OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acumulació tafonòmica

Es denomina acumulació tafonòmica el procés mitjançant el qual les restes susceptibles de convertir-se en fòssils s'incorporen a la litosfera. Si la resta incorporada al substrat no pateix cap desplaçament posterior es denomina fòssil acumulat; és un dels tres estats mecànics, junt amb el de resedimentat i el de reelaborat, en què es pot trobar un fòssil.
L'acumulació pot ser simultània o posterior (necrocinesi) a la producció de la resta o senyal biològic per mort o realització. És un procés normal de l'etapa bioestratinòmica, excepte quan la resta o senyal es produeixen ja soterrats, com ara en els organismes endobionts, les restes dels quals o les petjades de la seua activitat es poden acumular en el substrat on viuen o s'alimenten.
La paraula acumulació no implica amuntegament i no té per què haver-hi aportació de matèria; pot consistir només en transmissió d'informació a la litosfera, com en el cas de les petjades de locomoció animal marcades sobre un sediment tou (icnita).

## Referències

* ↑ Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales. «Acumulación tafonómica» (en (castellà)). Vocabulario Científico y Técnico. [Consulta: 12 agost 2019].
* ↑ Bennàsar Serra, Maria «TAFONOMIA DEMICROMAMÍFEROS.Metodología y CriteriosTafonómicos para las Interpretaciones Paleoecológicas.». Estudis Culturals Mediterrànis. Universitat Rovira i Virgili [Pàg. 17], 2005, pàg. 1-133. Arxivat de l'original el 2020-10-01 [Consulta: 23 setembre 2020].
* ↑ «Fósiles de intervalos sin registro estratigráfico: una paradoja geológica». A: Aguirre, Emiliano; Soria, Dolores y Morales, Jorge. Registros fósiles e historia de la tierra. Editorial Complutense, 1997, p. 436. ISBN 9788489365926.
* 1 2 Fernández López, S. R. «Temas de Tafonomía» p. 167. Departamento de Paleontología, Universidad Complutense de Madrid, 2000. [Consulta: 30 abril 2011].
* ↑ Nieves López Martínez i Jaime Truyols Santonja. Paleontología. Conceptos y métodos. 19. Editorial Síntesis, 1994. ISBN 84-7738-249-2.
# Agustí Ferrer i Gasol

Agustí Ferrer i Gasol (Berga, 1 de juliol de 1943 - Berga, 29 de març de 2019) va ser un polític i articulista del diari Regió7. Fou alcalde de Berga entre els anys 1987 i 1991, governant amb Alternativa Berguedana Independent i el suport del PSC, liderat per Ramon Camps. Va morir a causa dun càncer. Era germà del pintor Joan Ferrer i Gasol.
En acabar la legislatura com a batlle, va dir que la política no era el seu món i va deixar d'estar-hi involucrat. Amant de la ciutat, va participar en diverses institucions berguedanes i va publicar un llibre titulat La taula amiga, que ell mateix definia no com un llibre de receptes sinó de sobretaula.

## Referències

* ↑ «Berga acomiada l'exalcalde Agustí Ferrer». Regió7, 30-03-2019 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ «Mor l'exalcalde de Berga Agustí Ferrer Gasol». Regió7, 29-03-2019 [Consulta: 13 agost 2019].
* 1 2 Màrquez Ambròs, Pilar «Mor als 75 anys l'exalcalde de Berga Agustí Ferrer Gasol». Nació Digital, 29-03-2019 [Consulta: 13 agost 2019].
* ↑ Om, Albert «Berga: sobreviure sense tèxtil, ni mines ni caserna». Ara, 13-05-2015 [Consulta: 13 agost 2019].
# Alexandre de Tricònion

Alexandre de Tricònion (en llatí Alexander Trichonius, en grec antic Ἀλέξανδρος) fou un dels comandants de la Lliga Etòlia els anys 219 i 218 aC.
Va dirigir l'atac contra la rereguarda de l'exèrcit de Filip V de Macedònia quan tornava de Thermus, però va fracassar i una bona part dels seus soldats van morir, segons diu Polibi.

