OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ampsivaris

Els ampsivaris (en llatí Ampsiuarii) eren una tribu germànica de la regió del riu Ems.
Durant la guerra dels romans amb els queruscs l'any 16, els ampsivaris, com van fer altres tribus de la costa, van donar suport als romans però després es van unir, com altres tribus, a la rebel·lió d'Armini i quan van ser derrotats, Germànic Cèsar els va castigar durament. L'any 59 segons Tàcit, els caucs els van expulsar de les seves terres i van demanar als romans establir-se entre el Rin i l'IJssel, terrenys que els romans utilitzaven només com a terres de pastura, però els romans els van denegar la petició. Llavors van demanar auxili als brúcters i als tèncters però quan els tèncters els van abandonar van demanar ajut als usipets i als tubants i finalment, també denegat l'ajut, als cats i als queruscs. Després de vagar per diversos territoris, van ser vençuts i aniquilats pels romans. Se suposa que en devia quedar algun grup ja que Ammià Marcel·lí els menciona en el regnat de Julià l'Apòstata i diu que eren una de les tribus dels francs. De totes maneres els manuscrits conservats mostren diverses variants del nom: attuarii, ampsivarii i ansuarii, i podrien ser pobles diferents. Tampoc no se sap amb certesa si els Ἄμψανοι (ampsaioi) i els Καμψιανοι (campsianoi) que menciona Estrabó, eren els ampsivaris. Segurament devien desaparèixer barrejats amb altres tribus.

## Referències

* ↑ P. C. Tàcit, 1968, p. 126.
* ↑ Smith, William (ed.). «Ansibarii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 juliol 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Annals. Volum IV. Fundació Bernat Metge, 1968. ISBN 9788472259270.
# Ampolla reutilitzable

Una ampolla reutilitzable és un tipus d'envàs o contenidor de líquids portable que es pot tornar a reomplir, sigui per part dels consumidors o de l'embotellador. La reutilització es basa en tornar a fer servir amb la mateixa finalitat amb la que es va concebre un producte que no es consideri un residu.

## Conseqüències mediambientals

La reutilització d'envasos sovint es contempla com un pas més cap a un embalatge més sostenible. Quan un envàs s'utilitza múltiples vegades, es redueix el material necessari per ús o per cicle d'emplenament.
Una ampolla de vidre es pot reutilitzar entre 40 i 60 vegades amb una despesa energètica del 5 % de la que significaria el seu reciclatge.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ Directiva 2008/98/CE del Parlamento Europeo y del Consejo de 19 de noviembre de 2008 sobre los residuos y por la que se derogan determinadas Directivas, 16-02-2020.
* ↑ «La reutilització del vidre». Agència Catalana de Residus. [Consulta: 9 febrer 2020].
# Ampuero

Ampuero és un municipi i capital municipal de la comarca de l'Asón, a la Comunitat Autònoma de Cantàbria. Limita amb els municipis de Limpias, Liendo, Voto, Guriezo i Rasines. La seva localització estratègica al centre de la Comarca de l'Asón-Agüera l'ha elevat a capital de comarca, i disposa d'importants serveis i d'un polígon industrial en les seves proximitats.
Aquest municipi té diversos atractius com són la pesca de truita i salmó (i la respectiva gastronomia), i la festa de la Virgen Niña, declarada d'interès turístic regional.

## Localitats

* Ahedo.
* Alisas.
* Ampuero (Capital).
* La Aparecida.
* La Bárcena.
* Bernales.
* Bulco.
* El Camino.
* Cerbiago.
* Coterillo.
* Las Entradas.
* Las Garmillas.
* Hoz de Marrón.
* Marrón.
* El Perujo.
* Pieragullano.
* Rascón.
* Regada.
* Rocillo.
* Santisteban.
* Solamaza.
* Tabernilla.
* Udalla.
* Vear de Udalla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 3.006 | 3.624 | 3.547 | 3.846 | 4.159 | 4.117 | 3.581 | 3.382 | 3.162 | 3.404 | 3.491 | 3.682 |
Font: INE

## Fills il·lustres

* Juan Manuel Santisteban Lapeire (1944 - 1976) ciclista.
# Ambaixadors d'Andorra a Espanya

L'Ambaixador d'Andorra té la seva residència a Madrid. També és el Coordinador Nacional de la Cimera Iberoamericana. Coordina les Relacions entre Andorra i Espanya.

