OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Carneille

La Carneille és un municipi francès, situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2018 tenia 587 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 562 habitants que vivien en 232 famílies. El 2007 hi havia 309 habitatges: 238 l'habitatges principals, 41 segones residències i 31 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 344 persones, 246 eren actives i 98 eren inactives. De les 246 persones actives 225 estaven ocupades (125 homes i 100 dones) i 21 estaven aturades (5 homes i 16 dones). De les 98 persones inactives 50 estaven jubilades, 16 estaven estudiant i 32 estaven classificades com a «altres inactius».
Hi havia quinze establiments econòmiques el 2007: una empresa alimentària, dues de fabricació d'altres productes industrials, quatre empreses de construcció, dues empreses de comerç i reparació d'automòbils, una empresa d'hostatgeria i restauració, una empresa d'informació i comunicació, dues empreses de serveis i dues empreses més no especificades.
L'any 2000 hi havia 23 explotacions agrícoles que conreaven un total de 888 hectàrees. El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Joc perillós

«Joc perillós» té aquests significats:
* Joc perillós (pel·lícula de 1993), pel·lícula dirigida per Abel Ferrara
* Joc perillós (pel·lícula de 2001), pel·lícula dirigida per James Toback
# Štiavnik

Štiavnik és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país. El 2023 tenia 3.933 habitants.

## Referències

* ↑ «Žilinský kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12 abril 2024. [Consulta: 22 juny 2024].
# Botrioide

Un botrioide és un tipus d'espeleotema que consisteix en un agregat cristal·lí compost de cristalls aciculars disposats radialment, d'aspecte semblant a un gotim de raïm. La gènesi dels botrioides sembla lligada a complexes interaccions entre fenòmens de capil·laritat i la probable aportació d'aerosols causats per esquitxos produïts a causa del degoteig zenital. Es tracta, en general, de petits espeleotemes d'aspecte nodular (entre uns pocs mil·límetres i un parell de centímetres), que sovint apareixen formant raïms de formes globulars. Es poden desenvolupar sobre qualsevol superfície, recobrint parets, sostres, trespols amb diferents sediments, blocs caiguts o fins i tot espeleotemes, com ara colades i estalagmites.
Aquesta és una forma comuna per a molts minerals, especialment a l'hematita en què és la forma clàssicament reconeguda. També és una forma comuna de goethita, smithsonita, fluorita, malaquita i crisocola.
Cada esfera (raïm) en un mineral botrioïdal és més petita que un mineral reniforme, i molt més petit que un mineral mamilar. Els minerals botrioïdals es formen quan hi ha molts nuclis a prop presents: grans de sorra, pols o altres partícules. Les capes de material mineral es dipositen radialment al voltant dels nuclis. Quan es diposita més material, les esferes es fan més grans i, finalment, se superposen amb les que són a prop. Aquestes esferes properes es fusionen per formar l'agrupament botrioïdal.

## Bibliografia

* Klein, Cornel·lis i Cornelius S. Hurlbut, Jr.; 1985; Manual of Mineralogy ; Wiley; 20th ed.; p 199; ISBN 0-471-80580-7 (en anglès)
* http://www.minerals.net/mineral_glossary/botryoidal.aspx (en anglès)
* http://www.britannica.com/EBchecked/topic/75161/botryoidal-texture (en anglès)

## Referències

* ↑ «Botrioide». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Merino, A.; Fornós, J.J.; Ginés, À «Espeleotemes i minerals de les coves de les Illes Balears». ENDINS. Mon. Soc. Hist. Nat. Balears [Mallorca], 35, 2011, pàg. 183-198.
# Espasa de la Donzella Yue

Espasa de la Donzella Yue :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 越女劍 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 越女剑 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Yuè Nǚ Jiàn |
| Cantonès |
| Cantonès | Jyutping: | Jyut6 Neoi5 Gim3 |
Espasa de la Donzella Yue és una història curta wuxia escrita per Jin Yong. Va ser publicada per primera vegada en 1970 en el Ming Pao. Aquesta història curta és un dels últims trebaslls wuxia de Jin Yong, juntament amb El Cérvol i el Calder. Això no obstant, el seu context històric, el període de Primaveres i Tardors, és el més antic d'entre totes les obres ambientades de Jin Yong.

