OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Narciso G. Reyes

Narciso G. Reyes (Tondo, 2 de febrer de 1914 - 7 de maig de 1996) va ser un periodista, diplomàtic i escriptor filipí. Va ser president d'UNICEF de 1972 a 1974, secretari general de l'Associació de Nacions del Sud-est Asiàtic (ASEAN) de 1980 a 1982 i president del Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament (PNUD) en 1974. Reyes també va ser representant permanent davant les Nacions Unides i ambaixador al Regne Unit, la República Popular de la Xina, Myanmar, Tailàndia i Indonèsia.

## Trajectòria

Després d'assistir a l'escola, va estudiar a la Universitat de Santo Tomás i, en 1935, es va graduar en Arts. Durant els següents dos anys, va treballar com a professor de la llengua anglesa en la mateixa universitat que en fou alumne i, al mateix temps, també treballava com a periodista. Més tard, va anar treballant com a editor per diferents periòdics; Philippine Commonwealth, The Manila Post i Evening News.
En 1948 va ingressar en l'administració pública i en 1954 va ser destinat a la Missió Permanent davant les Nacions Unides a Nova York. A continuació, va ser director de l'Agència d'Informació de les Filipines. A continuació va ser destinat a Tailàndia i va ser ambaixador a Myanmar de 1958 a 1962. En 1962 va passar a ser Ambaixador a Indonèsia. De 1966 a 1970 va ser ambaixador al Regne Unit. A continuació, Reyes es va convertir en Representant Permanent davant les Nacions Unides a Nova York. Va ser president d'UNICEF de 1972 a 1974 i president del Programa de les Nacions Unides per al Desenvolupament (PNUD) en 1974. De 1977 a 1982 va ser ambaixador a la República Popular de la Xina. Va ser secretari general de l'Associació de Nacions del Sud-est Asiàtic (ASEAN) de 1980 a 1982.
L'11 de juliol de 1994 se li va concedir la més alta condecoració del servei exterior filipí, el premi Gawad Mabini, amb el rang de Dakilang Kamanong.

## Referències

* ↑ Covert Operations and the CIA's Hidden History in the Philippines
* ↑ Philippine Embassy London
* ↑ Philippine Permanent Mission to the United Nations
* ↑ Officers of the UNICEF Executive Board 1946–2014, UNICEF
* ↑ Executive Board Arxivat 2019-01-09 a Wayback Machine., UNICEF
* ↑ Philippine Embassy Beijing
* ↑ Statement of the ASEAN Secretary-General, H.E. Narciso G. Reyes, on the Occasion of the Formal Inauguration of the ASEAN Secretariat Building (Jakarta, 9 May 1981)
* ↑ Reyes, Narciso Gallardo, (6 Feb. 1914–7 May 1996), Bintang Mahaputera, 1964; Order of Diplomatic Service Merit, 1972; President, Philippine Council for Foreign Relations, 1986–87, Oxford University Press, 2007-12-01, doi:10.1093/ww/9780199540884.013.u181406, <http://dx.doi.org/10.1093/ww/9780199540884.013.u181406>. Consulta: 1r abril 2021
# Narcisa Toldrà Sobrepera

Narcisa Toldrà Sobrepera (Barcelona, 1924 - 26 de juny de 2020) fou una cantant i divulgadora musical catalana, filla d'Eduard Toldrà i de la seva esposa, Maria Sobrepera i Vicens. Va dedicar la seva vida a la divulgació del llegat musical del seu pare, i va depositar el fons Narcisa Toldrà a la Biblioteca de Catalunya. El 2012 va donar un violí del seu pare a la col·lecció del Museu de la Música de Barcelona.
Amb la documentació familiar que ha conservat i la tasca de recerca ha donat a conèixer cançons d'Eduard Toldrà que no s'havien arribat a publicar o enregistrar mai, però que ella havia cantat acompanyada d'ell, contribuint també a l'estudi de la seva interpretació. L'any 2008 va permetre que s'accedís a una partitura, la Suite per a orquestra en mi menor, composta per Eduard Toldrà l'any 1919, però que després de la seva estrena aquell mateix any i d'una reinterpretació l'any 1921 a càrrec de l'Orquestra Pau Casals, no va permetre voler que ningú hi accedís o la toqués mai més. Fou presidenta i col·laboradora de l'Associació Amics d'Eduard Toldrà,