## Llista dels caps de missió

| De | Fins | Ambaixador | observació | Llista dels caps de Govern d'Andorra | President del Govern d'Espanya |
| 14 setembre 1994 | 15 octubre 1998 | Pere Altimir Pintat | Decret de 7-6-94 pel qual es nomena el Sr. Pere Altimir Pintat, Ambaixador del Principat d'Andorra al Regne d'Espanya.,,, 13-9-1994 ] El primer ambaixador d´Andorra davant el regne d´Espanya, Pere Altimir Pintat, presenta les cartes credencials al rei Joan Carles. | Marc Forné Molné | Felipe González |
| 1998 | | Juli Minoves Triquell | fins al 1998, moment en què és nomenat ambaixador al Regne d'Espanya, amb residència a Madrid, i no-resident al Regne Unit de la Gran Bretanya, a Suïssa, a Finlàndia, i ambaixador observador a l'Organització Mundial del Comerç. | Marc Forné Molné | José María Aznar |
| 2002 | 19 novembre 2007 | Vicenç Mateu Zamora | 19 novembre 2007 va ser ambaixador a París. | Marc Forné Molné | José María Aznar |
| 2007 | 10 juny 2009 | Xavier Espot Miró | Ambaixador amb acreditació al Principat de Liechtenstein, la Confederació Helvètica, al Principat de Mònaco, al Regne d'Espanya i a l'Oficina de les Nacions Unides i a les altres organitzacions internacionals a Ginebra. | Albert Pintat | José Luis Rodríguez Zapatero |
| 9 desembre 2009 | 10 agost 2011 | Manuel María Pujadas Domingo | | Jaume Bartumeu | José Luis Rodríguez Zapatero |
| 10 gener 2012 | 31 d'agost de 2019 | Jaume Gaytán Sansa | (* 1959) El 1994 ha estat Ministre d'Economia. De 2005 a 2009 i de 2009 a 2011 ha estat director general. En el Consell General ha estat vicepresident del Comitè de Finances i el Comitè d'Afers Exteriors. 2001 va ser charge d assumptes a Londres, de 2008 a 2009 va ser ambaixador a Lisboa i acreditated com a primer ambaixador de Estònia. | Antoni Martí | Mariano Rajoy |
| 1 de setembre de 2019 | | Vicenç Mateu Zamora | | Xavier Espot Zamora | Pedro Sánchez |

## Galeria d'imatges

* Ambaixada d'Andorra a Madrid
* Ambaixada d'Andorra a Madrid

## Referències

* ↑ «Pere Altimir Pintat».
* ↑ Manuel María Pujadas Domingo
* ↑ Jaume Gaytán Sansa
* 1 2 SER, Cadena. «Vicenç Mateu serà ambaixador a Espanya a partir de l'1 de setembre», 07-08-2019. [Consulta: 30 març 2021].
# Amalou

Amalou (en àrab أملو, Amalū; en amazic ⴰⵎⴰⵍⵓ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.256 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Andrea Alciato

Andrea Alciato, conegut com a Alciati (Andreas Alciatus) (12 gener 1492 - 1550), fou jurista i escriptor italià. És considerat el fundador de l'escola francesa d'humanistes legals. Fou l'inventor del llibre d'emblemes, un gènere molt popular en l'Europa del Renaixement i Barroc.

