l'escut de la vila a la clau. Al primer pis hi ha un balcó amb dues obertures rectangulars i barana de ferro simple, i al segon pis dues finestres balconeres també rectangulars però més petites. A la part superior hi ha un ràfec de coronament. Són elements remarcables de la façana els relleus amb els quatres barres i l'escut de la vila, disposats de manera simètrica als dos pisos superiors. El parament de la façana presenta carreus ben escairats.

## Notes

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Caseria

Una caseria o caseriu és una entitat de població formada per un grup de cases, habitualment de pagès, més o menys allunyades del poble al qual pertanyen, i que no s'ajusta, per volum i importància, a cap de les altres definicions incloses en el genèric entitat de població: ciutat, vila, poble, veïnat, raval…
# Castellot del temps carlí

El Castellot del temps carlí és un edifici de Camarasa (Noguera) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a un carener, i gaudeix d'unes vistes impressionants. Té a la vora les ruïnes del castell de Llorenç. [Vegeu la fitxa del "Castell de Llorenç"].
El temple presenta un interès evident i palesa una antiguitat que evoca el període de la reconquesta de sector.

## Història

Explica el P. Sanahuja: "Excepció feta dels castells i llocs de Tartareu i del Puig de Privà -que foren conquerits per Ermengol IV d'Urgell- i de Llorenç, el Vescomte guanyà als sarraïns tots els altres castells de la dreta del Segre, entre els dos Nogueres i els termes d'Àger, Santa Linya i Albesa, així com altres de més enllà de la Noguera Ribagorçana. El seu ideal era de poder arribar fins al Cinca, esglésies que tenia donades a Sant Pere d'Àger. I si en algun cas no tenim notícia certa i directa de la conquesta pel Vescomte d'una o altra població, haurem d'interpretar-ho segons formés o no part de l'abadiat d'Àger. Dins d'aquest criteri haurem de negar a Guerau Ponç les conquestes dels Castells i dels llocs de Llorenç i d'Albesa, per no haver estat mai llurs esglésies de pertinença de la Canònica agerenca.
La vila de Camarasa presenta una llarga història. Amb referència al segle passat, és recordat l'incendi de la vila per la facció del carlí "Ramonillo", el 1822, l'any 1848, el general Contreras disposà la reconstrucció de les defenses i hi posà un destacament.
Un episodi luctuós del període de les lluites entre carlins i liberals ocorregué ací el 21 de maig del 1835, quan els capitostos carlins Cortada i Borges sorprengueren els 50 homes que els liberals tenien de guarnició a Camarasa i, obligant-los a tancar-se a l'església, n'incendiaren les portes i els refugiats hagueren de rendir-se i foren executats. També hi hagué una acció de guerra, al poc temps i de signe contrari, intervenint-hi el coronal Niubò.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castellot del temps carlí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# 1677
## Esdeveniments

Data de publicació de l'obra més important de Spinoza, l'"Ètica", publicada aquest any, pocs mesos després de la mort de l'autor.

## Naixements

* Barcelona: Jeroni Rossell i Montfar, monjo jerònim i escriptor
* 4 de febrer: Johann Ludwig Bach, organista i compositor alemany (m. 1731)

## Necrològiques

Països Catalans
* Vic: Josep de Camporrells i de Sabater, President de la Generalitat de Catalunya.
Resta del món
* 21 de febrer - La Haia (Països Baixos): Baruch Spinoza, filòsof neerlandès.
* 11 de novembre - Pàdua: Barbara Strozzi, cantant i compositora italiana (n. 1619).

## Referències

* ↑ Ferrer Valero, Sandra. «La cantata, Barbara Strozzi (1619-1677)». Mujeres en la historia, 10-04-2012. [Consulta: 5 juny 2020].
# Sant Joan Baptista de bronze

Sant Joan Baptista de bronze és una escultura realitzada pel florentí Donatello en un període comprès entre 1455 i 1457. Mesura 181 cm d'altura i es conserva a la capella dedicada al sant de la catedral de Siena.

