OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escola de Alguerés Pascual Scanu

Escola de Alguerés Pascual Scanu és una escola fundada a l'Alguer el 1982 per Josep Sanna i Pasqual Mel·lai per tal d'ensenyar el català alguerés a les joves generacions. S'hi fan classes de llengua, literatura i història, totes gratuïtes. L'ensenyament es fa en la variant algueresa del català, en comptes de l'estàndard, per tal de recuperar un tresor lèxic i morfològic propi que s'anava perdent. L'escola col·labora amb altres entitats culturals alguereses, com l'Obra Cultural de l'Alguer.
El mossèn Antoni Nughes, que s'encarregava de la revista L'Alguer i de les misses en català, va ser el seu director fins a la seva mort el 4 de maig de 2018.
El nom de l'escola fa honor a l'escriptor i lingüista alguerès Pasqual Scanu que va treballar activament per la catalanitat de l'Alguer.

## Referències

* ↑ Scala, Luca. Català de l'Alguer: criteris de llengua escrita: model d'àmbit restringit de l'alguerès: document aprovat per l'Institut d'Estudis Catalans. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2003, p. 12. ISBN 978-84-8415-463-1 [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ «Vint-i-cinc anys de l'Escola de Alguerés Pasqual Scanu». VilaWeb, 26-11-2007 [Consulta: 13 gener 2018].
* ↑ Mas, Agustí «Antoni Nughes, nominat al Premi Martí Gasull». Núvol, 29-11-2012 [Consulta: 13 gener 2018].

## Enllaços externs

* Convocatòria dels cursos Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
# FC Nitra

El FC Nitra és un club de futbol eslovac de la ciutat de Nitra.

## Història

Evolució del nom:
* 1909: NYÖTTSO Nitra
* 1911: NYTVE Nitra
* 1919: Nyitrai SC Nitra
* 1921: SK Nitra
* 1923: AC Nitra
* 1948: Sokol Nitra
* 1949: ZSJ Sokol spojene zavody Nitra
* 1949: ZK KP Nitra
* 1953: DSO Slavoj Nitra
* 1956: TJ Slovan Nitra
* 1966: AC Nitra
* 1976: TJ Plastika Nitra
* 1990: FC Nitra

## Jugadors destacats

* Michal Hipp
* Lubomir Moravčík
* Igor Demo
* Róbert Tomaschek
* Miroslav König
* Róbert Rák

## Enllaços externs

* Web oficial (eslovac)
* Ultres FC Nitra Arxivat 2006-08-23 a Wayback Machine. (eslovac)
# Etelis oculatus

Etelis oculatus és una espècie de peix de la família dels lutjànids i de l'ordre dels perciformes present des de Bermuda i Carolina del Nord (Estats Units) fins al Brasil, incloent-hi el Golf de Mèxic i el Carib. És abundant a les Bahames i les Antilles.
És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 100-450 m de fondària. Els mascles poden assolir 100 cm de longitud total. Menja principalment peixets i calamars. La seua carn és de bona qualitat i es comercialitza fresc, tot i que, de vegades, també se'n veu de congelat.

## Referències

* ↑ «Etelis oculatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Cervigón, F., 1993. Los peces marinos de Venezuela. Volum 2. Fundación Científica Los Roques, Caracas, Veneçuela. 497 p.
# Fuga de Colditz

La Fuga de Colditz és un joc de taula produït per Parker Brothers. Està basat en la història real de la fuga del presoner de guerra Pat Reid del camp de presoners de guerra del castell de Colditz durant la segona Guerra Mundial. El 1991 va ser produïda la versió digital del joc. Es tractava d'una aventura gràfica compatible amb la plataforma Amiga i produïda per Digital Magic. Quatre presoners, un britànic, un francès, un americà i un polonès intenten la fuga del castell de Colditz.