## Obres

* Annotationes in tres libros Codicis (1515)
* Emblematum liber (1531)
* Opera omnia (Basel 1546-49)
* Rerum Patriae, seu Historiae Mediolanensis, Libri IV (Milan, 1625) una història de Milà
* De ponderibus et mensuris, 1532
* In Digestorum titulos aliquot commentaria, 1560

## Referències

* ↑ Bregman, Alvan M. Emblemata: The emblem books of Andrea Alciato (en anglès), 2007.
* ↑ John Macdonell. Great Jurists Of The World, 1913, p. 58-82.
* ↑ Russell, Daniel S. The Emblem and Device in France (en anglès). French Forum, 1985, p. 104. ISBN 978-0-917058-60-8.
# Anthreptes

Anthreptes és un gènere d'ocells de la família dels nectarínids (Nectariniidae). Les diferents espècies habiten principalment en zones de selva, però també en altres hábitats, com ara la sabana o el manglar, a l'Àfrica subsahariana i la regió indomalaia.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.2, 2021, aquest gènere està format per 15 espècies.
* Anthreptes reichenowi - suimanga de Reichenow.
* Anthreptes anchietae - suimanga d'Anchieta.
* Anthreptes simplex - suimanga frontnegre.
* Anthreptes malacensis - suimanga gorjabrú.
* Anthreptes griseigularis - suimanga gorjagrís.
* Anthreptes rhodolaemus - suimanga gorja-roig.
* Anthreptes gabonicus - suimanga bru.
* Anthreptes longuemarei - suimanga violaci.
* Anthreptes orientalis - suimanga de Kenya.
* Anthreptes neglectus - suimanga dels Uluguru.
* Anthreptes aurantius - suimanga de cua violàcia.
* Anthreptes seimundi - suimanga de Seimund.
* Anthreptes rectirostris - suimanga bec-recte.
* Anthreptes tephrolaemus - suimanga barbagrís.
* Anthreptes rubritorques - suimanga de collar vermell.

## Referències

* ↑ F Gill, D Donsker i P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.2). doi : 10.14344/IOC.ML.11.2.
# Anthrobia

Anthrobia és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamilia Erigoninae, pertanyent a la família Linyphiidae. Fou descrit per primera vegada per T. Tellkampf l'any 1844.

## Distribució

Es poden trobar als Estats Units.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Anthrobia acuminata (Emerton, 1913)
* Anthrobia coylei Miller, 2005
* Anthrobia monmouthia Tellkampf, 1844
* Anthrobia whiteleyae Miller, 2005

## Referències

* ↑ Tellkampf, T. «Beschreibung einiger neuer in der Mammuth-Höhle in Kentucky aufgefundener Gattungen von Gliedertieren.». Archiv für Naturgeschichte, vol. 10, 1, 1844, pàg. 318–322. DOI: 10.5962/bhl.part.29561.
* ↑ «Gen. Anthrobia Tellkampf, 1844». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION
# Antigues escoles (Vilaür)

Les Antigues escoles és una obra del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Vilaür, al bell mig de l'antic recinte emmurallat de la vila, a l'actual plaça Major, darrere l'església de Sant Esteve.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per dos cossos adossats distribuïts en tres plantes, amb les cobertes de teula de dues vessants. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc carpanell, bastit amb dovelles de pedra. A la clau hi ha una creu gravada i a les dovelles que l'emmarquen les dates 1757 i 1940. Probablement siguin les dates de construcció i reforma de l'edifici. Les finestres són rectangulars, les dues centrals del primer pis estan emmarcades amb carreus de pedra, amb les llindes planes i els ampits motllurats. La resta són d'obertura simple, destacant la de la segona planta, la qual presenta una biga de fusta a manera de llinda. La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

Edifici bastit vers el segle xviii propietat en origen de la família Puig, tal com ho testimonia la inscripció que es pot apreciar a la llinda: PUIG 1757 amb l'emblema de la família format per una creu sobre un puig.
Aquesta casa es convertí a l'inici del segle XX en l'edifici de l'escoles públiques fins a l'any 1972, quan les escoles públiques van tancar i els setze alumnes que encara hi tenien van haver de traslladar-se a Camallera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antigues escoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Antiguitat

«Antiguitat» té aquests significats:
* Antiguitat (objecte), objecte que ha assolit una edat que el fa testimoni d'una era anterior a la societat humana
* Antiguitat o edat antiga, període de la història entre el naixement de l'escriptura i la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident el 476
* Antiguitat clàssica, període cultural històric del Mediterrani que va començar amb la Ilíada d'Homer fins a la caiguda de l'Imperi Romà
* Antiguitat tardana, període de transició entre l'edat antiga i l'edat mitjana
# Antoni Marquès i Francisca

Antoni Marquès i Francisca (Barcelona, 25 de gener de 1888 — Barcelona, 1941) fou un tenor català. Oblidat tal volta per la seva escassa presència al Liceu de Barcelona, feu una brillant carrera als principals teatres del món.