## Història

La creació de l'estàtua ha de datar-se el 1455, any en què l'artista residia a Florència, la seva ciutat natal. Els crítics, donades les escasses fonts, són propensos a considerar el bronze com un encàrrec que no va arribar a bon fi. Una vegada es va traslladar Donatello a Siena, dos anys més tard el 1457, per a l'execució de les portes de bronze de la catedral, es va endur l'escultura per acabar-la. La figura es va fondre en tres parts i li faltava l'avantbraç esquerre: sembla que la falta era deguda per la insatisfacció de l'artista per no haver rebut l'últim pagament o almenys jutjat insuficient.
Donatello va tornar a Florència el 1461. El braç es va fondre el 1474 per un orfebre, no es coneix si amb el disseny de Donatello o d'un projecte arbitrari.

## Descripció

Sant Joan Baptista, es mostra com a la iconografia clàssica, està dret, vestit amb una pell, tal com vivia al desert, en una mà duu la creu i un pergamí on en general existeix la inscripció Ecce Agnus Dei, l'altra mà la té elevada en actitud de beneir. La figura és esvelta, amb la cara prima, ulls enfonsats, pell seca com un pergamí mostrant les venes i tendons a la part inferior. Té la boca oberta i la seva mirada vaga, testimoni dels profunds sofriments del sant, representat al moment de la peregrinació i el dejuni al desert.
El treball està relacionat amb la Maria Magdalena penitent, pel tractament sec i desencantat de la figura humana, en què va traspassar tots els dolors i dificultats de la vida ascètica. L'estàtua té una certa relació amb la de Sant Joan Baptista de fusta que va realitzar a Venècia, el 1438 una data molt anterior.

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466. Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Dalmau Ramon de Xetmar

Dalmau Ramon de Xetmar fou un cavaller de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem que va esdevenir Castellà d'Amposta entre 1421 i 1427 o 1430.
Originari de la zona de Girona, era fill de Ramon Xetmar, senyor de Medinyà i Cervià de Ter. El 1403 com a frare de la Castellania d'Amposta es trobava a Rodes. Després de la mort de Pere de Vilafranca, el 1404, se li va atorgar la comanda de Bajoles que havia regit fins llavors, per un període de 6 anys. Però el papa Benet XIII la va atorgar al seu nebot Rodrigo de Luna. Des de 1409 intenta aconseguir la comanda de Mallorca, que no ho va aconseguir fermament fins al 1414. Va assistir a Avinyó el 1418 a l'assemblea general que havia convocat el mestre Philibert de Naillac. L'agost de 1421 el castellà d'Amposta Gonzalvo de Funes es va morir i va ser nomenat nou castellà tot i l'oposició del rei Alfons el Magnànim, que va aconseguir almenys diverses comandes per al seu candidat. Xetmar es va traslladar a Rodes el 1425 i hi va estar fins al 1428 o abans, quan morí.

## Bibliografia

* Bonneaud, Pierre: Le prieuré de Catalogne, le couvent de Rhodes et la couronne d'Aragon (1415-1447). Conservatoire Larzac Templier et Hospitalier, Millau, 2004.
# Beat Pere

«Beat Pere» té aquests significats:
* Pere Cendra, dominic mort el 1244, venerat com a beat.
* Pere Cerdà, dominic del s. XV.
* Pere d'Imola, cavaller hospitaler mort el 1310 a Florència.
* Pere de Cadireta, dominic, màrtir al segle xiii.
* Pere de Castellnou, diaca i legat pontifici, mort al segle xiii en el marc dels conflictes amb els càtars.
* Pere de Dueñas, franciscà, màrtir a Granada el segle xiv.
* Pere de Montboissier o Pere el Venerable, abat de Cluny al segle xii.
* Pere de Siena o Pere el Pentiner, laic del segle xiii.
* Pere Gambacorta, eremita, fundador dels Pobres Eremites de Sant Jeroni al segle xiv.
* Pere González Telmo, dominic, predicador a Galícia al segle xiii.
* Pere Igni, monjo vallombrosí del segle xi.
* Pere Marginet, anacoreta de Poblet, al segle xv.
* Pere Tarrés i Claret, metge i sacerdot català del segle xx..
* Pere Rodrigues, cavaller de l'Orde de Sant Jaume del segle xiii.
    Vegeu també: venerable Pere l'Ermità, monjo i croat.
# Forsyth (Missouri)