## El joc de taula

Poden formar part del joc de 2 a 6 jugadors, un dels quals ha de representar els soldats alemanys i la resta una de les sis nacionalitats representades per fitxes de diferents colors:
* Negre : Guàrdies alemanys
Presoners:
* Vermell: Britànics
* Blau: Americans
* Marró: Francesos
* Taronja: Holandesos
* Verd: Polonesos
El nombre de fitxes inicials de soldats i de presoners ve determinat pel nombre de jugadors participants en cada partida:
* 2 Jugadors: 8 presoners i 6 guàrdies
* 3 Jugadors: 7 presoners per cada nació aliada + 12 guàrdies
* 4 Jugadors: 6 presoners per cada nació aliada + 14 guàrdies
* 5 Jugadors: 5 presoners per cada nació aliada + 15 guàrdies
* 6 Jugadors: 4 presoners per cada nació aliada + 16 guàrdies
Les fitxes es mouen mitjançant la puntuació obtinguda al llançar dos daus.
L'objectiu del joc pels presoners és intentar ser el primer a poder realitzar la fuga d'un nombre pactat de presos (en general 2) durant un temps determinat a l'inici de la partida, i l'objectiu dels guàrdies és intentar evitar les fugues durant aquest període. Per poder escapar, primer cada presoner ha d'obtenir un equip de fuga consistent en aliments, una disfressa, una brúixola i papers falsos. Hi ha també cartes d'oportunitat, les quals poden ajudar a l'obtenció de l'equipament i a l'obtenció de les cartes de túnels. Els guàrdies alemanys tenen cartes de seguretat que ajuden a l'arrest dels presoners i a confiscar l'equipament de fuga. Els dos tipus de cartes, oportunitat i seguretat, s'obtenen mitjançant l'obtenció d'un 3, 7 o 11 en la suma dels dos daus.
Es pot obtenir també més equipament o material en finalitzar amb èxit un intent de fuga. L'equipament que es pot obtenir d'aquesta forma són unes tisores de filferro, corda, passis falsos i claus. Existeixen també 3 túnels pels quals els presoners poden realitzar la fuga mitjançant les cartes d'oportunitat oportunes.

## Versió digital

El joc d'ordinador es juga amb una combinació de joystick i teclat, mitjançant el qual els jugadors poden controlar fins a 4 presoners, sempre un a la vegada, intercanviant-se entre ells mitjançant les tecles F1 i F4.
Para evitar la fuga, els guàrdies patrullen la majoria de les zones del castell tant de dia com de nit, i realitzen tocs de queda i recompte de presoners. La violació de les normes significarà l'arrest a les cel·les d'aïllament, i la resistència als guàrdies significarà la mort mitjançant l'arma que cada soldat du a sobre.

## Enllaços externs

* http://www.freudianslap.co.uk/escapefromcolditz/ Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine. (anglès)
* http://www.boardgamegeek.com/game/715 Fuga de Colditz segons Board Game Geek (anglès)
# Formiga negra

La formiga negra (Lasius niger) és una espècie de formiga de la subfamília dels formicins (Formicinae), que es troba per tot Europa i en algunes parts de l'Amèrica del Nord i Àsia.

## Característiques

Les obreres són de color negre amb reflexos grisos i fan de 3 a 5 mm, i la reina pot mesurar fins a 11 mm (normalment, 9 mm). És monogínica, és a dir, que hi ha una reina per formiguer.
Les colònies de Lasius niger poden arribar a tenir 15.000 individus, però la mitjana està al voltant dels 4.000 - 7.000. La reina de Lasius niger pot viure uns 12 anys. Les reines enterren les altres reines cofundadores mortes.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ Pull, Christopher D.; Cremer, Sylvia «Co-founding ant queens prevent disease by performing prophylactic undertaking behaviour». BMC Evolutionary Biology, 17, 1, 13-10-2017. DOI: 10.1186/s12862-017-1062-4.
# Hièrocles d'Alexandria

Hièrocles d'Alexandria (grec antic: Ἱεροκλῆς, llatí: Hierocles) fou un filòsof neoplatònic grec de mitjan segle v.
Es considera, generalment, l'autor d'un comentari sobre els versos àurics de Pitàgores, que es conserva, i en què intenta explicar la filosofia pitagòrica. També va escriure una llarga obra titulada Περὶ προνόας καὶ εἱμαρμένης καὶ τοῦ ἐφ᾽ ἡμῖν πρὸς τὴν Δείαν ἡγεμονίαν συντάξεως, en set llibres. Finalment, va escriure una tercera obra de naturalesa ètica, uns fragments de la qual esmenta Estobeu, i que probablement portava per títol Τὰ φιλοσοφούμενα.
Teosebi, deixeble de Hièrocles, va publicar més tard un comentari sobre el diàleg Gòrgies de Plató, basat en notes preses en les lliçons del mestre.