## Biografia

Va néixer al carrer Valldonzella de Barcelona, fill de Baldomer Marquès i Ferrer, natural de Vilanova i la Geltrú, i de Maria Dolors Francesca, filla de pares desconeguts, de Sant Andreu de Palomar. Pel fet de no tenir cognoms la mare va ser inscrit amb el tercer nom propi d'ella com a segon cognom: Francisca.
De família humil, després d'exercir diversos oficis ingressà, a disset anys, a l'Orfeó Català, i un any després al Conservatori del Liceu, on començà els estudis de cant com a baríton tot i que finalment es dedicà al repertori de tenor dramàtic. El 1911 anà a Milà per formar-se durant un any al costat de M. Vidal. De retorn, actuà a Saragossa (1912) a Aida i a Sant Sebastià (1913) protagonitzà Otello, paper en el qual va excel·lir. L'any 1917 va participar en l'estrena de La adúltera penitente de Joaquín Turina, una estrena que va tenir lloc al Teatre Novedades de Barcelona el 30 de juny de 1917. Es presentà per primera vegada al Gran Teatre del Liceu el 1917 i hi tornà regularment a partir de la temporada 1931-32. Aquest darrer any hi protagonitzà l'estrena al Liceu (no pas l'absoluta) de La llama, de José María Usandizaga. Durant la Guerra Civil Espanyola actuà també al Tívoli, al costat de Marcos Redondo i d'Hipòlit Lázaro.

## Referències

* ↑ Xosé Aviñoa. Història de la música catalana, valenciana i balear. Edicions Península 62, 1999.
* ↑ Els registres es feien obligatòriament en castellà, és a dir, la mare era oficialment María Dolores Francisca, sense cognoms per ser filla de pares desconeguts.
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1888, número de registre 491. Els pares s'havien casat el 18 de febrer de 1885 a Barcelona. Al registre del matrimoni ella apareix inscrita com a María de los Dolores Francisca Torquata, de 24 anys, filla de pares desconeguts.
* ↑ «Op. 18 La adúltera penitente. Música de escena, en tres actos. (1917)» (en castellà). Joaquín Turina. Arxivat de l'original el 8 de març 2019. [Consulta: 21 desembre 2019].
* ↑ Antoni Marquès i Francisca a la Gran enciclopèdia de la música de l'Enciclopèdia Catalana.
# Antoni Marquès

«Antoni Marquès» té aquests significats:
* Antoni Marquès (pintor), pintor del segle xvi.
* Antoni Marquès i Puig, compositor.
* Antoni Marquès (batlle), batlle de Palma.
* Antoni Marquès (escultor), escultor sabadellenc.
* Antoni Marquès, futbolista del Català FC de començaments del segle xx.
* Antoni Marquès (frare)
* Antoni Marquès i Francisca (1888-1941), tenor català
# Ana María Martínez de la Escalera

Ana María Martínez de la Escalera és una professora i investigadora mexicana de la Universidad Nacional Autónoma de México (UAM) experta en problemes d'estètica i teoria crítica de l'art. També ha donat classes en centres de la Universidad Autónoma del Estado de Morelos (UAEM). Va fundar, amb Alberto Híjar Serrano, el Taller de Arte e Ideología tai. Ha publicat diversos llibres i assajos. Ha realitzat diverses recerques alienes al Centre de Recerques i Estudis de Gènere (CIEG) que han cristal·litzat en la publicació de nombrosos articles en revistes acadèmiques o en forma d'assaig.

