OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tines del pla de les Generes

Les tines del pla de les Generes són un conjunt de dues tines i una barraca del municipi de Talamanca (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local. La construcció se situa pròxima al camí de les Generes.

## Descripció

És un conjunt constituït per dues tines i una barraca. Descrivim les tines d'esquerra a dreta col·locant-nos de cara a l'entrada.
La tina número 1 és de planta circular. La part inferior dels murs és construïda amb pedra amorterada i la part superior, fins a la coberta, amb pedra seca. Entre els murs i la coberta hi ha un voladís amb un lleuger pendent cap a l'exterior. El sostre és fet per aproximació de filades de pedra ben treballada i tancat per dalt amb pedres més planeres. L'interior de la tina és revestit de peces ceràmiques vermelloses envernissades i corbades per emmotllar-se a la forma cilíndrica del dipòsit. S'accedeix a la tina per la part superior a través d'una obertura allindanada. Presenta dues finestres petites.
La tina número 2 també és de planta circular. La part inferior dels murs és de pedra amorterada i la part superior, que s'ha ensorrat en part, és de pedra seca. No té coberta, ni llinda. L'interior del dipòsit té un acabat amorterat. Hi ha dos amagatalls.
La barraca que s'adossa entre les dues tines, és de planta irregular i té coberta plana, construïda amb bigues de fusta i pedres planeres sobre la qual s'estén una capa de sorra i pedruscall. Els muntants verticals i al damunt s'hi recolzen dues llindes, una d'elles de fusta. A l'interior hi ha dos amagatalls i els brocs de les dues tines. El seu estat de conservació és força bo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tines del pla de les Generes». Mapa de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Portada/efemèride maig 4

Edith Nesbit
« 3 de maig · 4 de maig · 5 de maig »
# Festival de la Cançó d'Intervisió 1980

El IV Festival de la Cançó d'Intervisió va ser la quarta edició del festival d'Europa de l'Est i es va celebrar a Sopot (on se celebrava el festival de Sopot) del 20 al 23 d'agost. El festival va ser guanyat per la finladesa Marion Rung (qui va a representar a Finlàndia a Eurovisió en els anys 1962 i 1963) amb un empat amb l'ucraïnès Mykola Hnatyuk (Микола Гнатюк), representant de la Unió Soviètica i també amb l'eslovaca Marika Gombitová de Txecoslovàquia.

## Països participants

En aquesta edició van participar tots els països fundadors. També va comptar amb la primera aparició (i única fins al moment) dels Països Baixos i Suïssa.
| Nº | País | Idioma | Artista | Cançó | Traducció | Posició | Punts |
| 1 | Txecoslovàquia | Txec | Marika Gombitová | Chcem sa s tebou deliť | Vull ser amb tu en un altre lloc | 1 | 30 |
| 2 | Espanya | Castellà | Gloria | Que más me da | Tant se me'n dona | 2 | 24 |
| 3 | Polònia | Polonès | Alicja Majewska | Jeszcze się tam żagiel bieli | Tot i així, hi ha veles blanques | 4 | 20 |
| 4 | Unió Soviètica | Rus | Mykola Hnatyuk | Na vsztrecsu oszenyi (На встречу осени) | En una reunió de tardor | 1 | 30 |
| 5 | Finlàndia | Finés | Marion Rung | Hyvästi yö | Nit de comiat | 1 | 30 |
| 6 | Bulgària | Búlgar | Vaszil Najdenov | Po parvi petli (По първи петли) | El primer cuiner | 4 | 20 |
| 7 | Iugoslàvia | Croat | Neka Falk | Najjači ostaju | Segueix sent el més fort | 7 | 17 |
| 8 | Romania | Romanès | Corina Chiriah | Uneori suntem toți copii | Algunes vegades tots som nens | 3 | 21 |
| 9 | Unió Soviètica | Rus | Nagyezsda Csepraga | Khor mira (Хора мира) | Cor de la pau | 5 | 19 |
| 10 | Països Baixos | Anglés | Markerink Najdenov | Come closer | Acosta't | 4 | 20 |
| 11 | Cuba | Espanyol | Osvaldo Rodríguez | La vida siempre es mucho más | La vida sempre és molt més | 7 | 17 |
| 12 | Suïssa | Francès | Regards | La maison vide | La casa buida | 6 | 18 |
| 13 | Hongria | Hongarés | Katona Klári | Ne sírj | No ploris | 5 | 19 |
| 14 | Alemanya de l'Est | Alemany | Ute Freudenberg | Wie weit ist es bis ans Ende dieser Welt? | Què tan lluny es la fi de l'món? | 4 | 20 |