## Referències

* ↑ Torrens, Albert. Montserrat Torrent: La dama de l'orgue. Barcelona: Ficta Edicions, 2020, p. 432. ISBN 9788494610431.
* ↑ «NARCISA TOLDRÀ : Fallecimiento». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Bacardí, Montserrat; Boreu, Francesc Foguet i; Gallén, Enric. La literatura catalana contemporània: intertextos, influències i relacions. Institut d'Estudis Catalans, 2013. ISBN 978-84-9965-169-9.
* ↑ «Las voces catalanas y reivindicativas del Palau – Barcelona Classica» (en espanyol europeu). [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «El Museu de la Música se suma al dia internacional dels Museus». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Les cançons de Toldrà». Arxivat de l'original el 2020-06-29. [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ TV3. «Les cançons de Toldrà, transmeses per la seva filla». [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «TOLDRA – HISTORIA DE LA SINFONIA» (en castellà). [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ «Barcelona recorda Eduard Toldrà». [Consulta: 27 juny 2020].
# Nijni Saiantüi

Nijni Saiantüi (en rus: Нижний Саянтуй) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 2.829 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
* ↑ Расстояние от Хандагатая до Тарбагатая
# Natsumi Hara

Natsumi Hara (原 奈津美, 18 d'agost de 1988) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2005. Va disputar 1 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2005 | 1 | 0 |
| Total | 1 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Nature Portfolio

Nature Portfolio (abans conegut com a Nature Publishing Group i Nature Research) és una divisió de la companyia editorial científica internacional Springer Nature que publica revistes acadèmiques, revistes, bases de dades en línia i serveis en ciència i medicina.
La publicació insígnia de Nature Research és Nature, una revista setmanal multidisciplinària publicada per primera vegada el 1869. També publica les revistes de recerca titulades Nature, les revistes Nature Reviews (des del 2000), revistes acadèmiques propietat de la societat i una sèrie de revistes d'accés obert, com Scientific Reports i Nature Communications. Springer Nature també publica Scientific American en 16 idiomes, una revista destinada al gran públic. El 2013, abans de la fusió amb Springer i la creació de Springer Nature, el propietari de Nature Publishing Group, Holtzbrinck Publishing Group, va comprar una participació de control a Frontiers. Abans que Springer Nature es constituís el 2015, Nature Research (com a Nature Publishing Group) formava part de Macmillan Science and Education, una filial de propietat total de Holtzbrinck Publishing Group.

## Productes
### Revistes

Al febrer de 2020, Nature Research publica 156 revistes acadèmiques. L'antiga sèrie Nature Clinical Practice es va canviar de nom i es va incorporar a la sèrie Nature Reviews l'abril de 2009. També publiquen la sèrie npj (Nature Partner Journals).

### Llibres de text

El 2011, Nature va llançar la seva primera línia de llibres de text electrònics per al mercat universitari, començant per Principis de biologia, que va ser adoptat per la Universitat Estatal de Califòrnia. La línia de llibres de text ha estat descrita per Vikram Savkar, vicepresident sènior i director de publicacions de l'aleshores Nature Publishing Group, com un possible trencament del model tradicional de publicació de llibres de text.

