OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Louis Bergaud

Louis Bergaud (Jaleyrac, 30 de novembre de 1928 - Mauriac, 21 de maig de 2024), anomenat Lily o la puça del Cantal, fou un ciclista francès que fou professional entre 1954 i 1963. Aconseguí 31 victòries, entre elles 2 etapes al Tour de França.

## Palmarès

* 1954
** 1r del Tour de Corrèze
** 1r a Aurillac
* 1955
** 1r a Montluçon
** 1r a Felletin
** 1r a Issoire
** 1r a Aurillac
* 1956
** 1r a Belvès
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oise
* 1957
** 1r de la Polymultipliée
** 1r al Circuit de la Dordonya
** 1r a Belvès
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Champanya
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1958
** 1r de la Polymultipliée
** 1r a Bort-les-Orgues
** 1r a Getxo
** 1r del Gran Premi de la Muntanya del Tour del Sud-est
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1959
** 1r del Circuit d'Alvèrnia i vencedor de 3 etapes
** 1r a Clermont-Ferrand
** 1r a Meymac
** 1r a Pleaux
** 1r a Saint-Amandin
** 1r a Saint-Flour
* 1961
** Vencedor d'una etapa del Tour de Var
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** 1r a Pleaux

### Resultats al Tour de França

* 1954. 7è de la classificació general
* 1955. Abandona (12a etapa)
* 1956. 54è de la classificació general
* 1957. 26è de la classificació general
* 1958. 9è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1959. 13è de la classificació general
* 1961. 46 de la classificació general i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Cyclisme - Lily Bergaud, "la Puce du Cantal", s'en est allé à l'âge de 95 ans», 22-05-2024. [Consulta: 23 maig 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès de Louis Bergaud (francès)
# Louis Bernard Guyton de Morveau

Louis Bernard Guyton de Morveau (Dijon, 4 de gener del 1737 - París, 2 de gener del 1816), fou un químic i polític francès. La seva més important contribució a la química fou la creació d'un mètode racional de nomenclatura química, que se segueix utilitzant, juntament amb els també químics francesos Lavoisier, Fourcroy i Berthollet.

## Biografia

Guyton de Morveau fou advocat del parlament a la seva ciutat natal, Dijon. L'any 1782 abandonà la seva professió per dedicar-se a la química, col·laborant a la Encyclopédie méthodique on s'encarregà de dirigir el diccionari de química i treballant en aplicacions industrials. Fundà La Société des Mines et Verreries a Saint-Bérain-sûr-Dheune. Fou un dels fundadors de l'École Polytechnique on fou professor de mineralogia i director el 1797. Com a químic fou membre de la Académie des Sciences des del 1795, on ocupà diferents càrrecs.
Durant la Revolució Francesa ocupà diferents càrrecs: diputat de l'Assemblea Legislativa el 1792, formà part del Comitè de Salut Pública el 1793, col·laborà en la creació d'un cos de globus per a l'exèrcit, participant fins i tot en la batalla de Fleurus el 1794 com a tripulant d'un globus, etc.

## Obra

La seva obra més destacada la desenvolupà conjuntament amb altres tres químics francesos: Antoine Laurent de Lavoisier, Antoine François de Fourcroy i Claude Louis Berthollet. L'any 1782 va començar la tasca de reformar la nomenclatura química. El seu principi general consistia en el fet que el nom de la substància indicàs la seva composició química i que hi hagués acord entre tots els químics. Quan viatjà a París per presentar el seu treball a l'Académie des sciences fou persuadit pels químics que seguien les noves idees de Lavoisier de què realitzassin el treball conjuntament, introduint les teories de Lavoisier i basant la nomenclatura només en la naturalesa de les substàncies. L'obra es va publicar l'any 1787 sota el nom de Méthode de Nomenclature Chimique i vint anys després ja s'ensenyava a la majoria de països europeus. Així varen desaparèixer dels llibres de química noms com: sal de tàrtar, magnèsia alba, sal de Glauber, aire inflamable, aire desflogisticat, àcid vitriòlic... i foren substituïts pels noms que coneixem en l'actualitat: carbonat de potassi, carbonat de magnesi, sulfat de sodi, hidrogen, oxigen, àcid sulfúric, etc.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Guyton de Morveau, Louis Bernard». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 184. ISBN 8429270043.
# Manuel Maria de Llança i Pignatelli d'Aragona

Manuel Maria de Llança i Pignatelli d'Aragona (castellà: Manuel María Llanza y Pignatelli) (Barcelona, 28 de gener de 1858 - Barcelona, 18 de juliol de 1927) fou un aristòcrata i polític espanyol, desè duc de Solferino, marquès de Coscojuela i Baró d'Alcázar. Fou diputat i senador durant la restauració borbònica.
Era fill de Benet de Llança i d'Esquivel i de María de la Concepción Pignatelli de Aragón y Belloni, Marquesa de Mora. Fou elegit diputat de la Comunió Tradicionalista pel districte de Vic a les eleccions generals espanyoles de 1891. El 1893-1894 fou nomenat senador per dret propi i vitalici fins a la seva mort.

