OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parxa

Parxa (en rus: Парша) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 10 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Paràbola de l'administrador astut

La paràbola de l'administrador astut és una història explicada per Jesús i recollida a l'evangeli segons Lluc (Lc 16:1-13).

## Argument

Un amo va cridar al seu administrador perquè li retés comptes, havia sentit a dir que era deshonest. Aquest va veure perillar la seva feina així que va assegurar que tindria ajuda un cop al carrer, per tant va cridar els principals deutors del seu amo i els va rebaixar la factura pendent. Quan l'amo va descobrir aquests moviments, va lloar l'astúcia de l'administrador.

## Anàlisi

Aquesta paràbola és controvertida en la seva interpretació perquè a simple vista sembla que Jesús lloï les trampes als negocis. En realitat, però, la història és una condemna de la usura i una crida a ajudar els necessitats i usar els diners per guanyar aliats i no solament per al benefici personal. És a dir, s'alerta que la finalitat de la riquesa no pot ser ella mateixa, sinó els altres.

## Referències

* ↑ Lluc 16:1-13
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Paràbola de l'amic inoportú

La Paràbola de l'amic inoportú (o de l'amic a la nit) és una de les paràboles de Jesús, que apareix només en un dels Evangelis canònics del Nou Testament. Segons l'Evangeli segons Lluc, un amic accedeix a ajudar al seu veí per la seva persistent demanda perquè són amics, malgrat que és tard i estava dormint.
La paràbola vol demostrar la necessitat de la pregària persistent. Per això es pot relacionar amb la Paràbola del jutge injust i l'han pintat diversos artistes, com William Holman Hunt.

## Narració

| « | Si algú de vosaltres té un amic, i aquest el va a trobar a mitjanit i li diu: "Amic, deixa'm tres pans, que un amic meu ha arribat de viatge, se m'ha presentat a casa i no tinc res per a donar-li", segur que no li respondrà de dins estant: "No m'amoïnis, la porta ja és tancada i tant jo com els meus fills ja som al llit; no em puc aixecar a donar-te'ls." Us asseguro que, si no s'aixeca a donar-los-hi per fer un favor a l'amic, la impertinència d'aquest l'obligarà a aixecar-se per donar-li tot el que necessita. | » |
| — Lluc (evangelista), Evangeli de Lluc, 11,5-8 |||
L'escena suggereix una casa benestant, on la família sencera està dormint, i un home viatge de nit per evitar ser descobert amb la llum del dia.

## Interpretació

Aquesta paràbola apareix a l'Evangeli segons Lluc després que Jesús ensenyi el Parenostre, i es pot interpretar com una continuació dels ensenyaments de Jesús als seus deixebles sobre com poden pregar. Posteriorment s'explica el significat de la paràbola:
| « | I jo us dic: Demaneu, i Déu us donarà; cerqueu, i trobareu; truqueu, i Déu us obrirà, perquè el qui demana, rep; el qui cerca, troba; i a qui truca, li obren. | » |
| — Lluc (evangelista), Evangeli de Lluc, 11,9-10 |||
Joel B. Green apunta que la pregunta de l'inici de la paràbola és significativa, i no es pot substituir per una altra pregunta com "Podries imaginar...?" perquè cap amic es negaria a ajudar en aquestes circumstàncies. Les paraules inicials originals estan en grec, un fet que no té paral·lels contemporanis, el que significaria que Jesús de Natzaret feia servir aquesta llengua a vegades, tal com indica I. Howard Marshall. Malgrat això, Jesús indica que encara que l'amistat no fos motiu suficient, la insistència fa inevitable que l'amic cedeixi. Segons els versos de Lluc 11:9-13, la paràbola és un incentiu a pregar.

## Art

Hi ha diverses representacions pictòrques d'aquesta paràbola, com L'amic inoportú (1895) de William Holman Hunt, que es conserva a la National Gallery of Victoria, a Austràlia.

## Referències

* ↑ Lc 11:5-8
* ↑ Craig L. Blomberg, Interpreting the Parables, InterVarsity Press, 1990, ISBN 0-8308-1271-7, p. 275.
* 1 2 3 4 Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7, pp. 445–450.
* 1 2 3 4 I. Howard Marshall, The Gospel of Luke: A commentary on the Greek text, Eerdmans, 1978, ISBN 0-8028-3512-0, pp. 462–465.
* ↑ Lc 11:9-10
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Platja de Foxos

La platja de Foxos o Barra es troba en el concejo asturià de Cuaña i pertany a la localitat de Mouguías. Forma part de la Costa Occidental d'Astúries, presentant protecció per ser ZEPA i LIC.