## Referències

* ↑ Zen, Lillienne. «Noticed some changes? Introducing the new Nature Research brand : Of Schemes and Memes Blog» (en anglès americà). Nature, June 3, 2016. Arxivat de l'original el 2018-11-22. [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ «Home : Nature Reviews» (en anglès). www.nature.com. [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ Frontiers. «About Frontiers | Academic Journals and Research Community» (en anglès). [Consulta: 18 novembre 2018].
* ↑ Baynes, Grace. «Nature Publishing Group and Frontiers form alliance to further open science» (en anglès). Nature Publishing Group, February 27, 2013. Arxivat de l'original el May 12, 2017.
* ↑ Van Noorden, Richard Nature, January 15, 2015. DOI: 10.1038/nature.2015.16731 [Consulta: 14 gener 2016].
* ↑ «Home : Nature a - z index» (en anglès). www.nature.com. [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ «Announcing Principles of Biology, an Interactive Textbook by Nature Education» (en anglès). Nature.com. Arxivat de l'original el May 13, 2017. [Consulta: 19 novembre 2012].
* ↑ «NPG project» (en anglès). Als.csuprojects.org, 24-05-2011. Arxivat de l'original el March 4, 2016. [Consulta: 19 novembre 2012].
* ↑ Conneally, Tim. «E-textbooks are destroying the old publishing business model» (en anglès). Betanews.com, 15-07-2011. [Consulta: 19 novembre 2012].
# Noia al piano

Noia al piano (o L'obertura de Tannhäuser) és una pintura a l'oli sobre llenç realitzada en 1869 pel pintor Paul Cézanne. Es conserva en l'Ermitage de Sant Petersburg.
La pintura mostra a una jove (la seva germana) asseguda al piano, mentre una dona major (la seva mare) cus al seu costat. El pintor va voler retre homenatge a Richard Wagner, a qui admirava profundament, citant en el títol a Tannhäuser, l'òpera creada pel compositor alemany representada a París per primera vegada en 1861.
Es representa una escena intimista, hogareña, en la qual apareixen elements de Jas de Bouffan, la casa estiuenca que el pare del pintor va adquirir una dècada abans. De fet, la butaca apareix en altres obres d'aquesta època, com a Retrat de Louis-Auguste Cézanne, pare de l'artista, llegint 'l'Evénement.

## Referències

* ↑ «Paul Cézanne». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 novembre 2011].
* ↑ «artehistoria.jcyl.es». Arxivat de l'original el 2012-02-04. [Consulta: 14 novembre 2011].
* ↑ «artehistoria.jcyl.es». Arxivat de l'original el 2012-02-04. [Consulta: 26 novembre 2011].
# Neosilurus ater

Neosilurus ater és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 47 cm de llargària total i els 2 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord d'Austràlia i a la part meridional central de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner F. 1867. Über einige Fische aus dem Fitzroy-Flusse bei Rockhampton in Ost-Australien. Anzeiger K. Akad. Wiss. Math.-Naturwiss. Cl. v. 4. 7.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Cheah, M.S.H. i C.L. Lee 2000. Induced ovulation of the Australian eel-tailed catfish Neosilurus ater (Perugia) with Ovaprim. Asian Fish. Sci. 13:87-96.

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Neosilurus argenteus

Neosilurus argenteus és una espècie de peix de la família dels plotòsids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 35 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

És un endemisme d'Austràlia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Steindachner F. 1867. Über einige Fische aus dem Fitzroy-Flusse bei Rockhampton in Ost-Australien. Anzeiger K. Akad. Wiss. Math.-Naturwiss. Cl. v. 4. 7.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R. 1989. Freshwater fishes of Australia. T.F.H. Publications, Inc., Neptune City (Estats Units).
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Nafi al-Madaní