## Vegeu també

* Dama de Yue

## Enllaços externs

* Baidu Baike (xinès)
* Traducció a l'anglès de la novel·la a la Wuxiapedia Arxivat 2010-05-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Portada/efemèride maig 12

Claribel Alegría
« 11 de maig · 12 de maig · 13 de maig »
# Tetània

La tetània o convulsió tetànica és un signe que consisteix en la contracció muscular involuntària, que pot ser causada per trastorns que augmenten la freqüència del potencial d'acció de les cèl·lules musculars o dels nervis que les innerven.
Les rampes musculars causades per la malaltia tètanus no es classifiquen com a tetània; més aviat, es deuen a la manca d'inhibició de les neurones que innerven els músculs. Les contraccions tetàniques (tetània fisiològica) són una àmplia gamma de tipus de contraccions musculars, de les quals la tetània és només una.

## Causes

* La causa habitual de la tetània és una deficiència de calci (hipocalcèmia). Un excés de fosfat (hiperfosfatèmia o alta proporció de fosfat sobre el calci) també pot desencadenar els espasmes.
* Un funcionament insuficient de les glàndules paratiroides (hipoparatiroïdisme).
* Els nivells baixos de diòxid de carboni (hipocàpnia) causen tetània alterant la unió de l'albúmina del calci de manera que es redueix la fracció ionitzada (que influeix fisiològicament) del calci; una raó comuna dels nivells baixos de diòxid de carboni és la hiperventilació.
* Els nivells baixos de magnesi poden provocar tetània.
* La toxina Clostridium tetani, mitjançant la inhibició de la neurotransmissió mediada per glicina i GABA-èrgica, pot provocar tetània.
* Osteomalàcia i raquitisme per deficiència de vitamina D.
* L'alcalosi metabòlica amb hipopotassèmia com la síndrome de Gitelman i la síndrome de Bartter pot causar tetània. L'alcalosi induïda per vòmits i l'alcalosi respiratòria induïda per la hiperventilació també causen tetània a causa de la irritabilitat neuronal.
* Un excés de potassi al fenc o pastura d'herba pot desencadenar tetània hivernal, o tetània de l'herba, en els ruminants.

## Referències

* ↑ Haldimann, B.; Vogt, K. «[Hyperphosphatemia and tetany following phosphate enema]». Schweiz Med Wochenschr, vol. 113, 35, 01-09-1983, pàg. 1231–3. PMID: 6623048.
* ↑ Sutters, M.; Gaboury, CL.; Bennett, WM. «Severe hyperphosphatemia and hypocalcemia: a dilemma in patient management». J Am Soc Nephrol, vol. 7, 10, 01-10-1996, pàg. 2056–61. DOI: 10.1681/ASN.V7102056. PMID: 8915965.
* ↑ Hall, John. Guyton and Hall textbook of medical physiology. 12th. Philadelphia, Pa.: Saunders/Elsevier, 2010, p. 367. ISBN 978-1-4160-4574-8.
* ↑ Hall, John. Guyton and Hall textbook of medical physiology. 12th. Philadelphia, Pa.: Saunders/Elsevier, 2010, p. 856. ISBN 978-1-4160-4574-8.
* ↑ Grobin, W «A New Syndrome, Magnesium-Deficiency Tetany». Canadian Medical Association Journal, vol. 82, 20, May 14, 1960, pàg. 1034–5. PMC: 1938332. PMID: 20326284.
# La Carrera (Sant Julià de Vilatorta)

La Carrera és una masia del municipi de Sant Julià de Vilatorta (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. És una masia de planta rectangular, coberta a dos vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a llevant. Presenta diverses etapes constructives que distorsionen l'estructura primitiva. Les edificacions envolten la casa i tanquen la lliça enllosada a la qual s'accedeix a través d'un portalet resguardat per una teulada de ceràmica vidriada. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de fusta, al primer pis hi ha un balcó que comunica amb un cos de porxos, a les golfes s'obre una finestreta. A l'angle nord-est s'hi adossa un cos que ubica un antic forn. La part nord és gairebé cega llevat d'unes obertures de construcció recent. Hi ha una finestra protegida per llangardaixos. A la part de ponent és on millor s'observa l'estructura primitiva i sobresurt una mena de torre coberta a dos vessants. A l'angle Nord-oest hi ha un contrafort. En aquest sector s'adossa el cos de construcció més recent (1950).
Hi ha una cabana de planta rectangular (6x8 m), amb una coberta a dos vessants, amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia.
Consta d'una sola planta i es troba assentada damunt un talús de pedra viva. La façana presenta un portal rectangular amb llinda de roure; presenta també, un petit ràfec damunt d'una antiga era.
El material constructiu és pedra viva unida amb morter de fang i amb algun afegitó de calç. L'estat de conservació no és gaire bo.