## Referències

* ↑ Ana María Martínez de la Escalera, Enciclopedia de la Literatura en México
# Anastasio Somoza Debayle

Anastasio Somoza Debayle (5 de desembre de 1925 - 17 de setembre de 1980) va ser President de Nicaragua entre 1967 i 1972, i entre 1974 i 1979. Com a comandant de la Guardia Nacional, va mantenir el poder efectiu durant el període intermedi. Va ser el darrer membre de la família Somoza que va exercir el poder, després del seu pare i el seu germà, seguint una dinastia que havia començat el 1936.

## Biografia

Va ser el segon fill d'Anastasio Somoza García, que es convertí en President de Nicaragua el 1936. El més jove dels Somoza va ser educat a Florida i Long Island abans d'entrar a l'Acadèmia Militar dels Estats Units, on es va graduar el 1946. L'any següent, el seu pare el va nomenar cap de la Guàrdia Nacional.
Després de l'assassinat del seu pare el 1956, el més gran dels Somoza, Luis Somoza Debayle, va agafar la presidència. El 1967, després de la mort del seu germà, Anastasio Somoza va ser elegit president per primera vegada. Va haver de deixar el càrrec el 1972 perquè la llei n'impedia la reelecció immediata.
El desembre del mateix any, un terratrèmol va devastar la capital, Managua, deixant més de deu mil morts i pràcticament tota la ciutat destruïda. Es va decretar la llei marcial i Somoza, com a cap de la Guàrdia Nacional, es convertia en el dirigent de facto del país. Posteriorment, es va descobrir que la família Somoza s'havia apropiat de la major part de l'ajuda internacional oferta després del terratrèmol.
A pesar d'això, en Somoza fou reelegit President el 1974. A partir d'aquell moment, fins i tot l'Església Catòlica començava a estar en contra seva. A finals dels setanta, grups defensors dels drets humans denunciaven les violacions d'aquests drets comeses pel govern d'en Somoza. El suport als sandinistes creixia per tot el país. La guerrilla del Front Sandinista d'Alliberament Nacional el va derrocar el 17 de juliol de 1979 i va haver de fugir a Miami. Va ser assassinat l'any següent a Asunción (Paraguai).
# Antoni de Moragas i Gallissà

Antoni de Moragas i Gallissà (Barcelona, 13 de gener de 1913 - Barcelona, 25 de març de 1985) fou un arquitecte i dissenyador català.

## Biografia

Va néixer l'any 1913 a Barcelona, ciutat on estudià i desenvolupà la seva carrera professional. L'any 1949, el col·legi d'arquitectes convocà un concurs d'idees per a resoldre la problemàtica de l'habitatge. Moragas, juntament amb altres arquitectes, en guanyà el primer premi.
El 1954 va guanyar el primer premi del concurs Prodignificació de la Llar Popular i obté el diploma de Tècnic Urbanista. Com a arquitecte va treballar principalment a Barcelona, on destaquen entre d'altres la reforma del Cinema Fémina, l'Hotel Park o uns habitatges al carrer Brusi. Arquitecte compromès en una arquitectura social al servei de les persones. Fou membre del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya i membre fundador i primer president de l'ADI FAD. Fou un dels impulsors del Setè Congrés de l'International Council of Societies of Industrial Design.
Fundador també del Grup R, teòric de la reforma arquitectònica de Barcelona. L'any 1960 organitzà l'ADI FAD, com a secció del FAD, del qual en fou membre fundador i primer president.
Entre les seves creacions, en destaquen les aportacions al concurs pro dignificació de la llar popular (1954), làmpada de peu (1957) butaca i puf (1957) mobiliari de la seu del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya i de l'edifici Brusi-Sant Elías (1967-1970). Dels projectes d'arquitectura, els cinemes Kursaal, Arenas, Spring i Liceu, així com diversos habitatges a la ciutat de Barcelona.
Una mostra de la seva importància com a difusor i promotor del disseny i l'arquitectura moderna al nostre país són els diferents càrrecs que va ocupar al llarg de la seva vida: secretari del Col·legi Oficial d'Arquitectes de Catalunya i Balears (1955-1964 i 1972-1974) i degà president de la mateixa entitat (1964-1966); president del FAD (1969-1985), institució de la qual va rebre la medalla el 1966. Va rebre nombrosos premis i el 1985 li va ser concedida la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.
Fou pare de l'arquitecte Antoni de Moragas i Spà.