Abu-Ruwaym Nafi ibn Abd-ar-Rahman Ibn Abi-Nuaym al-Laythí al-Kinaní al-Madaní —àrab: نافع بن عبد الرحمن بن أبي نُعيم الليثي الكناني المدني, Nāfiʿ ibn ʿAbd ar-Raḥmān ibn Abī Nuʿaym al-Layṯī al-Kinānī al-Madanī—, més conegut com a Nafi al-Madaní (Medina, 689-785), va ser un dels transmissor de les set escoles canòniques de qiraa o mètodes de recitació de l'Alcorà. Fora d'Egipte, el seu mètode de recitació de l'Alcorà és el més popular a Àfrica i la seva cadena de transmissió, que enllaça amb els companys del profeta Muhàmmad, està ben provada.
Nafi va néixer l'any 689 i va morir el 785. La seva família era d'Isfahan, tot i que ell era nascut i va morir a Medina.
El seu mètode de recitació, transmès a través dels seus dos més famosos deixebles, Qàlun i Warx, és el més comú al Nord d'Àfrica, a l'Àfrica Occidental i a Qatar. A més de Qàlun i Warx, va comptar amb dos transmissors canònics més, Ismaïl ibn Jàfar al-Ansarí i Ishaq ibn Muhàmmad al-Mussayyabí. L'estil de lectura de Nafi va esdevenir tant popular que temporalment va eclipsar el dels seus mestres a Medina.

## Referències

* ↑ Lucas, Scott C. Constructive Critics, Ḥadīth Literature, and the Articulation of Sunnī Islam: The Legacy of the Generation of Ibn Saʻd, Ibn Maʻīn, and Ibn Ḥanbal (en anglès), 2004, p. 71. ISBN 9789004133198.
* ↑ Glassé, Cyril. The New Encyclopedia of Islam (en anglès). Walnut Creek: Altamira Press, 2002, p. 268. ISBN 0759101906.
* 1 2 3 4 Riddell, Peter G. Islam and the Malay-Indonesian World: Transmission and Responses (en anglès). Londres: C. Hurst & Co., 2001, p. 164. ISBN 9781850653363.
* ↑ Nasser, Shady. The Transmission of the Variant Readings of the Qur'ān: The Problem of "Tawātur" and the Emergence of "Shawādhdh" (en anglès). Leiden: Brill Publishers, 2012, p. 57. ISBN 9789004240810.
* ↑ Nasser, Shady. The Transmission of the Variant Readings of the Qur'ān: The Problem of "Tawātur" and the Emergence of "Shawādhdh" (en anglès). Leiden: Brill Publishers, 2012, p. 39. ISBN 9789004240810.
* ↑ Nasser, Shady. The Transmission of the Variant Readings of the Qur'ān: The Problem of "Tawātur" and the Emergence of "Shawādhdh" (en anglès). Leiden: Brill Publishers, 2012, p. 135. ISBN 9789004240810.
# Nina Ivanišin

Nina Ivanišin és una actriu de cinema i teatre eslovena. Va néixer l'any 1985 a Maribor, Eslovènia. Es va graduar a l'Acadèmia de Cinema i Teatre de Ljubljana (AGRFT).
Ivanišin ha protagonitzat diverses pel·lícules eslovenes i estrangeres i és membre de Ljubljana Slovene National Theatre Drama. Ha guanyat diversos premis per les seves actuacions, entre els quals destaquen la de millor actriu al Festival de Cinema d'Eslovènia (2010, per Piran-Pirano), i al Festival de Cinema de Girona (2012, per Slovenian Girl).
De 2017 a 2019, va aparèixer en 10 episodis de la sèrie de televisió "V Dvoje".

## Referències

* ↑ Rožman, Klara «FOTO Nina Ivanišin: Svlačenje je ipak lakši dio glumačkog posla». Jutarnji list, 14-03-2010.
* ↑ «Nina Ivanišin». www.drama.si. Arxivat de l'original el 2015-04-22.
# Neufchâtel (formatge)

El Neufchâtel és un formatge de pasta tova amb pell florida francès elaborat amb llet de vaca al país de Bray (a la regió de l'Alta Normandia) i més concretament de la zona de Neufchâtel-en-Bray (134 municipis). Es beneficia d'una appellation d'origine contrôlée des de 1969. La forma emblemàtica del Neufchâtel és de cor, però la DO autoritza altres formes, com el brique, quadrat, amb triple cor...
La raça de les vaces i l'alimentació és important, pasturen 6 mesos per any i l'elaboració dels formatges es defineix pel decret de l'AOC.
Es tracta d'un formatge làctic a base de llet de vaca, amb pela florida i pasta tova, afinat 10 dies i d'un pes de 100 a 600 gr, segons el format.
El període de degustació òptim s'allarga de l'abril a l'agost, després d'un afinament de 8 a 10 setmanes, però també és excel·lent del març al novembre.