## Descripció

La platja té forma rectilínia, una longitud d'uns 150 metres i una amplària mitjana de prop de 10 metres. El seu entorn és rural, amb un grau d'urbanització mitjà i una perillositat alta. L'accés per als vianants és d'uns cinc-cents metres de longitud. En el seu jaç alternen sorres gruixudes i fosques amb una petita escullera.
El nucli poblacional rural més proper és el de Foxos i la platja, també anomenada «Barra», està situada entre el marge esquerre de la desembocadura del riu Navia i la Platja d'Arnielles. Es tracta d'una petita platja situada en la mateixa ria, està molt bé equipada, té servei de neteja, de vigilància, àrea de pícnic i una àrea recreativa. No obstant això té l'inconvenient de l'olor característica, permanent, de la propera fàbrica de paper. L'activitat recomanada és la de la pesca recreativa i s'adverteix que durant el bany es recomana no allunyar-se de la platja a causa dels corrents cap a un costat o un altre de la ria.

## Referències

* ↑ http://sig.magrama.gob.es/93/ClienteWS/Guia-Playas/Default.aspx?nombre=PLAYAS_WEB&claves=DGC.PLAYAS.PLY_CO_PLAYA&valores=400 Arxivat 2015-04-18 a Wayback Machine.
* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 39. ISBN 978-84-8459-669-1.
# Plaça de Jaume I

«Plaça de Jaume I» té aquests significats:
* Plaça de Jaume I a Vilafranca del Penedès.
* Plaça de Jaume I el Conqueridor a Granollers.
* Plaça de Jaume I a Sueca.
* Plaça de Jaume I a Llafranc.
* Plaça de Jaume I al Vendrell.
* Plaça de Jaume I a Dènia.
* Plaça de Jaume I a La Pineda de Bages de Sant Fruitós de Bages.
# Pintures de la façana de la Fàbrica Tipel

Les Pintures de la façana de la Fàbrica Tipel és una obra de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de pintures murals adaptades a la composició dels buits i plens de les façanes del costat de llevant i migdia d'un edifici industrial, així com al mur de contenció de l'autopista AP7, amb una superfície total de 200 m² representant grans budells entortolligats que surten de les finestres, bromera incontrolada que sobreïx dels dipòsits de color, personatges folls que fugen de l'interior de l'edifici, formes blanques i geomètriques que es troben en un punt de fuga inexistent o l'edificació de la primera fàbrica surrealista de la història.

## Història

Pintures realitzades per Arranz-Bravo i Bartolozzi, a partir de l'encàrrec d'Isidor Prenafeta el 1966, per a l'empresa Tipel, que era una fàbrica de tintures i de tractament de pell. Es tracta d'una de les primeres obres conjuntes d'aquests artistes que causarà gran enrenou, ja que es considera una provocació.
El Ministeri espanyol d'Obres Públiques comunicà que calia eliminar les pintures, ja que es considerava un motiu de distracció pels conductors.
La via judicial i el ressò públic que mobilitza les forces vives de la cultura i els mitjans de comunicació salvaran l'edifici i les seves pintures, això suposà un triomf davant de la dictadura.
Tipel es transformà en una autèntica notícia d'abast nacional i internacional.
La voluntat dels artistes anava més enllà. Van disposar d'un escenari rutinari i en un emplaçament excepcional, el revolt de l'autopista, per mostrar el seu art.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pintures de la façana de la Fàbrica Tipel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Pintures del Burgal

Les Pintures del Burgal són unes pintures murals originals dels absis de Sant Pere del Burgal, i es troben al Museu Nacional d'Art de Catalunya a Barcelona, estan datades entre 1080 i 1090 i s'atribueixen al Mestre de Pedret.

## Descripció

Representen el Pantocràtor entre els arcàngels Miquel i Gabriel i adorat per dos sants. Entre les finestres hi ha la Mare de Déu portant un calze, a la seva dreta sant Pere i a l'esquerra sant Joan Baptista i sant Pau. A la part inferior es conserva la pintura d'una dama amb una inscripció que es pot llegir «...cia conmttesa» que correspondria a la comtessa Llúcia de la Marca, benefactora del monestir, casada amb Artau I de Pallars Sobirà el 1085, d'aquí sorgeix la datació de les pintures. Al temple se n'hi 'han col·locat unes reproduccions.