## Història

És una masia d'estructura complexa. Les úniques notícies que en tenim són les dates de la mateixa construcció.
-Finestra de les golfes: 1799
-Cos adossat a ponent: 1950
-Arrebossat façana: 1984.
La història de la cabana va unida a la del mas, i podem situar-la entre el s.XVIII i el s.XX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «La Carrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Arús

Arús és el nom dels següents personatges:
* Jaume Arús i Font (1840-1899), notari.
* Rossend Arús i Arderiu (1845-1891), periodista i dramaturg, impulsor de la Biblioteca Pública Arús
* Joan Arús i Colomer (1891-1982), poeta i assagista.
* Alfons Arús i Leita (n. 1961), periodista.
* Francesc Renart i Arús (1783-1853), urbanista i actor barceloní.
* Juli Batllevell i Arús (1864-1928), arquitecte sabadellenc.
* Joan Alsina i Arús (1872-1911), arquitecte modernista.
* Vicenç Caldés i Arús (1886-1969), tècnic en arts gràfiques, escriptor i traductor.
* Gaspar Rosés i Arús (n. 1932), dirigent esportiu.
* Joan Sellent i Arús (n. 1948), traductor.
* Jordi Vera i Arús (n. 1953), polític perpinyanenc.

## Vegeu també

* Mas Arús
* Biblioteca Pública Arús
# Johann Frahm

Johann Frahm (nascut el 28 d'abril del 1901 a Kleve, Dithmarschen i mort el 8 d'octubre del 1946 a Hameln) era un SS-Unterscharführer del Camp de concentració de Neuengamme i vice-comandant (Oberscharführer) de l'extensió del camp instal·lada a l'escola del Bullenhuser Damm a Alemanya durant el nazisme.
Va afiliar-se el 1933 NSDAP i el 1937 a la SS. El 1939 va ser nomenat a la guarnició del Camp de concentració de Sachsenhausen el novembre de 1942 va ser transferit al camp de Neuengamme on va treballar al despatx del relator Wilhelm Dreimann. Almenys des del novembre 1944 va ser nomenat vice-comandant de l'extensió del camp al Bullenhuser Damm a Rothenburgsort. Quan els presoners van ser evacuats durant una marxa de la mort cap a Sandbostel prop de Bremen unes poques setmanes abans la fi de la Segona Guerra Mundial, els SS Frahm i Ewald Jauch van quedar-hi per a vetllar l'edifici.
Com que coneixia bé l'endret, el 21 d'abril del 1945 va acollir el comboi amb els 20 nens, víctimes d'experiments pseudo-mèdics de Kurt Heissmeyer, els seus quatre curadors i almenys 24 presoners soviètics. Després de l'Operació Gomorra no quedava cap altre edifici dempeus a la zona i el lloc era desert, la qual cosa garantia que no hi hauria cap testimoni de la massacre planificada.
Segons la seva pròpia declaració en un dels judicis de la Casa Curio a Hamburg, Frahm va participar en el penjament dels nens que, quan encara tenien signes de vida després de la hipotètica injecció de morfina per Alfred Trzebinski, ell i Dreimann «van penjar-los als ganxos com quadres a una paret». Després dels nens, juntament amb Dreimann i Heinrich Wiehagen va penjar els adults.