Forsyth és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 1.686 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Forsyth tenia 1.686 habitants, 788 habitatges, i 487 famílies. La densitat de població era de 319,1 habitants per km².
Dels 788 habitatges en un 18,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 6,5% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,9% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 20,6% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 33,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 53 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.801 $ i la renda mediana per família de 39.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.882 $ mentre que les dones 19.183 $. La renda per capita de la població era de 21.436 $. Entorn del 5,4% de les famílies i el 9,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Forsyth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Forsyth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Decodon pacificus

Decodon pacificus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Japó fins a Taiwan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Danny Ongais

Danny Ongais (Kahului, 21 de maig de 1942 - Anaheim Hills, 26 de febrer de 2022) va ser un pilot de curses automobilístiques nord-americà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Danny Ongais va debutar a la quinzena cursa de la temporada 1977 (la 28a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 2 d'octubre del 1977 el G.P. dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.
Va participar en un total de sis curses puntuables pel campionat de lta F1, disputades en dues temporades consecutives (1977 - 1978), aconseguint un setè lloc com millor classificació a una cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Posició | Punts |
| 1977 | Interscope Racing | Penske | Cosworth | ARG | BRA | SUD | O.USA | ESP | MON | BEL | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL | ITA | USA Ret | CAN 7 | JAP | - | 0 |
| 1978 | Team Tissot Ensign | Ensign | Cosworth | ARG Ret | BRA Ret | SUD | | | | | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1978 | Interscope Racing | Shadow | Cosworth | | | | O.USA NVQ | MON | BEL | ESP | SUE | FRA | GBR | ALE | AUT | HOL NVQ | ITA | USA | CAN | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 6 (4) | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Crematística

La Crematística (del grec: χρηματιστική) és, segons Tales de Milet l'art de fer-se ric.
Aristòtil mostra en nombrosos textos, inclosa l'Ètica a Nicòmac i la Política, la diferència fonamental entre economia i crematística. La crematística (del grec khrema, la riquesa, la possessió) és l'art de fer-se ric, d'adquirir riqueses. Segons Aristòtil, l'acumulació de diners per diners és una activitat contra natura que deshumanitza a aquells que a ella es lliuren. Seguint l'exemple de Plató, condemna el gust pel benefici i l'acumulació de riqueses. El comerç canvia diners per béns, la usura crea els diners a partir dels diners, el comerciant no produeix res: tots resulten condemnables des del punt de vista filosòfic.
No obstant això, cal aprofundir una mica en la crematística, la qual consta de dues parts:
Encara que Aristòtil tracta la crematística com un conjunt d'ardits i estratègies d'adquisició de riqueses tendents a facilitar el creixement del poder polític, ell no para de condemnar aquesta mateixa qualitat, atorgant una posició més important a l'economia. Es tracta del punt de vista d'un autor fonamental de l'Antiguitat, que redundarà en una gran influència durant tota l'edat mitjana.
L'Església Catòlica reprèn durant tota l'edat mitjana la crítica aristotèlica contra aquesta conducta econòmica i la declara contrària a la religió. Nombrosos autors estimen que la posada en pràctica d'aquesta doctrina constitueix un obstacle al desenvolupament econòmic.
Karl Marx recupera el concepte en la seva famosa obra El Capital, destacant les conseqüències sobre el que ell dona en anomenar Auris sacra fames (maleïda set d'or), una referència llatina a aquesta passió devoradora dels diners pels diners.

## Referències

* ↑ Aristòtil. Política. Comentada per Joan Alberich i Mariné. Barcelona: RBA, 2014, p. 65. ISBN 9788482646916.
* ↑ «Second Lateran Council (1139 A.D.)». Papal Encyclicals Online, 02-04-1139. [Consulta: 26 juny 2016].
# Districte de Cheringoma

El districte de Cheringoma és un districte de Moçambic, situat a la província de Sofala. Té una superfície de 8.739 kilòmetres quadrats. En 2007 comptava amb una població de 20.795 habitants. Limita al nord i nord-oest amb el districte de Caia, a l'oest amb els districtes de Maringué i Gorongosa, al sud amb el districte de Muanza, al sud-est amb l'oceà Índic i a l'est i nord-est amb el districte de Marromeu.