## Estil

L'estil de les pintures de l'absis del Burgal, molt notable, es vincula al Cercle de Pedret, d'influència llombarda. El seu programa d'imatges, de marcat sentit eucarístic i eclesiològic (és a dir, amb referència a l'Eucaristia i l'Església), contenia una Teofania o visió de la divinitat a la volta, que era presidida per la figura de la Maiestas Domini o Crist en Majestat, que segons les restes que se'n conserven devia ser monumental. Estava flanquejat per les figures de dos profetes en actitud reverent de súplica i per dos arcàngels, que duien rètols amb inscripcions en què advoquen pels pecadors, parcialment conservats.
Al registre inferior hi ha una representació de l'Església militant, amb apòstols i sants d'aspecte sobri i imposant, asseguts en semicercle i centrats per les figures de Maria, amb el calze, i de Joan Baptista, amb l'Anyell, símbol de Crist mort i ressuscitat, de gran significat eucarístic. Als seus costats hi ha Pere, que ostenta les claus, Pau, amb un rotlle o volum, i Joan Evangelista, a la dreta, més un altre apòstol a l'esquerra. Una bella greca amb corones separa aquesta zona dels cortinatges figurats que hi havia a la part inferior de l'absis.
El que distingeix especialment aquest absis és la figura de la dama donant, ricament vestida, que porta un ciri encès. Apareix sobreposada als cortinatges, com si s'acostés a les imatges sagrades. Porta un vestit luxós, ornat amb pedreria, i per les restes d'una inscripció s'identifica amb la comtessa Llúcia, la muller d'Artau I de Pallars Sobirà. Les pintures daten probablement del temps dels seus fills, Artau II i Ot, que aviat seria bisbe d'Urgell. A l'església, in situ, en un lloc pròxim a l'absis, hi ha el retrat d'altres personatges, presumiblement també de la família comtal.

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra 113138-001 al web del Museu Nacional d'Art de Catalunya.
* ↑ Torres 2007.
# Podvolóixino

Podvolóixino (en rus: Подволошино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 190 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Platymantis punctata

Platymantis punctata és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Iskandar, D. & Günther, R. 2004. Platymantis punctata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Pla Guillem

El Pla Guillem és un altiplà situat al sud-oest del massís del Canigó a 2.200-2.300 msnm, a cavall dels termes comunals de Castell de Vernet i Pi de Conflent, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. Els seus vessants meridional sud-occidental són dins del terme de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir.
És just a l'extrem sud-oest de la comuna de Castell de Vernet i al sud-est de la de Pi de Conflent, al nord del Cim dels Cums.
A la part inferior de la carretera, a la part nord del Pla, hi ha el refugi de Pla Guillem, molt utilitzat pels excursionistes del Massís del Canigó. El Pla Guillem és en moltes de les rutes excursionistes del Massís del Canigó. Una de les rutes que hi passa és l'anomenat Tour del Canigó.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «33 - Castell». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montoriol. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan. «116 - Pi i 125 - Prats de Molló i la Presta». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montboló - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Castell de Vernet, Pi de Conflent i Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ El Pla Guillem en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Pla Guillem». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Una de les moltes rutes excursionistes que passen per aquest lloc
* ↑ El Tour del Canigó, etapa Marialles - Sant Guillem
# Pomologia

Pomologia (del Llatí pomum (fruit) + -logia) és una branca de la botànica dedica a l'estudi, descripció, identificació i classificació de les fruites.
La investigació de la pomologia se centra principalment en el desenvolupament de les tècniques de cultiu i els estudis fisiològics en arbres fruiters. Els seus objectius principals són la millora de l'arbre fruiter, incloent el realçament de la qualitat de la fruita, la regulació dels períodes de producció i la reducció del seu cost.

## Origen

Els primers llibres sobre pomologia van aparèixer al voltant del segle xviii. Estaven exhaustivament il·lustrats i provenien principalment d'Alemanya i França.
Els primers pomòlegs, Jean-baptiste de La Quintinie (1624-1688), Johann Hermann Knoop (c.1700-1769) o Henri Louis Duhamel Du Monceau (1700-1782) no es van dedicar exclusivament a descriure les diferents varietats de fruites, sinó que també van treballar en la recuperació i conservació del patrimoni existent d'antigues varietats històriques, a banda de la millora i la creació de varietats noves.