## Curiositats

* Des de la seva creació, el festival no havia comptat amb tots els seus països fundadors.
* Es creu que la no participació del Marroc es deu al fet que participarien a Eurovisió d'aquest mateix any.

## Referències

* ↑ «Remember Intervision Song Contest?». Arxivat de l'original el 2021-06-07. [Consulta: 7 juny 2021].
* ↑ «Eurovision 1962 Finland: Marion Rung - "Tipi-tii"». [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ «Eurovision 1973 Finland: Marion Rung - "Tom Tom Tom"». [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ «Гнатюк, Николай Васильевич». [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ «Chcem sa s tebou Deliť - Chcem sa s tebou deliť». [Consulta: 14 juny 2021].

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió (1980)
* Festival de Sopot
# Astroblepus jurubidae

Astroblepus jurubidae és una espècie de peix de la família dels astroblèpids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Schaefer, S.A. 2003. Astroblepidae (Naked sucker-mouth catfishes). p. 312-317. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Khilderic III

Khilderic III (714 - voltants del 754), anomenat l'Idiota o el Rei Fantasma, rei dels Francs, va ser el catorzè i darrer rei de la dinastia merovíngia.

## Biografia

El tron havia estat vacant durant set anys quan el majordom de palau, Carloman, i Pipí el Breu, decidiren en 743 reconèixer Kilderic com rei. Ni el seu llinatge ni la seva relació a la família Merovíngia són coneguts amb certesa. Pot haver estat el fill de Khilperic II.
No va prendre part en cap afer públic, que no fos dirigit pels majordoms de palau. Quan, en 747, Carloman es retirà a un monestir, Pipí decidí prendre la corona reial. Pipí envià cartes al papa Zacaries I, preguntant si el títol de rei pertanyia a aquell que havia exercit el poder o aquell amb el llinatge reial. El papa respongué que el poder reial hauria de tenir el títol reial també. En 751, Kilderic fou destronat i tonsurat, deposit et detonsit, a les ordres del successor de Zacaries, Esteve II, perquè, segons Einhard, quia non erat utilis, "no era útil". Els seus cabells llargs eren el símbol de la seva dinastia i dels drets reials (alguns diuen poders màgics); tallant-los, el despullaven de totes les prerrogatives reials. En 752, ell i el seu fill Theuderic es traslladen a l'abadia de Sant Bertí, encara que alguns diuen que ell va anar a Saint-Omer i Teodoric a Saint-Wandrille. Morí aproximadament quatre anys més tard. Sota el carolingis rebé mala premsa, sent anomenat un rex falsus, rei fals, malgrat el fet que era Pipí qui li havia usurpat el tron.

## Referències

* ↑ «Khilderic III». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Junghans, W. Die Geschichte der fränkischen Konige Childerich und Clodovech (Göttingen, 1857).
* Chiflet, J.J. Anastasis Childerici I Francorum regis (Anvers, 1655).
* Cochet, J.B.D. Le Tombeau de Childeric I, roi des Francs (París, 1859).
* Lavisse, E. Histoire de France, tome ii. (París, 1903).
* Wallace-Hadrill, J.M., traductor, 1960. The Fourth Book of the Chronicle of Fredegar with its Continuations Connecticut: Greenwood Press.
* Wallace-Hadrill, J.M. The Long-Haired Kings. Londres, 1962.
* Einhard. Annales Regni Francorum. Arxivat 2007-09-27 at Archive.is