## Després de la guerra

En un primer moment va poder amagar-se a la casa dels seus pares a Kleve. A l'octubre de 1945 va ser arrestat per a la seva participació en la massacre del Bullenhuser Damm, i empresonat a la presó Neumünster (Slesvig-Holstein) a la qual va confessar la seva participació en els assassinats. Durant el procés, molts presoners van testimoniejar la seva crueltat. Va decretar que els presoners danesos al Bullenhuser Damm que tenien l'autorització de rebre paquets de la Creu Roja, només podien prendre el contingut sense l'embalatge: així havien de portar el contingut de conserves, mantega o flocs de civada a les seves gorres o butxaques.
Va ser condemnat a mort davant un tribunal militar a la Casa Curio organitzat pels ocupants britànics i executat l'11 d'octubre a Hameln.

## Referències

* 1 2 3 Iris Groschek & Kristina Vagt, «Die Räumung des Aussenlagers», «…dass du weisst, was hier passiert ist» Medizinische Experimente im KZ Neuengamme und die Morde am Bullenhuser Damm, Bremen, Ed. Temmen, 2012, pàgines 23-25 i 74-75, ISBN 978-3-8378-2022-5 (en català: «…que sàpigues el que va passar aquí» Experiments medicals al camp de concentració de Neuengamme i el massacre al Bullenhuser Damm.)
# Joan Josep Petit Fraile

Joan Josep Petit Fraile (Catalunya, 1915 - Barcelona, 3 de maig de 1983) fou un jugador de tennis de taula català, considerat un dels pioners d'aquest esport a Catalunya.
Competí amb el Tívoli PPC, guanyà els dos primers Campionats de Catalunya individuals després del parèntesi de la Guerra Civil (1941, 1942), un de dobles (1943), fent parella amb Jaume Capdevila, i dos títols per equips (1942, 1943). A nivell estatal, es proclamà campió d'Espanya en dobles (1946) i per equips (1943). Després de la seva retirada esportiva, fou seleccionador del combinat espanyol entre 1966 i 1967.

## Referències

* ↑ «Necrológicas». La Vanguardia, 05-05-1983, pàg. 30 [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ «Joan Josep Petit Fraile». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Botris (metge)

Botris (en llatí Botrys, en grec antic Βότρυς) va ser un metge grec. Devia viure al segle i aC o una mica abans. Els seus escrits no s'han conservat però se sap que Plini el Vell els va utilitzar com a referència per la seva Naturalis Historia. Una de les seves fórmules fou conservada per Galè.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/516?rgn=full+text;view=image;q1=BotrysSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 501. ]
# Escolàstic de Ravenna

Escolàstic (en llatí Scholasticus) fou exarca de Ravenna del 713 al 726.
Va ser nomenat exarca el 713 al mateix temps que Anastasi II es convertia en emperador romà d'Orient enderrocant al monotelita emperador Filípic Bardanes. Escolàstic va rebre l'ordre d'entregar al Papa Constantí I una carta en la qual l'emperador es declarava partidari de l'ortodòxia i demanava l'amistat entre Roma i Constantinoble, tal com explica Pau Diaca.
El va succeir Pau el 726.

## Referències

* ↑ Pau Diaca. Historia Langobardorum IV, 38
# Pont de l'amistat Afganistan-Uzbekistan

El Pont de l'amistat Afganistan-Uzbekistan és un pont construït sobre el riu Amudarià que connecta amb la ciutat uzbeka de Termez amb la ciutat de Jeiretan a la província de Balkh al nord de l'Afganistan. Fou construït per l'Armada Soviètica el 1985 per a subministrar les tropes a l'Afganistan.
És l'únic camí que travessa la frontera uzbeka-afgana, el pont més proper que voreja el Amudarià comença a Kalif, uns 120 km a l'oest, creua la frontera turkmena-afgana. El pont fou tancat el maig del 1996 quan les forces talibans prengueren el control de la ciutat de Mazar-e Sharif, forçant als rebels uzbeks a retirar-se cap a l'Uzbekistan. Fou reobert el 9 de desembre del 2001.

## Referències

* ↑ «Hairatan and the Friendship Bridge».
* ↑ «USSR-Afghan link». Modern Railways p. 342, 01-08-1982.
* ↑ «Breakthrough in Afghan aid effort». BBC News, 09-12-2001.
# La Carmen

La Carmen és una pel·lícula espanyola escrita i dirigida per Julio Diamante Stihl, amb un guió basat en la Carmen de Prosper Merimée però ambientat en el flamenc, cosa que aprofita per incloure actuacions d'Enrique Morente, El Agujetas, Enrique de Melchor o Pepe de Lucía.