## Història

El Neufchâtel és un formatge antic, sense dubte dels més antics dels formatges normands. Possiblement ja s'elaborava el segle vi i la primera dada documental és de 1050. Durant la Guerra dels Cent Anys, durant les festes de cap d'any, la llegenda diu que les noies joves oferien als soldats anglesos formatges amb forma de cor per testimoniar-los el seu amor. Al segle xvii es va portar a París, Rouen i la Gran Bretanya. Però és a partir de 1880 que la història s'accelera, ja que un granger, Isidore Lefebvre, va construir una formatgeria a Nesle-Hodeng on moldejava i afinava el mató produït per les granges dels voltants. Entre els distribuidors amb què comptava hi havia els magatzems Harrods de Londres.
El 1949 es va atorgar un segell de qualitat al formatge, però foren anul·lats el 1953. Per tal de protegir l'especificitat del formatge, el comitè agrícola del districte de Neufchâtel va crear el 1957 un segell de qualitat. Aquest mateix sindicat va obtenir el 1969 l'appellation d'origine contrôlée.
Les formatgeries locals, al seu torn, com la d'Isidore Lefebvre i Lhernault, van ser absobides per grans grups lleters. El 2006, la producció comptava amb 23 granges lleteres, 4 productors (SARL Lévêque, SARL Alleaume, J.-Y. Anselin i SARL Villiers) i 2 transformadors lleters (Les Cateliers, La Fromagerie du Pays de Bray), que transformen la llet en producte en 30 explotacions.

## Presentació

El Neufchâtel es presenta en 6 formes diferents:
* quadrat (100 gr)
* briquette (100 gr)
* bonda (100 gr)
* cor (200 gr)
* doble blonda (200 gr)
* gran cor (600 gr)

## Producció

* 887 tones el 1998 (un 16,4% més des de 1996) de la qual un 81% en llet crua i un 67% a les granges.
* 1014 tones el 2003.
* 1526 tones comercialitzades el 2007, de les quals 82 tones exportades a Alemanya, Gran Bretanya, Bèlgica, Canadà, Japó, Suïssa, Xina, Països Baixos, Luxemburg i Estats Units

## Notes i referències

* ↑ Décret AOC Neufchâtel du 17 mai 2006
* ↑ Le Boués-Jaun N° 27 Septembre 1978
* ↑ Vegeu el web de l'AOC
* ↑ «Hausse du prix du fromage envisagée», a Hebdomadaire Le Réveil, 10 d'abril de 2007

## Enllaços externs

* Neufchâtel al web de les AOP Arxivat 2009-12-21 a Wayback Machine.
* Sindicat del Neufchâtel i de l'AOCArxivat 2012-04-21 a Wayback Machine.
# Neufchâteau (Vosges)

Neufchâteau és un municipi francès al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est.
# No hi ha pàtria sense vostè

«No hi ha pàtria sense vostè» (en coreà «Dangsini eopseumyeon jogukdo eopda» («당신이 없으면 조국도 없다»)), també coneguda com a «Oda a Kim Jong-il'», és una cançó nord-coreana dedicada al exlíder del país, Kim Jong-il. La lletra descriu el talent i virtuts de Kim i l'estima dels coreans per a ell que els guia fora de l'agitació de l'Àrdua Marxa. La frase repetida a la cançó és «Sense vostè, no hi hauria nosaltres! Sense vostè, no hi hauria pàtria!». És considerada himne de la política Songun («assumptes militars primer») que Kim implementà en coexistència amb la Doctrina Juche el 1995. Sol ser retransmesa a la ràdio i pels altaveus dels carrers de Pyongyang.
És considerada la cançó de Kim Jong-il. La cançó es bastant popular a Corea del Nord. Se sol cantar al final de les reunions públiques quan la cançó «Canço del General Kim Il-sung» s'ha cantat al principi de la reunió.