## Vegeu també

* Francs (article principal sobre els regnes francs)
* Dinastia merovíngia
# Ca la Rita (Canalda)

Ca la Rita és un habitatge troglodita d'Odèn (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba al peu del terç occidental de la Roca de Canalda, llarga paret de conglomerat que s'aixeca al sud del Puig Sobirà, a la serra del Port del Comte. Des de la carretera L-401 (de Pont d'Espia a Coll de Jou), al punt quilomètric 36 (42° 07′ 34″ N, 1° 29′ 57″ E﻿ / ﻿42.126074°N,1.499100°E﻿ / 42.126074; 1.499100), una pista de recent construcció hi puja en poca estona.

## Descripció

Balma amb una façana al davant construïda de pedres irregulars. Petita porta d'entrada amb una llinda de fusta, al damunt un balcó amb baranes i llinda de fusta, i dues petites finestres. La teulada és de lloses. Aquesta porta dona pas a l'interior de la cova, aquest amb planta baixa, on hi ha una cuina de fogons i un forn de pa.

## Història

Cova emplaçada al vessant de la Serra del Port del Comte que estigué habitada des de temps prehistòrics. Tanmateix, no fou emprada com a casa fins al segle xviii, en què s'hi feren totes les construccions. Prop d'aquesta cova hi ha unes altres coves denominades "dels moros", habitades també des de temps prehistòrics i amb restes de fortificacions medievals.

## Referències

* 1 2 «Cova de la Fada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Tiúrino (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Tiúrino».
Tiúrino - Тюрино (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 180 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Pseudoeurycea leprosa

Pseudoeurycea leprosa és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els montans humits. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Florencia Ortiz

Florencia Ortiz (Buenos Aires, 15 desembre 1971) és una actriu argentina.
Coneguda per interpretar dolentes a la televisió. Va contreure matrimoni amb Lucas Inza, té una filla anomenada Eva. Actualment (2020) viu a Premià de Mar.

## Teatre

* 1999, Closer.

## Filmografia

* 1998, Buenos Aires me mata.
* 2003, ¿Quién es Alejandro Chomski?
* 2007, La cámara oscura

## Televisió

* 1996, 90 60 90 modelos
* 1997, Los herederos del poder
* 1998, Muñeca brava
* 2000, Los médicos de hoy
* 2001, Los médicos de hoy 2
* 2002, ¡Ala... Dina!
* 2003, Autoestima
* 2005, Amor en custodia
* 2005-2006, Un cortado, historias de café
* 2006, Se dice amor
* 2007, Patito feo
* 2008, Amanda O
* 2009, Champs 12
* 2010, Secretos de amor
* 2011, Los Únicos
* 2012, Volver a nacer
* 2012-2013, Dulce amor
* 2014, Somos familia
* 2014-2015, Violetta
* 2015, Esperanza mía
* 2017-2018, Dalia de las hadas

## Referències

* ↑ «La nueva vida de Florencia Ortiz, a orillas del Mar Mediterráneo: "España es como mi segunda casa"» (en castellà). [Consulta: 29 agost 2020].
* ↑ «Florencia Ortiz» (en castellà). Arxivat de l'original el 2013-10-07. [Consulta: 5 octubre 2013].
# Khilperic

Khilperic és el nom dels següents personatges:
* Khilperic I de Burgúndia (? - vers 476/80), rei dels burgundis que hauria governat junt amb el seu germà Gondió
* Khilperic II de Burgúndia, rei dels burgundis (? - 486)
* Khilperic I (vers 539 -Chelles, 584), fill del rei franc Clotari I i d'Aragunda rei merovingi de Nèustria (561-84)
* Khilperic II (vers 672 – 721), rei merovingi de Nèustria i Borgonya (715-21)
* Khilperic d'Aquitània, fill de Caribert II i breument fou rei d'Aquitània el 632
# José Joaquín Moya Esquiva

José Joaquín Moya Esquiva és un polític valencià, alcalde de Bigastre i diputat al Congrés dels Diputats.