## Referències

* ↑ Alexander of Trichonius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 127
# Alberga

L'alberga (del got hariberga: tenda de campanya) era un dels molts impostos feudals amb què els senyors gravaven els seus serfs durant l'edat mitjana. No obstant això en el seu origen no era un pagament sinó el dret de les personalitats públiques a allotjar-se a casa dels homes lliures, que va ser instituït en època carolíngia. Però amb l'escampament del feudalisme els senyors s'apropiaren d'aquest privilegi per a ells i els seus seguicis per abusar-ne sovint com un més dels mals usos: el nombre de persones i cavalls per albergar així com el menjar que calia oferir variava molt a cada lloc. Es va anar fixant que cada mas havia d'oferir-la un cop a l'any, fet que va facilitar que al segle xii el privilegi es transformés en un impost en espècies. Més endavant, en època moderna, va aparèixer de nou i molt semblantment la pràctica de l'allotjament.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; p. 20; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6
# Alessandro De Angeli

Alessandro De Angeli fou un baix italià actiu a la primera meitat del segle xix. Va crear dos papers per a òperes de Gioachino Rossini: Ernesto a La gazza ladra (1817) i Friulì a Bianca e Falliero (1819), totes dues a La Scala de Milà.

## Referències

* ↑ Franklin Mesa. Opera: An Encyclopedia of World Premieres and Significant Performances, Singers, Composers, Librettists, Arias and Conductors, 1597-2000. McFarland, 22 gener 2007, p. 332–. ISBN 978-0-7864-7728-9.
# Alessandro Covi

Alessandro Covi (Borgomanero, 28 de setembre de 1998) és un ciclista italià, professional des del 2019. Actualment corre per l'UCI WorldTeam UAE Team Emirates. En el seu palmarès destaca la victòria a la Volta a Múrcia del 2022 i, sobretot, una etapa al Giro d'Itàlia del 2022.

## Palmarès

* 2015
** Vencedor d'una etapa als Tre Giorni Orobica
* 2016
** 1r al Gran Premi Bati-Metallo
** 1r a la Montichiari-Roncone
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Vaud
** Vencedor d'una etapa als Tre Giorni Orobica
* 2017
** 1r a la Coppa Cicogna
** 1r al Trofeu Gavardo Tecmor
* 2018
** 1r al Gran Premi La Torre
** 1r a la Coppa Cicogna
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Bidasoa
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2019
** 1r al Trofeu Almar
* 2021
** 1r al Trittico Lombardo
* 2022
** 1r a la Volta a Múrcia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2021. 38è de la classificació general
* 2022. 45è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2022. 45è de la classificació general
* 2023. No surt (12a etapa)

## Referències

* ↑ «UAE Team Emirates». UCI.org. Union Cycliste Internationale. Arxivat de l'original el 2 gener 2021. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «UAE Team Emirates complete 2020 roster with re-signing of former world champion Rui Costa». Cyclingnews.com. Future plc, 08-10-2019 [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Alessandro Covi wins Vuelta a Murcia». Future plc, 12-02-2022. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ esport3. «Hindley enfonsa Carapaz en l'etapa decisiva de muntanya i sentencia el Giro», 28-05-2022. [Consulta: 9 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a siteducyclisme.net
# Alessandro Donati

Alessandro Donati (Atri, Província de Teramo, 8 de maig de 1979) va ser un ciclista italià professional del 2004 al 2012. Un cop retirat, s'ha dedicat a la direcció esportiva.

## Palmarès

* 2003
** 1r a la Copa Messapica
* 2003
** 1r a la Copa San Sabino

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 109è de la Classificació general
* 2010. 75è de la Classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Ancestre

Un ancestre és un progenitor, és a dir un avantpassat directe (pare o mare); o recursivament, un progenitor d'un ancestre (p.e., un avi, besavi, i així successivament). El terme igualment sol ser usat per a referir-se a un grup d'avantpassats relacionats a un avantpassat directe (família, poble, ètnia, etc.), del qual un individu o grup d'individus descendeixen.

## Ancestre en biologia

En biologia, dos individus tenen una relació genètica si un és l'ancestre de l'altre o si comparteixen un ancestre comú; en evolució biològica, espècies que comparteixen un ancestre evolutiu es diu que són d'avantpassat comú. No obstant això, aquest concepte d'ancestre comú en la filogènia no aquesta completament clarificat per a alguns bacteris i altres organismes capaços de transferència de gens horitzontal.

## Ancestre en l'àmbit cultural

Algunes cultures professen gran reverència als seus ancestres, tant vius com morts, en contrast, persones en contextos culturals més orientats a la joventut poden mostrar un menor grau de veneració pels ancians. En altres contextos culturals, algunes persones busquen providència dels seus ancestres morts; aquesta pràctica es coneix de vegades com culte als ancestres o, més precisament, veneració dels ancestres.