## Referències

* ↑ «Hierocles, al web "A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, William Smith. Ed."» (en anglès). [Consulta: 1r abril 2015].
# Beatus Corsini

El Beatus Corsini és un manuscrit il·luminat que conté el comentari a l'Apocalipsi de Beat de Liébana. Fou copiat en la segona meitat del segle xii, potser al Monestir de Sahagún. Es conserva a Roma, a la Biblioteca dell'Accademia Nazionale dei Lincei e Corsiniana, amb la signatura Cors. 369, 40.E.6

## Descripció i història

Es tracta d'un beatus atípic per les seves mides molt petites (163 X 93mm), més properes a les habituals d'un llibre d'hores que no pas dels beatus. Consta de 171 folis de pergamí de bona qualitat; escrits a una sola columna de 37 a 40 línies. La lletra és carolina, però en 14 folis és visigòtica. Això posa interrogants sobre l'origen del beatus i sobre la seva unitat originària. A més, la major part de les miniatures van ser mutilades, cosa que també en dificulta l'estudi. Només se'n conserven 8; les miniatures també mostren dos estils; tot plegat fa pensar si no es tractaria originàriament de dos còdexs.
El nom de Beatus Corsini es deu a un dels seus antics propietaris, el cardenal Lorenzo Corsini, futur Climent XII. De la història moderna del manuscrit no se'n sap molt. Sembla que hauria pertangut al Comte-Duc d'Olivares; sembla que el segle xvii pertanyia a Juan Lucas Cortés que potser l'hauria venut al Cardenal Francesco Acquaviva quan va visitar Madrid el 1701. El 1738 el beatus ja estava a la biblioteca del cardenal Corsini.

## Referències

* ↑ Del 144 al 156, més part del fol. 106 (segons la web esmentada)
* ↑ La del fol. 155r, molt mal conservada

## Bibliografia

* Edició facsímil: Beato de la Biblioteca Corsiniana Arxivat 2021-05-09 a Wayback Machine., Burgos: Siloé, arte y bibliofilia, 2010

## Enllaços externs

* http://www.turismo-prerromanico.com/manuscritos/beato-corsini-20131030184403/ (amb fotografies de les il·luminacions conservades)
* Descripció de l'edició facsímil
# Coma d'en Soler

La Coma d'en Soler o Comellar de ca sa Coanegrina és una depressió que es troba a la vall de Coanegra a Santa Maria del Camí, entre les possessions de Son Pou i Can Millo.

## Camí de sa Coma d'en Soler

La part més baixa de la coma està a uns 222 m. La coma i el camí que la transita neixen entre el Penyal de Son Pou i la Carena des Garrover des Xibiu o Serralet de Can Millo. El camí primer va pel centre de la coma i després tomba a l'esquerra, cap a Ca sa Coanegrina i torna al mig de la coma, superant es Salt d'en Panxeta i altres petits roquissars. El vessant superior de la coma té una cota màxima de 634 m., separant les aigües cap a S'Embocador o cap a Coanegra. Poc abans d'arribar al trenc d'aigües, pujant a la dreta, s'hi veu el Pa de Figa, de 478 m. El camí està catalogat (SMA 519).

## Ca sa Coanegrina

Tot i que el nom antic és Coma d'en Soler popularment aquesta valleta també és coneguda com a Comellar de Ca sa Coanegrina o de sa Coanegrina. En realitat es tracta d'un nom modern originat per una segregació de Can Millo que incloïa un tros d'aquesta coma i va ser propietat d'una dona de malnom Coanegrina. L'antic olivar de Ca sa Coanegrina, ara abandonat, es troba a uns 380 m.

## Sitges i barraques de carboner

A la part baixa de la coma hi ha una petita zona de marges antics (s. XIX) que ha estat ocupada en el segle XX per l'alzinar i el pinar. L'alzinar ocupa la major part de la part baixa i central de la coma, amb abundants sitges i barraques de carboner. Aquest conjunt etnològic es troba catalogat (SMA 280) A un costat d'aquest bosc s'hi troba l'entrada de l'Avenc de Ca sa Coanegrina.

## Coves i avencs
### Avenc de Ca sa Coanegrina

L'accés a l'avenc és a través d'un camí que parteix de darrere les cases de Can Millo. També s'hi pot anar per Son Pou. La cova es troba al costat esquerre de la Coma d'en Soler o Comellar de Ca sa Coanegrina, a la part superior de l'alzinar que cobreix aquesta àrea. L'entrada ha estat modificada per l'home engrandint el forat principal d'accés i col·locant-hi uns escalons de pedra i terra.