## Trajectòria

És llicenciat en ciències econòmiques i abans d'entrar en política treballava d'economista a una caixa d'estalvis revisant assegurances. Militant del PSPV-PSOE des de 1977, en 1983 va substituir en el Congrés dels Diputats al seu company de partit, Antonio García Miralles, quan va deixar l'escó per presentar-se a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983. De 1983 a 1986 fou vocal de les Comissions d'Economia, Comerç i Hisenda i de la Comissió Especial d'Estudi per la Reforma de la Legislació d'Arrendaments Urbans. De 1986 a 1988 fou senador designat per les Corts Valencianes, on fou vocal de la Comissió de Justícia.
Simultàniament es va presentar a les eleccions municipals espanyoles de 1979 com a candidat del seu partit a l'alcaldia de Bigastre, però fou derrotat pel candidat de la UCD. Nogensmenys, a les eleccions municipals espanyoles de 1983 fou escollit alcalde de Bigastre, elecció que va renovar a les eleccions municipals espanyoles de 1987, 1991, 1995, 1999, 2003 i 2007. Tanmateix, es va veure obligat a deixar l'alcaldia quan el 28 d'octubre de 2008 fou detingut amb el secretari-interventor municipal de l'Ajuntament i dos empresaris, acusat d'un presumpte delicte urbanístic en permutar 1.500 metres quadrats de sòl al polígon industrial a canvi d'un local comercial de dues plantes, al centre de Bigastre. En setembre de 2012 el Jutjat Número 3 d'Oriola el va condemnar a set anys d'inhabilitació per a ocupar càrrecs públics per un delicte de prevaricació, quan entre juny i agost de 2005 es van tramitar l'alienació d'una parcel·la de 35.000 metres quadrats a favor de la mercantil Promociones Alicante Torrevieja SL per 160 bungalow i un hotel, i d'altres 45.000 metres quadrats per a un camp de golf proper.

## Referències

* 1 2 José Joaquín Moya: «La guerra no va a hacer que ganemos las elecciones y nunca justificaría una victoria» a ABC, 14 d'abril de 2003
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Detenidos el alcalde socialista de Bigastro, el secretario municipal y dos empresarios por presuntas irregularidades urbanísticas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a Diario Información de Alicante, 28 d'octubre de 2008
* ↑ Un promotor regaló al alcalde de Bigastro un coche de 60.000 euros por una permuta, El País, 4 de novembre de 2008
* ↑ El ex alcalde socialista de Bigastro será inhabilitado siete años por prevaricar, El Mundo, 6 de setembre de 2012

## Enllaços externs

* "Caso Touareg". Moya niega haber recibido dinero por parte de unos promotores a YouTube
# Ca l'Alcalde

Ca l'Alcalde és un conjunt arquitectònic al terme de Sant Martí de Llémena (el Gironès) format per una masia i una pallissa situada al fons. La masia és de planta allargada i diferents cossos afegits, homogeneïtzats pel teulat a dues aigües. Està en ruïna encara que hi ha trossos restaurats. De la façana a carretera cal ressaltar l'accés per l'escala exterior de pedra que puja a la primera planta, a la que s'entra per una porta de llinda plana amb inscripció. La façana es clou amb un porxo amb el pilar rectangular en cantonada, on penja un balcó de fusta. A la planta baixa d'aquest porxo hi ha un molí de pedra. La façana lateral dreta segueix una composició simètrica a la segons planta, de tres arcs de punt rodó restaurats, amb el carener perpendicular. Les obertures no són regulars. Pel costat de la carretera el conjunt és de planta baixa i dos pisos, mentre que la part posterior és només de planta i pis.

## Notes

* ↑ «Ca l'Alcalde». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Torre Muztagh

La torre Muztagh (en urdú موز تاغ ٹاور), també anomenat Mustagh Tower) és una muntanya de la Baltoro Muztagh, part de la gran serralada del Karakoram, al Baltistan, en la frontera entre la regió de Gilgit-Baltistan del Pakistan i el Xinjiang, a la Xina. Es troba entre les conques de les glaceres de Baltoro i Sarpo Laggo. Amb 7.276 msnm i una prominència de 1.710 metres, és la 91a muntanya més alta de la Terra.