## Pomòlegs cèlebres

* Charles Downing
* André Leroy
* Jean-Baptiste Van Mons

## Vegeu també

* Floricultura
* Horticultura
* Pomona
# Popian

Popian és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Polígala rupestre

La polígala rupestre (Polygala rupestris) és una espècie de planta del gènere polígala. La seva distribució és a la conca del Mediterrani oest. És autòctona a tots els Països Catalans.

## Descripció

Planta sufruticosa (petita mata) reptant d'1 a 50 cm d'alt. Les seves flors són de color rosa (per error sovint es diu que són de color blanc verdós) fulles revolutes (semblants a les del romaní però més xiques). Floreix de març a novembre.

## Hàbitat

Llocs rocosos i pedregosos, secs i assolellats, des del nivell del mar als 1.300 metres d'altitud.

## Usos

En medicina popular amb les virtuts atribuïdes a altres polígales.

## Referències

* ↑ http://ichn.iec.cat/bages/index/index.htm Arxivat 2012-10-29 a Wayback Machine.
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Polígnota de Tebes

Polígnota de Tebes (Πολυγνώτη en grec, literalment La famosa) va ser una arpista grega del segle I aC que es va dedicar professionalment a la música. La ciutat de Delfos li va agrair haver actuat durant més de tres dies malgrat una situació de guerra.
Malgrat viure en un període de guerra, en concret la campanya del consol romà Sila, va ser dels pocs músics que es va atrevir a viatjar a Delfos per participar al Festival Artístic dels Jocs Pítics del 86 aC. Davant la manca de músics i que la seva música agradava, magistrats i ciutadans li van demanar seguir actuant, i així va fer-ho durant tres dies més. Així ho explica en un decret que es va elaborar per deixar constància d'aquesta gesta i informar que com agraïment se li lliuraren 500 dracmes, una corona, el dret de consultar l'Oracle de Delfos, prioritat judicial, inviolabilitat, exempció d'impostos, un lloc privilegiat per gaudir dels jocs i la possessió de terres, una casa i altres honors. La recompensa va ser "per la seva pietat al déu i pel grau de preparació del seu art". El decret afegeix que Polígnota era filla de Sòcrates i vivia a Delfos. Aquest fet demostra que va ser una pionera en dedicar-se professionalment a la música, segons la historiadora Sarah Pomeroy va publicar el 1977 al seu assaig 'Technikai kai Mousikai'.

## Referències

* ↑ «No sale en la Wikipedia» (en castellà), 05-03-2021. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ D. Brendan Nagle; Stanley Mayer Burstein Readings in Greek History: Sources and Interpretations. Oxford University Press, 2007, p. 297. ISBN 978-0-19-517824-1.
* ↑ Michael Lovano. The World of Ancient Greece: A Daily Life Encyclopedia [2 volumes]. ABC-CLIO, 2 desembre 2019, p. 244–. ISBN 978-1-4408-3731-9.
* ↑ Spyros D. Syropoulos. Gender and the Social Function of Athenian Tragedy. Archaeopress, 2003, p. 11. ISBN 978-1-84171-503-2.
* ↑ Joel Allen. The Roman Republic and the Hellenistic Mediterranean: From Alexander to Caesar. John Wiley & Sons, 25 juny 2019, p. 191–. ISBN 978-1-118-95933-6.
* ↑ David Walter Leinweber. The Art of Ancient Music. Rowman & Littlefield, 28 octubre 2020, p. 59–. ISBN 978-1-79362-520-5.
# Pinsà rosat de Pallas

El pinsà rosat de Pallas (Carpodacus roseus) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita boscos de coníferes de Sibèria, illa Sakhalín, i nord de Mongòlia. Arribant en hivern fins a la Xina, Corea i Japó.

## Referències

* ↑ «Pinsà rosat de Pallas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Pinsà rosat cuallarg

El pinsà rosat cuallarg o pinsà cuallarg (Carpodacus sibiricus) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que ha estat inclòs al monotípic gènere Uragus (Keyserling et Blasius, 1840) fins al recent trasllat fins Carpodacus arran els treballs de Zuccon et el 2012.