## Referències

* ↑ «ancestre». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ Becerra, Arturo; Delaye Arredondo, Luis «L'ancestre universal: una reconstrucció inacabada». Mètode: Revista de difusió de la investigació, 87, 2015, pàg. 48–53. ISSN: 1133-3987.
* ↑ Woese, Carl «The universal ancestor» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 95, 12, 09-06-1998, pàg. 6854–6859. DOI: 10.1073/pnas.95.12.6854. ISSN: 0027-8424. PMC: PMC22660. PMID: 9618502.
* ↑ Hu, Anning «Ancestor Worship in Contemporary China: An Empirical Investigation». China Review, 16, 1, 2016, pàg. 169–186. ISSN: 1680-2012.
* ↑ Clark, Kelly James «The gods of Abraham, Isaiah, and Confucius» (en anglès). Dao, 5, 1, 01-12-2005, pàg. 109–136. DOI: 10.1007/BF02857007. ISSN: 1569-7274.

## Vegeu també

* Ancestre comú
* Família
* Descendent
# Alonso Rodríguez

«Alonso Rodríguez» té aquests significats:
* Alonso Rodríguez Gómez, jesuïta, germà laic a Mallorca (1532–1617)
* Alonso Rodríguez Olmedo, jesuïta, sacerdot màrtir al Paraguai (1599–1628)
* Alonso Rodríguez (pintor), pintor italià de Messina (1578–1648)
* Alonso Rodríguez, jesuïta, autor místic (1526-1616), autor de l'Exercicio de la virtud y la perfección cristiana
# Alfred Romea i Catalina

Alfred Romea i Catalina (Madrid, 1884 - Barcelona, 13 de febrer de 1955) fou un guitarrista i crític musical.
De molt petit es trasllada amb la família a Barcelona. Estudià a l'Escola Municipal de Música de Barcelona. Va fer els estudis musicals amb Miquel Mas i Bargalló (guitarra), Joan Lamote de Grignon i Bocquet i Felip Pedrell (solfeig i il·lustració superior).
A part de portar a terme una brillant carrera com a concertista, també exercí la crítica musical a El Noticiero Universal i pronuncià conferències sobre temes musicals.

## Referències

* ↑ http://hemeroteca.lavanguardia.es/preview/1955/02/25/pagina-15/32775299/pdf.html
* ↑ http://www.filomusica.com/filo77/knappertsbusch.html
* ↑ «Alfred Romea i Catalina | enciclopedia.cat». [Consulta: 20 octubre 2022].
# Nationalsozialistische Volkswohlfahrt

La Nationalsozialistische Volkswohlfahrt (NSV), que significa «Benestar Popular Nacionalsocialista», va ser una organització de benestar social durant el Tercer Reich. La NSV va ser establerta el 1933, poc després que el NSDAP va arribar al poder a Alemanya. El 1938 es va inaugurar la seu a Berlín en un edifici dissenyat per l'arquitecte Hugo Bartels.
L'estructura de la NSV es va basar en el model de partit nazi, amb administració local, de comtat (Kreis) i les administracions generals. Va ser finançada per donacions dels afiliats. A la darreria de 1938, hi havia al voltant un milió de voluntaris. Quan la guerra va començar, l'organització va comptar amb onze milions d'afiliats. Durant la Segona Guerra Mundial, la NSV es va fer càrrec de menesters públics, especialment en el camp infantil i juvenil. Van rebre especial ajuda les dones embarassades en cas de viduïtat o emergència. Com cada organització nazi, la NSV discriminava els jueus, i es va negar a proporcionar-los ajuda.
Després de la derrota de l'Alemanya nazi, el Govern Militar Nord-americà va començar a desnazificar el país. Va emetre el 10 d'octubre del 1945 la llei número 2 que prohibia el partit nazi i va dissoldre d'ofici totes les seves branques i organitzacions.

## Referències

* ↑ «NS-Volkswohlfahrt, Gauamtsleitung Berlin & Landesversorgungsamt & Haus der Kriegsopferversorgung» (en alemany). Landesdenkmalamt Berlin. Arxivat de l'original el 2019-08-30. [Consulta: 6 juny 2019].
* ↑ Kontrollratsgesetz nr. 2: Auflösung und Liquidierung der Naziorganisationen Arxivat 2017-09-14 a Wayback Machine. Llei del 10 d'octubre de 1945 (en catala: Llei n°2 del Consell de control: abolició i liquidació de les organitzacions nazi)

## Bibliografia

* Vorländer, Herwart. Die NSV. Darstellung und Dokumentation einer nationalsozialistischen Organisation (en alemany). Boppard am Rhein: Harald Boldt, 1988. ISBN 3-7646-1874-4. (En català: La NSV: descripció i documentació sobre una organització nacionalsocialista).
# Partit Acció del Poble de Singapur