## Història

La característica silueta de la torre Muztagh es va fer famosa a principis del segle xx gràcies a les fotografies fetes per Vittorio Sella durant l'expedició al K2 de l'escalador i explorador Lluís Amadeu de Savoia-Aosta.

## Ascensions

Quasi cinquanta anys després de la presa de la foto de Sella, el 1956, la seva fotografia va inspirar dues expedicions per aconseguir la primera ascensió. Les dues expedicions van trobar que l'accés era menys difícil del que la fotografia de Sella suggeria. L'expedició britànica, formada per John Hartog, Joe Brown, Tom Patey i Ian McNaught-Davis, va accedir al cim des de la glacera Chagaran, per la cresta del nord-oest el 6 de juliol. Cinc dies després hi va arribar l'expedició francesa, formada per Guido Magnone, Robert Paragot, André Contamine i Paul Keller per l'aresta est.
El 1984 es va fer la primera ascensió al cim inferior (7.180 metres) per l'aresta nord-est. Aquell mateix any hi hagué la tercera ascensió del cim principal per una expedició britànica i el 1990 hi hagué la quarta ascensió.

## Referències

* ↑ «Muztagh Tower - Peakbagger.com». [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Curran, Jim. K2: The Story of the Savage Mountain. Hodder & Stoughton, 1995, p. 66. ISBN 978-0-340-66007-2.
* ↑ Hartog, J.H. «The climbing of the Muztagh Tower». The Alpine Journal, 61, 1956, pàg. 253–270.
* ↑ Patey, Tom. One Man's Mountains, 1971, p. 135–147. ISBN 0-575-01358-3.
* ↑ Magnone, Guido «The Muztagh Tower». Himalayan Journal, 20, 1957, pàg. 40–50 [Consulta: 4 febrer 2020].
* ↑ «Muztagh Tower : Photos, Diagrams & Topos : SummitPost». [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Duff, Mal «The Second Ascent of the Mustagh Tower». The Alpine Journal, 90, 1985, pàg. 74–76 [Consulta: 13 abril 2011].
* ↑ Greig, Andrew. Summit Fever: The Story of an Armchair Climber on the 1984 Mustagh Tower Expedition. Hutchinson, 1985. ISBN 0-09-162060-0.
* ↑ Kropp, Göran; Lagercrantz, David. Ultimate High: My Everest Odyssey. Discovery Channel, 2000. ISBN 1-56331-936-5.
* ↑ Nunn, Paul «Karakoram 1990». The Alpine Journal, 96, 1991–92, pàg. 241.
# Pseudoeurycea goebeli

Pseudoeurycea goebeli és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. Habita a Guatemala i Mèxic. El seu hàbitat natural són els montans humits. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Florenci de Viena

Florenci de Viena (Gàl·lia, s. IV) fou un bisbe de Viena del Delfinat. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes. De la seva vida no hi ha més notícies que la inscripció que confirma que assistí al concili de Valença en 374 com a bisbe de Viena. Hi ha una llegenda posterior, sense fonament, que consta al llibre episcopal de Leodegari i que ha estat transmesa pels martirologis. Segons ella, Florenci va viure sota l'imperi de Gordià, Felip, Deci, Gal i Volusià, i va morir màrtir a l'exili. El seu nom ja apareix al martirologi de sant Jeroni, assignat al 3 de gener.