### Altres

Gabriel Santandreu inventaria Avenc de la Canal (Fitxa 15), Avenc des Caparruts (Fitza 16), Cova des Comellar (Fitxa 25), Els crulls de Dalt sa Coanegrina (Fitxa 29), Cova des Degotís (Fitxa 30), Balma de s'Escudelleta (Fitxa 32), Avenc petit de Son Pou (Fitxa 62) i Cova des Salt d'en Panxeta (Fitxa 76).

## Referències

* 1 2 Alfa Serveis Professionals S.L. Catàleg de Béns Patrimonials de Santa Maria del Camí, 2009
* ↑ Santandreu, Gabriel. Coves i avencs de Santa Maria del Camí. Palma: Documenta Balear, 2002. ISBN 84-95694-37-9
# Con el viento solano

Con el viento solano és una pel·lícula dramàtica espanyola dirigida per Mario Camus, basada en l'obra homònima d'Ignacio Aldecoa, que es va presentar en el 19è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1966 i va estar nominada a la Palma d'Or.

## Sinopsi

La vida del jove gitano Sebastián canvia radicalment quan mata un home, ja que es veu obligat a fugir de la guàrdia civil a través de diversos pobles castellans, i s'enfronta a la solitud rebuig dels seu parents.

## Repartiment

* Antonio Gades - Sebastián
* Vicente Escudero - Montoya
* María José Alfonso - Lupe
* Manuel Arbó - el Pesqui
* Francisco Arenzana - el sargento
* Imperio Argentina - la madre
* Mari Paz Ballesteros - la hermana de Sebastián
* Chiro Bermejo - el barbero
* José Caride - Larios
* Antonio Ferrandis - el tío Manuel
* Rufino Inglés - el alcalde
* Juan Lizárraga - un cliente de la taberna
* Ángel Lombarte - el tabernero Maño.
* Luis Marín - el barman Manolo.
* José Manuel Martín - Zafra
* Felipe Martín Puertas - un cliente de la taberna
* Miguel Palenzuela - Marquise
* Erasmo Pascual - Cabeda
* María Luisa Ponte - Carola
* Fernando Sánchez Polack - Francisco Vázquez
* José Sepúlveda - Don Baldomero
* Lluís Torner - el Largo

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Candidat | Resultat |
| Millor fotografia | Juan Julio Baena | Guanyador |
| Millor música | Antonio Pérez Olea | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: With the East Wind». festival-cannes.com. [Consulta: 7 març 2009].
* ↑ Con el viento solano, fotogramas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1965». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 8 setembre 2018].

## Enllaços externs

* La literatura de posguerra en el cine español (16). Con el viento solano (Mario Camus, 1966) de Rafael Nieto Jiménez
# Con de calcita flotant

Un con de calcita flotant és un tipus d'espeleotema subaquàtic que es forma a partir de la calcita flotant quan el freqüent degoteig sobre la superfície del llac o gour provoca l'enfonsament puntual de les làmines que s'estaven formant arran d'aigua. Els espeleotemes resultants tenen forma cònica, són semblants a estalagmites, encara que mostren molta porositat i escassa consistència, segons el seu grau de cimentació, així com dimensions variables i puntes més agudes que les autèntiques estalagmites.

## Referències

* ↑ Merino, A.; Fornós, J.J.; Ginés, À «Espeleotemes i minerals de les coves de les Illes Balears». ENDINS. Mon. Soc. Hist. Nat. Balears [Mallorca], 35, 2011, pàg. 183-198.
# Clos-Fontaine

Clos-Fontaine és un municipi de França, situat al departament del Sena i Marne i a la regió d'Illa de França. L'any 2019 tenia 248 habitants.
Forma part del cantó de Nangis, del districte de Provins i de la Comunitat de comunes de la Brie Nangissienne. Té una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes.

## Demografia

El 2007 tenia 250 habitants i hi havia 94 famílies. Hi havia 98 habitatges, 89 eren habitatges principals, 5 segones residències i 4 desocupats. La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 197 persones, 144 eren actives i 53 eren inactives. Hi havia principalment empreses de serveis de proximitat. L'any 2000 hi havia cinc explotacions agrícoles.