## Divisió administrativa

El districte està dividit en dos postos administrativos (Inhaminga i Inhamitanga), compostos per les següents localitats:
* Posto Administrativo d'Inhaminga:
** Vila de Inhaminga
** Inhaminga
* Posto Administrativo d'Inhamitanga:
** Inhamitanga

## Referències

* ↑ «Instituto Nacional de Estatística». Arxivat de l'original el 2008-03-08. [Consulta: 8 març 2008].
# Daomanita

La daomanita és un mineral de la classe dels sulfurs. Nom creat a partir de les últimes síl·labes de les seves localitats de descoberta: els pobles de SanDAO i TieMA.

## Classificació

La daomanita es troba classificada en el grup 2.LA.15 segons la classificació de Nickel-Strunz (2 per a Sulfurs i sulfosals (sulfurs, selenurs, tel·lururs; arsenurs, antimonurs, bismuturs; sulfarsenits, sulfantimonits, sulfbismutits, etc.); L per a sulfosals sense classificació i A per "sense Pb essencial"; el nombre 15 correspon a la posició del mineral dins del grup). En la classificació de Dana el mineral es troba al grup 2.5.7.1 (2 per a Sulfurs i 5 per a A$_m$B$_n$X$_p$, amb (m+n):p = 3:2; 7 i 1 corresponen a la posició del mineral dins del grup).

## Característiques

La daomanita és un sulfur de fórmula química CuPtAsS₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. Pot ser de color gris acer amb tints de groc. Presenta quatre exfoliacions bones. La seva lluïssor és metàl·lica.

## Formació i jaciments

Sol trobar-se assosiat amb minerals de platí de tipus piroxè. S'ha descrit a l'Àsia i breument a Europa. També s'ha trobat en vetes de calcopirita-bornita i en piroxenita-hornblenda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Daomanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Web Mineral.com (anglès)

## Bibliografia

* Yu Zuxiang, Lin Shujen, Chao Pao, Fang Chingsung, and Huang Chishun (1974): A preliminary study of some new minerals of the platinum-group and another associated new one in a platinum-bearing intrusion in a region of China. Acta Geologica Sinica 48(2), 202-218 (in Chinese with English abstract). - American Mineralogist (1975), 61, 184 (abstract).
* Yu Zuxiang, Ding Kuishou, and Zhou Jianxiong (1978): Daomanite - A new platinum mineral. Acta Geologica Sinica 52(4), 320-325 (in Chinese with English abstract). - American Mineralogist (1979), 65, 408 (abstract).
* Yu Zuxiang (1986): Some new minerals from platinum-bearing rocks in Yanshan and Tibet regions, China. Bulletin of the Institute of Geology, Chinese Academy of Sciences 15, 49-57.
* Yu Zuxiang (2001): New data for daomanite. Acta Geologica Sinica 75(3), 396-399 (in Chinese with English abstract).
* Yu Zuxiang (2001): New data for daomanite and hongshiite. Acta Geologica Sinica 75(4), 458-466 (in Chinese with English abstract).
# Demòcrates (filòsof pitagòric)

Demòcrates (en llatí Democrates, en grec antic Δημοκράτης "Demokrátes") fou un filòsof pitagòric grec del qual no es coneix res de la seva vida.
Se li atribueixen una sèrie de màximes morals anomenades "Les sentències daurades" (γνῶμαι χρυσαῖ) que van ser escrites sota el seu nom en dialecte jònic i per això alguns autors creuen que eren molt antigues, encara que altres pensen que es van escriure en temps de Juli Cèsar. Destaquen per la seva solidesa i simplicitat. Algunes de les sentències les menciona Estobeu.

## Referències

* ↑ 2.Democrates a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 974