## Bibliografia

* Santi, beati e testimoni. "Fiorenzo di Vienne".
# Llenguatge administratiu

El llenguatge administratiu o llenguatge jurídic és un registre lingüístic formal que utilitza l'administració pública en les seues activitats, com són la confecció dels documents administratius, les lleis i la normativa legal diversa i les gestions pròpies de l'administració. Es caracteritza per fer ús de termes cultes, tècnics i unívocs i d'una fraseologia específiques, i en part compartides amb altres llenguatges d'especialitat com el llenguatge jurídic, l'econòmic o l'informàtic, sobre la base de la llengua estàndard.
El lèxic i la fraseologia hereten d'uns usos seculars del llenguatge, de manera que estan plens d'arcaismes que poden resultar estranyes als parlats de la llengua en general. Als arcaismes se suma el lèxic vingut de les tecnologies de la informació.

## Característiques

Les característiques d'aquest registre es defineixen tenint en compte els elements següents:
* Els ciutadans i/o als funcionaris són els comunicants: són persones que no necessàriament es coneixen elles i solament tenen una relació professional.
* El nivell de formalitat presenta variacions segons la situació d'ús. Així, pot anar de "la solemnitat de la concessió d'un doctorat honoris causa a la impersonalitat de la redacció d'un informe o a la tramitació d'un expedient".
* L'assumpte del que tracta la comunicació és "la gestió de l'administració i dels interessos dels ciutadans com a col·lectivitat i individualment, a la qual s'ha d'aplicar el marc legal corresponent".
* El canal de comunicació sol ser l'escrit, siga en paper o en suport informàtic. També el canal comunicatiu pot ser oral.
* La situació d'ús del llenguatge administratiu sol tindre lloc a les dependències administratives.
* Els comunicants poden presentar intencions en una gran diversitat: informar, reivindicar, justificar, argumentar, sol·licitar, felicitar, rectificar, negar, agrair...
* El registre varia segons l'organització (universitat, jutjat, hospital, ambaixada o altres) on es produeix l'acte comunicatiu.

## Referències

* ↑ «Criteris lingüístics». Departament de Justícia. [Consulta: 20 juny 2013].
* 1 2 3 Andreu i Belles, 2009, p. 145.
* ↑ Documents i llenguatge administratius, Universitat Politècnica de València
* ↑ l llenguatge administratiu com a llenguatge d'especialitat, Escola d'Administració Pública de Catalunya
* ↑ Andreu i Belles, 2009, p. 146.

## Bibliografia

* Andreu i Belles, Joan (coord.). Manual de documents i llenguatge administratiu. 3a edició. Castelló de la Plana: Universitat Jaume I. Servei de Llengües i Terminologia, 2009. ISBN 978-84-8021-701-9.

## Enllaços externs

* Apartat de Llenguatge administratiu del Servei Lingüístic de la Universitat Oberta de Catalunya, que conté un glossari de dubtes més freqüents.
* Material didàctic per a cursos de llenguatge administratiu de l'Escola Administració Pública de Catalunya.
# Auby

Auby és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 7.747 habitants. Limita al nord amb Leforest, al nord-est amb Raimbeaucourt, a l'est amb Roost-Warendin, al sud-est amb Flers-en-Escrebieux, a l'oest amb Courcelles-lès-Lens i al nord-oest amb Evin-Malmaison.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 9.007 | 9.090 | 8.954 | 8.630 | 8.442 | 7.958 | 7.747 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1971-2001 | Aldebert Valette | PCF |
| 2001- | Freddy Kaczmarek | PCF |

## Agermanaments

* Czeladź
* Velaine, secció d'Andonne
# Khildesinda

Khildesinda fou una suposada princesa merovíngia filla del rei de Nèustria Khilperic I (539- 584) i de la reina Audovera (533- 580).
Personatge introduït el 727 pel Liber Historiae Francorum, Khildesinda forma part de l'epopeia coneguda sota el nom de Khilperic repudia Audovera. Gregori de Tours (539 † 594), tanmateix ben informat i contemporani d'aquestes persones, no la menciona, ni tampoc esmenta la causa de la separació de Khilperic i Audovera. Godefroid Kurth en el seu llibre Història Poètica dels Merovingis ens diu que: "Formulada per primera vegada el 692, la història, que se suposa passava cap a mitjan segle vi, perd tota versemblança, i traeix amb això la seva procedència molt més recent".