## Fills il·lustres

* Louis Carré (1663-1711), matemàtic

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
# Commemoracions de Pere Albert

Les Commemoracions de Pere Albert són un tractat redactat el segle xiii pel jurista Pere Albert sobre el dret feudal català. Aquest tractat fou reconegut com una font del dret en les Corts de Montsó (1470) durant el regnat de Joan II d'Aragó el Sense Fe, i incorporat a les Constitucions catalanes

## Referències

* ↑ Català i Roca, Pere. Els castells catalans, vol . 1. Barcelona: Rafael Dalmau, 1990, p. 72-73. ISBN 8423202909.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catalana: Commemoracions de Pere Albert

## Vegeu també

* Constitucions catalanes
# Comparador digital

* Per a altres significats, vegeu «comparador (desambiguació)».
Un comparador digital o comparador lògic és un circuit lògic al qual es presenten dues paraules en forma binària com a entrada i que determina quin dels dos números corresponents és més gran o si són iguals. Exemples de comparadors lògics són CMOS 4063 i 4585 i TTL 7485 i 74682-89. Un equivalent analògic seria l'amplificador operacional en mode saturat.

## Comparador d'identitat

El comparador d'identitat (anglès: Identity Comparator) prova dos bits per obtenir la igualtat, ho fa amb l'ajut d'una porta XNOR. Per comparar bytes, es comparen dos bits equivalents entre si i el resultat es vincula amb una porta AND.
Comparadors simples :
| Comparacions | família | descripció |
| Byte de 2 × 8 bits | TTL | SN74LS688 (de TI) |
| Byte de 2 × 9 bits | TTL | AM29809 (d'AMD) |

## Comparador de magnitud

A més a més de la igualtat, el comparador de magnituds també pot provar les relacions més gran que i més petit que. Per poder realitzar la comparació de magnituds, cal codificar els dos números de la mateixa manera. A més, el comparador de magnituds s'ha de dissenyar per al codi utilitzat.
La taula de veritat d' un comparador de dues paraules d'un bit cadascuna es pot expressar de la següent manera :
Taula de veritat per al comparador de magnituds de 1 bit :
| a | b | y $_{a>b}$ | y $_{a=b}$ | y $_{a<b}$ |
| 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| 0 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| 1 | 1 | 0 | 1 | 0 |

## Tipus de xips comparadors

* Circuits integrats de la sèrie LM
* Circuits integrats de la sèrie 4000
* Circuits integrats de la sèrie 7400

## Vegeu també

* Multivibrador
* Schmitt trigger
* Comparador
* Algorisme d'ordenació

## Referències

* ↑ B. SOMANATHAN NAIR. DIGITAL ELECTRONICS AND LOGIC DESIGN. PHI Learning Pvt. Ltd., 1 gener 2002, p. 105–. ISBN 978-81-203-1956-1.
* ↑ Allan Mitsuo Miyoshi. A High-speed Digital Comparator. University of California, Berkeley, 1962.
* ↑ Ulrich Tietze; Ch Schenk; Christoph Schenk Electronic circuits: design and applications. Springer-Verlag, 1991. ISBN 978-0-387-50608-1.
* ↑ Frank Vahid. Digital Design with RTL Design, VHDL, and Verilog. John Wiley & Sons, 9 març 2010, p. 192–. ISBN 978-0-470-53108-2.

## Bibliografia

* Bohdan Borowik; Mykola Karpinskyy; Valery Lahno Theory of Digital Automata. Springer Science & Business Media, 8 novembre 2012, p. 8–. ISBN 978-94-007-5228-3.

## Enllaços externs

* Generadors electrònics de senyal Arxivat 2007-04-04 a Wayback Machine.
* Working principle of multivibrators. Video (anglès)
# Company de la meva vida

Company de la meva vida (original: Tender Comrade) és una pel·lícula estatunidenca d'Edward Dmytryk estrenada el 1943 i doblada al català.