## Sinopsi

La Carmen és una balladora que realitza espectacles de carpe i teatre. Estant a Còrdova coneix l'exseminarista José, que hi fa el servei militar. Per ella és capaç de robar, i per això és empresonat. Tanmateix s'escapa i torna al seu costat. Aleshores descobreix que ella ha tornat amb un antic amant, El Morao, cosa que acabarà en tragèdia.

## Repartiment

* Julián Mateos ... José
* Sara Lezana ... Carmen
* Rafael de Córdoba... El Mora
* Enrique Giménez 'El Cojo' ... Oncle de Carmen
* Enrique Morente ... Cantaor
* El Agujetas
* Martín Jíménez 'El Bizco'
* Enrique de Melchor
* Pepe de Lucía
* José Nieto ... Cap de Carmen
* Erasmo Pascual... Rafael
* Yelena Samarina... Estrangera ligona
* Carlos Mendy ... Sr. Jiménez
* Xan das Bolas ... Pare de José

## Premi

Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1975: Premi al millor actor secundari per Carlos Mendy

## Referències

* ↑ la Carmen a abc.es
* ↑ La Carmen a decine21.com
* ↑ Félix Martialay El cine español durante el franquismo, p. 245-248

## Enllaços externs

* Presentació de La Carmen a Historia de nuestro cine
# Arūnas Klimavičius

Arūnas Klimavičius (Panevėžys, 5 d'octubre de 1982) és un exfutbolista lituà de la dècada de 2000.
Fou més de 40 cops internacional amb la selecció lituana. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Ekranas Panevėžys, FC Dinamo Moscou o FC Tobol.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada» (en russian). FC Tobol, 01-12-2014. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2015. [Consulta: 23 desembre 2018].
* ↑ «Klimavičius, Arūnas». National Football Teams [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ (rus) Rfpl stats
* ↑ (rus) FC Dynamo Moscow profile
# Josep Ciscar i Oriola

Josep Ciscar i Oriola fou un advocat i hisendat valencià del segle xix. Tenia grans propietats a Gandia i Oliva, i era membre de la Junta General de la Reial Mestrança de Cavalleria. Fou elegit diputat a les Corts Espanyoles sorgides després de l'aprovació de l'Estatut Reial de 1834 i formà part de l'Estament dels Procuradors, tot i que tenia certes tendències progressistes. Fou diputat fins al 1836 i fou escollit senador el 1837, 1839 i 1841, però aleshores va renunciar per considerar que el manifest fet públic pel govern provisional sobre les corts de 1834 era calumniós.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Biografies de polítics valencians». Arxivat de l'original el 2013-06-18. [Consulta: 24 març 2012].
# Joan Josep Luque de Serrallonga

Joan Josep Luque de Serrallonga, també conegut com a Juanito Luque, (Girona, 31 de maig de 1882 - Ciutat de Mèxic, 18 de juliol de 1967) fou un futbolista i entrenador català nacionalitzat mexicà.

## Trajectòria

Joan Luque de Serrallonga fou un porter de futbol gironí criat a terres andaluses, on la seva família vivia per motius laborals. Fou un dels pioners del futbol a Cadis. Jugà a l'Español de Cádiz quatre temporades, essent fitxat el 1915 pel Sevilla FC. Una temporada més tard retornà a Cadis, on romangué fins a 1923. Marxà a Mèxic l'any 1928. El 1930 va rebre l'encàrrec de dirigir la selecció mexicana al primer Mundial de futbol, on la selecció va perdre els tres partits disputats. Més tard entrenà el Germania, l'equip de la colònia alemanya. i als Tiburones Rojos de Veracruz on guanyà la lliga mexicana la temporada 1949-1950.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Un gironí al primer Mundial de la història». Toni Padilla, Diari Ara, 25-06-2014. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 «Luque de Serrallonga, el pionero de los técnicos españoles en el extranjero». Javier Rivero, La Información, 17-02-2014. Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Un cadista presente en el primer Mundial». cadistas1910. Arxivat de l'original el 2014-11-02. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «De Urquiaga a Bakero, los jugadores españoles del Veracruz» (en castellà). Potencia Deportiva, 05-07-2012. Arxivat de l'original el 2014-12-04. [Consulta: 2 novembre 2014].
# Brigitte Fassbaender

Brigitte Fassbaender (Berlín, 3 de juliol de 1939) és una mezzosoprano alemanya.