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls i arbusts del sud de Sibèria, oest, centre i nord-est de la Xina, sud-est del Tibet, Sakhalín i nord del Japó. En hivern fa moviments cap a zones més baixes i sud del Japó i Corea.

## Subespècies

* C. s. henrici (Oustalet, 1892). Est del Tibet i sud de la Xina.
* C. s. lepidus (David et Oustalet, 1877). Nord-est del Tibet i nord i centre de la Xina.
* C. s. sanguinolentus (Temminck et Schlegel, 1848). Illes Sakhalín i Kurils i nord del Japó.
* C. s. sibiricus (Pallas, 1773). Sud-oest de Sibèria, nord-est del Kazakhstan, Mongòlia i nord de la Xina.
* C. s. ussuriensis (Buturlin, 1915). Est de Sibèria i nord-est de la Xina.

## Referències

* ↑ «Pinsà rosat cuallarg». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Fitxa del pinsà cuallarg a Birdguides Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine. Rev. 23/03/2013 (anglès)
* ↑ Dario Zuccon, Robert Pryˆs-Jones, Pamela C. Rasmussen, Per G.P. Ericson / The phylogenetic relationships and generic limits of finches (Fringillidae) / Molecular Phylogenetics and Evolution / 62 (2012) 581–596 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Rev. 26/04/2013 (anglès)
# Pont de Mas Batlle (Canet d'Adri)

El Pont de Mas Batlle és una obra de Canet d'Adri (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de pedres irregulars amb una obertura en arc de mig punt resseguida per dovelles de ciment. La part superior està parcialment coberta per vegetació, i la part superior és una via de comunicació i està asfaltada.

## Referències

* ↑ «Pont de Mas Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Peredovaia

Peredovaia - Передовая (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al Caucas Nord, a la vora dreta del riu Urup, a 31 km al sud d'Otràdnaia i a 223 km al sud-est de Krasnodar.
Pertanyen a aquesta stanitsa els khútors de Baibaris i Ilitx.

## Khútors

* Baibaris - Байбарис (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba al Caucas Nord, a la vora del Berditxka, afluent del riu Urup, a 37 km al sud-oest d'Otràdnaia i a 213 km al sud-est de Krasnodar. Pertany a l'stanitsa de Peredovaia.

## Història

La localitat fou fundada el 1858 per emigrants provinents de les gubèrnies de Kursk i Oriol, així com cosacs del Don. Pertanyia a l'otdel de Batalpaixinksaia de la província de Kuban. El 1875 tenia ja 2.178 habitants i hi havia una escola. El 1916 els habitants van augmentar fins als 7.899. Després de la Revolució d'Octubre de 1917, el 1929 s'hi creà un kolkhoz en el marc de la col·lectivització de la terra.
# Músculs interossis plantars

Els músculs interossis plantars (musculi interossei plantares) són tres músculs que es troben per sota dels ossos metatarsians, cada múscul connectat a un os metatarsià.
Sorgeixen de les bases i costats laterals dels cossos del tercer, quart i cinquè metatarsià, i s'insereixen en els costats medials de les bases de les primeres falanges dels mateixos dits i en les aponeurosis dels tendons del múscul extensor llarg dels dits.
Atès que els músculs interossis plantars creuen per sobre de l'articulació metatarsofalàngica, actuen sobre aquesta articulació fent l'adducció dels dits III, IV i V. L'adducció no té una gran importància en el cas dels dits dels peus. Quan aquests músculs treballen conjuntament amb els interossis dorsals contribueixen en la flexió del peu i també treballen conjuntament per enfortir l'arc metatarsià.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareixen amb aquesta denominació i coincideix amb en el Termcat, tot i que allà la denominació en singular. Així apareix també al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993, 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X

## Referències

* 1 2 3 4 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ Saladin, Kenneth. Anatomy & Physiology: The Unity of Form and Function. Nova York, NY: McGraw-Hill, 2012, p. 372-372, 498-499. ISBN 978-0-07-131638-5.
* ↑ O'Rahilly, Ronan. «Basic Human Anatomy». Dartmouth. Arxivat de l'original el 2015-03-17. [Consulta: 12 desembre 2013].
    Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Galeria d'imatges

* Ossos del peu dret. Superfície plantar.
* Músculs de la planta del peu.

## Enllaços externs

* LUC pif
* 80740430 al GPnotebook
* Plantar+interossei al Diccionari d'eMedicine
* PTCentral Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.