## Referències

* ↑ Howard, Keith. Korean pop music : riding the wave. Folkestone, Kent: Global Oriental, 2006, p. 163. ISBN 978-1-905246-22-9.
* ↑ Marshall Cavendish Corporation. Eastern and southern Asia. Nova York: Marshall Cavendish, 2008, p. 929. ISBN 978-0-7614-7631-3.
* ↑ Fury, Dalton. One Killer Force: A Delta Force Novel. St. Martin's Press, 2015, p. 58. ISBN 978-1-4668-7090-1.
* ↑ Hook, Sue Vander. Communism. ABDO, 2011, p. 70. ISBN 978-1-61758-947-8.
* ↑ Burdick, Eddie. Three Days in the Hermit Kingdom: An American Visits North Korea. McFarland, 2010, p. 328. ISBN 978-0-7864-5653-6.
# No gaire catòlic

No gaire catòlic (títol original: Pas très catholique) és una pel·lícula francesa dirigida per Tonie Marshall, estrenada l'any 1994. Ha estat doblada al català.

## Argument

Maxime ha trencat els amarres amb els seus orígens burgesos fa ja més de vint anys. Des d'aquell dia, fuma tres paquets de cigarrets cada dia, col·lecciona sense distinció amants i dorm vestida. És la millor detectiu d'una agència francesa. Sempre està molt ocupada realitzant diverses investigacions al mateix temps des que es va divorciar fa quinze anys i accepta formar en aquest rude ofici el jove amant del seu cap. Una banal afer de drogues en un institut la confronta bruscament amb el seu passat. Descobreix aviat el que ha esdevingut el fill que només ha portat al món, no obstant això una investigació paral·lela, sobre tràfic immobiliari, la porta a acumular proves contra el seu antic marit, un molt ric home de negocis.

## Repartiment

* Anémone: Maxime Chabrier
* Michel Roux: Andre Dutemps
* Roland Bertin: Senyor Paul
* Christine Boisson: Florence
* Denis Podalydès: Martin
* Grégoire Colin: Baptiste Vaxelaire
* Michel Didym: Jacques Devinals
* Micheline Presle: Sra. Loussine
* Josiane Stoléru
* Bernard Verley: Noel Vaxelaire

## Al voltant de la pel·lícula

* La cançó amb la qual balla Anémone al final del film és Junyr's Walling de Status Quo
* Premis 1993: Nominada al Globus d'Or a la millor actriu dramàtica (Debra Winger)

## Referències

* ↑ «No gaire catòlic». esadir.cat.
* ↑ «Pas très catholique». The New York Times.
# Nowackiïta

La nowackiïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del professor Werner Nowacki (1909–1989), cristal·lògraf suís de la Universitat de Berna, a Suïssa, per la seva àmplia investigació sobre les sulfosals de Lengenbach.

## Característiques

La nowackiïta és un sulfur de fórmula química Cu₆Zn₃As₄S₁₂. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nowackiïta pertany a «02.GA: nesosulfarsenats, nesosulfantimonats i nesosulfbismutits sense S addicional» juntament amb els següents minerals: proustita, pirargirita, pirostilpnita, xantoconita, samsonita, skinnerita, wittichenita, lapieïta, mückeïta, malyshevita, lisiguangita, aktashita, gruzdevita, laffittita, routhierita, stalderita, erniggliïta, bournonita, seligmannita i součekita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Lengenbach, situada a la comuna de Binn, a Valais (Suïssa). També ha estat descrita a Polònia, Portugal, Xile i l'Índia.

## Referències

* ↑ «Nowackiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 desembre 2019].