El Partit d'Acció Popular o PAP (en anglès: People's Action Party; en xinès: 人民行动党 Rénmín Xíngdòngdǎng; en malai: Parti Tindakan Rakyat; en tamil: மக்கள் செயல் கட்சி) és un partit polític que actua a Singapur i Malàisia minoritàriament. Generalment se situa en l'espectre de la centredreta política. Des de la seva victòria en les eleccions generals de 1959, el PAP ha dominat completament la vida política del país. Encara que les eleccions a Singapur són netes, la llarga influència del PAP al govern i el seu control sobre els mitjans de comunicació, sumat a diverses restriccions a les llibertats civils, han portat al fet que habitualment es descrigui a Singapur com un "estat de partit únic de facto" i al seu sistema de govern com a "antidemocràtic".
Fundat inicialment com un partit marxista tradicional, la facció d'esquerra va ser expulsada del partit el 1961 per Lee Kuan Yew, el seu líder, enmig de la fusió de Singapur amb Malàisia, per tractar de moure el partit cap al centre. No obstant això, a partir de la dècada de 1960 el partit va començar a moure's ràpidament cap a la dreta. Aquests van adoptar la bandera de l'antiga BUF o Unió Britànica de Feixistes, un partit polític dels anys 30 de la Ultradreta d'ideologia nazi. Oswald Mosley, el president del partit, va conèixer a Lee Kuan Yew durant la seva estada estudiantil a Gran Bretanya.
# Patrice Halgand

Patrice Halgand (Saint-Nazaire, Loira Atlàntic, 2 de març de 1974) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1995 i 2008. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 2002.

## Palmarès

* 1997
** 1r a l'Étoile de Bessèges i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Xile i vencedor d'una etapa
* 1999
** 1r a A travers le Morbihan
* 2000
** 1r a la Copa de França de ciclisme
** 1r a A travers le Morbihan
** 1r al Trofeu dels Escaladors
** 1r al Tour del Llemosí
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sud
* 2001
** 1r als Boucles de l'Aulne
** 1r al Regio Tour i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa del Critèrium Internacional
* 2002
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa del Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sud
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
** Vencedor d'una etapa de la Ruta del Sud
* 2007
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
* 2008
** Vencedor d'una etapa al Tour de Valònia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2005. 23è de la classificació general
* 2006. 14è de la classificació general
* 2007. Abandona (6a etapa)

### Resultats al Tour de França

* Tour de França de 2001. 55è de la classificació general
* Tour de França de 2002. 52è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* Tour de França de 2003. 40è de la classificació general
* Tour de França de 2004. 39è de la classificació general
* Tour de França de 2005. 52è de la classificació general
* Tour de França de 2006. 48è de la classificació general
* Tour de França de 2007. 30è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2008. No surt (15a etapa)

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-03-22 a Wayback Machine. (francès)
* Fitxa de Patrice Halgand a sitiodeciclismo.net
# Loghill Village

Loghill Village és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 311 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Loghill Village tenia 311 habitants, 135 habitatges, i 113 famílies. La densitat de població era de 21,9 habitants per km².
Dels 135 habitatges en un 22,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 80,7% hi vivien parelles casades, en un 1,5% dones solteres, i en un 15,6% no eren unitats familiars. En l'11,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,47.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16,7% tenia menys de 18 anys, un 1,3% entre 18 i 24, un 19,9% entre 25 i 44, un 45% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 50 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 68.958 $ i la renda mediana per família de 69.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 42.500 $ mentre que les dones 27.188 $. La renda per capita de la població era de 30.034 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 6,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Loghill Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Loghill Village». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Heracleum

Heracleum és un gènere de plantes herbàcies bianuals dins la família de les apiàcies. Conté unes 40 espècies. La seva distribució és a les zones temperades de l'hemisferi Nord i les altes muntanyes d'altres climes com en el cas d'Etiòpia. Als Països Catalans només es troba l'espècie, molt polimorfa, Heracleum sphondylium - amb el nom comú de bellerenca.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser descrit per Linnaeus i publicat a Species Plantarum 1: 249–250. 1753. L'espècie tipus és: Heracleum sphondylium L.

## Algunes espècies

* Heracleum acontifolium
* Heracleum algeriense
* Heracleum alpinum
* Heracleum arcticum
* Heracleum basvicum
* Heracleum calcareum
* Heracleum candolleanum
* Heracleum idae
* Heracleum lanatum
* Heracleum mantegazzianum o Julivert gegant, expècie tòxica i invasora.
* Heracleum rapula
* Heracleum rigeus
* Heracleum setosum
* Heracleum sibiricum
* Heracleum sosnowskyi
* Heracleum sphondylium
* Heracleum verrososum
* Heracleum yunnanense

## Referències

* ↑ Heracleum en PlantList
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ «Heracleum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 juliol 2013].