## Biografia

Va estudiar cant amb son pare, el famós baríton Willi Domgraf-Fassbaender, al Conservatori de Nuremberg i es va unir a l'Òpera Estatal de Baviera, a Múnic, l'any 1961, on el seu primer paper protagonista va ser Nicklausse, de Els contes de Hoffmann. Va cantar per primera vegada el paper d'Octavian, de Der Rosenkavalier a Múnic, l'any 1967; paper que després llançaria la seua carrera internacional l'any 1971 al Covent Garden, i amb el qual va debutar al Metropolitan Opera l'any 1974. A més dels seus èxits operístics, ha aconseguit destacar com a concertista de lieder. Va interpretar Orlofsky en una pel·lícula de 1984 que versionava l'opereta Die Fledermaus de Johann Strauss (fill).
Fassbaender va atènyer el zenit de la seua carrera en la dècada del 1970, destacant en els papers de Carmen, Octavian de Der Rosenkavalier i Brangäne de Tristany i Isolda sobre els escenaris de tot el món.
Durant anys ha impartit classes magistrals i ha estat Intendantin (directora artística) del Teatre del Tirol a Innsbruck (Àustria) durant diverses temporades, on va representar diverses produccions d'òpera.
Ha efectuat molts enregistraments, tant d'òperes com de lieder (incloent el Viatge d'hivern i El cant del cigne de Franz Schubert, oratoris com l'Oratori de Nadal i la Passió segons Sant Mateu de Johann Sebastian Bach, El Messies de Georg Friedrich Händel, i ha aparegut en produccions d'òpera per a televisió, ara disponibles en DVD, en què es poden comprovar les seues interpretacions d'Octavian i d'Orlofsky sota la batuta del seu freqüent col·laborador, Carlos Kleiber.

## Reconeixements i llegat

Va rebre el títol honorífic bavarès de "Kammersängerin" o "Cantant de Cort".
Amb motiu del seu vuitantè aniversari es va editar una edició especial amb una col·lecció d'onze CDs amb enregistraments de la seva obra.
Al 2019 va publicar les seves Memòries, amb el títol 'Komm' aus dem Staunen nicht heraus' (No us sorprengueu).

## Discografia (selecció)

* Amb Rafael Kubelik: Els mestres cantors de Nuremberg, Palestrina de Pfitzner.
* Amb Carlos Kleiber: El cavaller de la rosa (enregistrament no autoritzat), Tristany i Isolda.
* Amb Aribert Reimann (piano): El Viatge d'hivern de Franz Schubert (EMI, 1970).

## Referències

* 1 2 Randel, Don Michael. The Harvard Concise Dictionary of Music and Musicians (en anglès). Harvard University Press, 1999, p. 224. ISBN 978-0-674-00084-1.
* ↑ «Brigitte Fassbaender | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Brigitte Fassbaender (Mezzo-soprano) - Short Biography». Bach Cantatas Web. [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Brigitte Fassbaender cumple 80 años y DG lanza una edición discográfica especial en su nombre» (en castellà), 03-07-2019. [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ «Fassbaender, Brigitte | 'Komm' aus dem Staunen nicht heraus'» (en alemany). [Consulta: 11 maig 2020].
* ↑ G. del Barrio, Rubén. «"En la escena del beso no pude defenderme de él"» (en castellà). La Razón, 19-10-2019. [Consulta: 11 maig 2020].
# Estació de Tarragona (Metro de Barcelona)

Mapa Metro Línia 3 :
Tarragona és una estació de la L3 del Metro de Barcelona situada sota el carrer Tarragona entre els districtes de Sants-Montjuïc i l'Eixample de Barcelona.
L'estació va entrar en servei el 1975 com a part de la Línia IIIB fins que el 1982 amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions va passar a ser una estació de la L3.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Zona Universitària | Sants Estació | | Espanya | Trinitat Nova |

## Accessos

* Carrer Tarragona

## Vegeu també

* Estació de Tarragona (ferrocarril)
* Xarxa ferroviària de Catalunya