## Argument

Jo Jones, obrera en una fàbrica d'armament durant la Segona Guerra Mundial, organitza un colloguer en una casa gran amb tres dones joves, que com ella, esperen la tornada dels seus marits marxats al front.
Totes són obreres en una fàbrica d'aviació. Una dona de companyia és contractada per portar la casa i cuinar. És una refugiada alemanya, i viu inclosa en aquesta comunitat femenina. Jo descobreix que està embarassada. El seu marit, tan reticent al matrimoni, li ha deixat, amb tot, una descendència. La petita societat comunitària supera penes i alegries, la unió fa la força, i els seus mitjans reunits els donen una certa facilitat.
Un jove espòs, de permís, va a retrobar-se amb la seva dona que ha conegut 24 h. Totes les esposes es posen d'acord per servir una àpat de festa als dos amants. Per desgràcia, és durant aquest àpat que un telegrama li arriba a Jo. El seu marit, amic d'infantesa tendrament estimat, no tornarà. Puja amb el bebè, i fa un discurs a fer plorar totes les sales fosques. Llavors, doncs, cal baixar, unir-se amb les altres, sense espatllar la festa divulgant la tràgica notícia. Valor, Jo, com un soldat.

## Repartiment

* Ginger Rogers: Jo Jones
* Robert Ryan: Chris Jones
* Ruth Hussey: Barbara Thomas
* Patricia Collinge: Helen Stacey
* Mady Christians: Manya Lodge
* Kim Hunter: Doris Dumbrowski
* Jane Darwell: Sra. Henderson
* Richard Martin: Mike Dumbrowski
* Richard Gaines: Waldo Pierson

## Referències

* ↑ Company de la meva vida
* ↑ «Tender comrade». The New York Times.
# Companyia Anglopersa de Petroli

Companyia Anglopersa de Petroli (Serkat-e Naft-e Engelis o Iran) fou una companyia petrolera formada per explotar els camps de petroli del sud-oest de Pèrsia, que el 1955 va esdevenir la British Petroleum Company.
Concessions petrolieres s'havien establert després de 1872. Un concessió a D'Arcy el 1901 va originar la formació d'una Companyia d'Explotació D'Arcy el 1903 que finalment va esdevenir el 1909 la Anglo-Persian Oil Company (APOC) de la que D'Arcy fou director. Per fer front a l'oposició dels caps tribals, els britànics van accedir el 1909 a donar una part dels ingressos al xeic Kazal que controlava la zona de Muhammara (Khorramshahr) i poc després es va establir la refineria a l'illa Abadan que va obrir el 1912.
Durant la guerra els alemanys van instigar a atacar la refineria als caps tribals bakhtiyaris i es va organitzar una força per defensar la refineria coneguda com a South Pèrsia Rifles que fou reconeguda pel govern de Teheran el 1917.
El 1920 es va formar una filial, la North Pèrsia Oil Companya, amb les concessions concedides el 1916 al rus A. M. Khoshtaria, i que degut a la guerra civil a Rússia no foren ratificades pel Majlis i foren adquirides per la Companyia Anglopersa de Petroli; Teheran no va acceptar la nova companyia, i a pesar de les reclamacions no van aconseguir validar els drets. La concessió al nord fou donada a l'americana Standard Oil Company de Nova Jersey i finalment es van fer noves concessions al nord el 1924 excloent la província de Gilan. Però més tard les concessions del nord foren abandonades per diversos problemes. Després de moltes negociacions es va trobar un equilibri en el pagament de royalties que garantia a la companyia l'explotació a Pèrsia.
El 1935 for rebatejada Companyia Angloiraniana de Petroli (AIOC). El 1945 van començar les queixes del treballadors i els royaltys per Iran es van incrementar (17 de juliol de 1949) però el nou acord no fou ratificat per Majlis per l'oposició de Muhammad Mussadek i el seu Front Nacional Iranià (1950). El primer ministre general Ali Razmara va intentar que la companyia oferís un nou acord més favorable. Mussadek va proposar la nacionalització i va tenir el suport popular amb manifestacions als carrers. El 7 de març de 1951 el primer ministre fou assassinat i al cap de pocs dies el projecte de llei per nacionalitzar la indústria petroliera fou aprovat. El primer ministre Husayn Ali va haver de deixar pas a Mussadek (28 d'abril de 1951) que va crear la Companyia Nacional Iraniana de Petroli.

## Bibliografia

R. W. Ferrier, The History of the British Petroleum Company I, Cambridge, 1982.
# Collinsville

«Collinsville» té aquests significats:
* Collinsville (Alabama)
* Collinsville (Illinois)
* Collinsville (Mississipi)
* Collinsville (Oklahoma)
* Collinsville (Virgínia)