## Obra

La seva obra es mogué entre el racionalisme i l'organicisme. Defensor de la industrialització enfront l'artesania, considerava que "L'artesania havia mort per donar pas al Disseny" i que "L'artesà modelava guiat pel seu instint, mentre que el dissenyador planifica per la raó" (Quaderns, 1961).

## Referències

* ↑ «Supplemental Information 3: An excerpt from Data Downloads page, where users can download original datasets.». [Consulta: 12 maig 2022].
* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Antoni Morera i Trullàs

Antoni Morera i Trullàs (Terrassa, 1868 − 1936) fou un director de coral i d'orquestra terrassenc.
Va néixer l'any 1868 i va ser un obrer terrassenc amb coneixements musicals, que va dedicar el temps lliure de la seva vida a la música i en concret a la direcció de cors terrassencs. Aquesta gran dedicació va permetre el seu transvasament en diferents agrupacions corals i a la vegada aquesta polivalència i entusiasme el van convertir en un salvador de diferents agrupacions corals.
A partir de l'any 1911 va ser director de la coral "Els Amics", durant un període curt i més endavant el 1930 va pertànyer de nou amb una dedicació més persistent on l'entitat va celebrar les seves noces d'or. Tres anys després, el 1913 o 1914, i fins al 1925, va ser director de la coral "Joventut Terrassenca", cosa que el va convertir en un home reeixit quant a la seva carrera com a director. A partir d'aquest mateix any la direcció de la coral "Joventut Terrassenca" es va adjudicar al mestre Ramon Serrat, cosa que va treure càrrega d'obligacions a Antoni Morera permetent que es pogués dedicar amb més plenitud en altres afers musicals no referenciats. Gràcies a tot això va aconseguir que la seva persona fos una autèntica referència dins la vida musical terrassenca.
Va morir el 2 de novembre del 1936.

## Bibliografia

* Freixas i Vivó, Josep. Musiquer terrassenc. 224 fitxes bibliogràfiques. Terrassa: Àmfora. 2011, p. 75. ISBN 978-84-939105-1-8.
# Aouellimiden

Els Aouellimiden són una confederació tribal tuareg del Níger formada per divuit tribus nobles (ihaggaren) entre les quals els Tademeket kel Bouroum, a la zona de Gao, i els Tinguer-Eguedesch, al nord de Gao; també la formen dotze tribus servidores (imhradj), quasi totes al centre del bucle del Níger, entre les quals els Kel-Gossi i els Irregenaten; i finalment set altres sotmeses voluntàriament o per la força que accepten l'autoritat de l'amenokal (sultà), entre les quals els Logomaten, establerts prop de Zinder i Farça.
Els Aouellimiden disposaven al començament del segle xx de 20.000 guerrers. Fan dues emigracions anuals, una a l'estació seca cap a la riba del riu Níger, on troben pastures, i a l'hivern cap a l'Aïr, on es troben amb els seus tradicionals enemics, els Kel-Ghérès, i amb els veíns del nord d'aquests, els Hoggars, amb els quals sempre han tingut disputes per les pastures.

## Referències

* Gatelet, Lieutenant. Histoire de la conquête du Soudan Français (1878-1899) (en francès). París - Nancy: Berger-Levrault & Cie, éditeurs, 1901.
# Aouint Yghomane

Aouint Yghomane (en àrab عوينة يغمان, ʿAwīnt Yiḡumān; en amazic ⵄⵡⵉⵏⴰⵜ ⵉⵖⵓⵎⴰⵏ) és una comuna rural de la província d'Assa-Zag, a la regió de Guelmim-Oued Noun, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 3.042 persones

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Aoulouz

Aoulouz (en àrab اولوز, Awlūz; en amazic ⴰⵡⵍⵓⵣ, Awlluẓ) és una comuna rural de la província de Taroudant, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 17.409 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].