## Bibliografia

* Nasir, E. & S. I. Ali (eds). 1980-2005. Fl. Pakistan Univ. of Karachi, Karachi.
# Saint-Onen-la-Chapelle

Saint-Onen-la-Chapelle (en bretó Santez-Onenn) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 949 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 774 | 803 | 762 | 667 | 713 | 784 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Louis Bohanne | |
# Sant Vicenç de Clairà

Sant Vicenç de Clairà és l'església parroquial originalment romànica del poble de Clairà, a la comarca del Rosselló, a la Catalunya Nord. Està situada en el centre del nucli vell del poble.

## Història

Esmentada el 1091 (S. Vincentii de Clairano), fins al segle xv fou seu d'un priorat. En aquell moment va ser reconstruïda, i ho tornà a ser al segle xix. Conserva unes campanes del segle xiv que es tenen com a les més antigues de l'estat francès.
Al segle xix s'hi conservava encara al costat del portal una làpida funerària del 1279 d'Ermengarda, muller de Ramon Jausbert de Clairà.

## Descripció

L'edifici actual amb prou feines conserva res del seu origen romànic. Fou totalment refet en època moderna, i tan sols conserva el campanar d'èpoques anteriors.
En una de les parets exteriors laterals conserva un dels pocs elements medievals, pertanyent al gòtic tardà, conservats a l'església: una orla d'un sepulcre.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Clairà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 82. Sant Vicenç de Clairà». A: Inventari d'esglésies 3** Capcir-Cerdanya-Conflent-Vallespir-Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 334. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Clairà - Sant Vicenç de Clairà». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ Ponsich 1993.
# Santiago Martín Bermúdez

Santiago Martín Bermúdez (Madrid, 1947) és un dramaturg, crític musical i traductor espanyol, guanyador del Premi Nacional de Literatura Dramàtica en 2006 amb la seva obra Las gradas de San Felipe y empeño de la lealtad.
Llicenciat en Ciències Polítiques i Sociologia, és Secretari General de l'Associació d'Autors de Teatre i president de la revista de música clàssica Scherzo, autor de diverses obres entre les quals destaquen Carmencita revisited, Nosotros que nos quisimos tanto, Penas de amor prohibido, Os propongo un brindis, No faltéis esta noche (Premi Lope de Vega), El Quijote (representat en el Festival del Teatre d'Almagro en 2005) i El vals de los condenados, (Premi Nacional de Teatre Enrique Llovet).
Autor d'una gran monografia sobre el compositor Ígor Stravinski (Península, Scherzo, 2001). Ha fet programes a Radio Clásica, peces teatrals, conferències en matèria d'òpera i música. La seva última narració fins al moment és Canciones del teatro oscuro (Pasos perdidos, 2014). El 2016 publica El siglo de Jenufa. Las óperas que cambiaron todo (1900-1950).

## Referències

* ↑ «Santiago Martín Bermúdez, premio Nacional de Literatura Dramática». ABC. [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ «Biografia». Biblioteca Cervantes. [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ «[Canciones del teatro oscuro Biografia]» (en castellà). Ediciones Cumbres. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Notícia» (en castellà). Scherzo. Arxivat de l'original el 5 de maig 2016. [Consulta: 22 maig 2016].
# Santiago Martín Jiménez

Santiago Martín Jiménez, més conegut com a Santi Martín, és un exfutbolista basc. Va nàixer a Sant Sebastià el 27 de març de 1970, i ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Va disputar dos partits de primera divisió amb la Reial Societat. El primer va ser a la campanya 86/87, l'any en què els donostiarres guanyen la Copa del Rei. No es consolida a la Reial Societat i no apareix de nou fins a un altre encontre de la temporada 90/91, en el qual és suplent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Santissimo Nome di Gesù

El títol cardenalici de Santíssim Nom de Jesús (en italià: Santissimo Nome di Gesù) va ser creat pel Papa Pau VI el 5 de febrer de 1965 amb la constitució apostòlica Quod exantiquitate.

## Titulars

* Michele Pellegrino, títol pro illa vice (1967-1986)
* Eduardo Martínez Somalo (1988-1999); títol pro hac vice (1999-)
* Gianfranco Ghirlanda (2022 - )

## Vegeu també

* Església del Gesù

## Referències

* ↑ Quod ex antiquitate al web del Vaticà

## Enllaços externs

* catholic-hierarchy
# Santiuste

Santiuste és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].