## Enllaços externs

* Moviment genealògic a geneall.net
* Fitxa del Senat
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Manden i månen

Manden i månen (en danès, L'home a la lluna) és una pel·lícula dramàtica danesa de 1986 dirigida per Erik Clausen. a pel·lícula va ser seleccionada com a entrada danesa com a Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 1986, però no va ser acceptada com a nominada.

## Sinopsi

Un home porta setze anys a la presó després d'un emotiu assassinat de la seva dona a qui estimava molt. Ara busca crear-se una nova vida en una societat no participant on només troba calor i comunitat amb els immigrants turcs. En primer lloc, però, vol intentar arribar a un acord amb la filla que fins ara l'ha odiat.

## Repartiment

* Christina Bengtsson - Christina
* Mogens Eckert
* Stig Hoffmeyer - Tjener
* Kim Jansson
* Catherine Poul Jupont - Maria Bianca
* Marianne Mortensen com a Luder (prostituta)
* Anne Nøjgaard com a Luder (prostituta)
* Berthe Qvistgaard com a mare de Johannes
* Roy Richards com a treballador convidat africà
* Peter Thiel com a Johannes
* Erik Truxa com a ajudant de policia
* Yavuzer Çetinkaya com a treballador convidat turc

## Premis

El 1987 va rebre el Premi a la millor fotografia al XX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Referències

* ↑ «New Directors/New Films; Erik Clausen's 'Dark Side of the Moon'». NY Times, 19-03-1987 [Consulta: 6 octubre 2014].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «Manden i Månen». Danskefilm.dk.
* ↑ El jurado de Sitges premió la fantasía del filme "Un cuento de hadas húngaro", La Vanguardia, 12 d'octubre de 1987

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Marie-Adolphine

Marie-Adolphine, nascuda Anna Dierkx (Kaatje), a Ossendrecht el 3 de març de 1866 i morta decapitada el 9 de juliol de 1900 a Taiyuan, a la província de Shanxi (Xina), és una religiosa de la Congregació de les Franciscanes Missioneres de Maria, canonitzada per Joan Pau II el 2000. La seva festa, amb els 120 màrtirs de la Xina, és el 9 de juliol.

## Biografia

Marie-Adolphine va perdre la seva mare als cinc anys. Després de l'escola, treballà a Anvers en una fàbrica de xicoira. Va conéixer les Franciscanes Missioneres de Maria i pronuncià els seus vots el 1893. Inicialment Ella inicialment s'ocupà de la roba de les monges; i mostrà una especial devoció al Santíssima Sagrament.
S'embarcà a invitació del vicari apostòlic de Shanxi (transcrit Chang Si en el moment) septentrional el 12 de març de 1899, amb la superiora del grup, la Mare Maria Hermínia de Jesús i cinc companyes més (dues franceses, dues italianes i una belga) a Marsella cap a la Xina, amb el destí de Taï-Yuan-Fou. Llavors era una ciutat de tres-cents mil habitants. Van arribar a la seva destinació el 4 de maig de 1899. Van haver d'anar a l'orfenat que acollia a dues-centes petites nenes abandonades, per dur a terme aquesta obra, fundada per cinc sacerdots franciscans, que esperaven amb impaciència aquest reforç. També van haver d'ajudar a un altre orfenat proper a càrrec de les monges xineses.
No obstant això, a l'abril de 1900, la situació es va tornar perillosa a causa de la revolta dels bòxers. El bisbe els va demanar que abandonessin la ciutat, però les religioses es van negar a abandonar els nens. Després de la declaració de guerra per part de la Xina de l'emperadriu Tseu-Hi (Cixi) contra les potències estrangeres, el governador de la província va prohibir que els cristians es reuneixin el 27 de juny, i el virrei Yu-Hsien prohibí la religió cristiana sota pena de mort el 5 de juliol. Trenta-tres missioners, incloses les germanes, el vicari apostòlic Grassi i els catòlics xinesos, van ser arrestats el 6 de juliol.
Com totes les seves companyes executades (Marie-Amandine, Marie-Hermine de Jésus, Maria de la Pau, Maria de Santa Natàlia, Maria Clara i Maria de Sant Just), va cantar el Te Deum abans de ser decapitada el 9 de juliol.
El judici de beatificació de les germanes es va obrir el 1926 per Monsenyor Lécroart, sent beatificades vint anys més tard per Pius XII. És la primera màrtir de nacionalitat holandesa. Va ser canonitzada l'1 d'octubre de 2000 Joan Pau II. La seva festa és el 9 de juliol.

## Referències

* ↑ Sant Gregori Grassi, qui també trobaria el martiri
* ↑ Avui l'arquebisbat de Taiyuan

## Enllaços externs

* Santa Marie-Adolphine Arxivat 2017-09-24 a Wayback Machine. a la pàgina de les Franciscanes Missioneres de Maria (francès)
# Manfred Weber

Manfred Weber (nascut el 14 de juliol de 1972 a Niederhatzkofen) és un polític alemany i membre del Parlament Europeu de Baviera amb la Unió Social Cristiana de Baviera, part del Partit Popular Europeu. És també diputat del Parlament Europeu i col·labora a la Comissió de Llibertats Civils, Justícia i d'Afers Interiors. Després de la seva reelecció en 2009 es va convertir en vicepresident del Grup del PPE al Parlament Europeu. És substitut a la Comissió de Desenvolupament Regional, membre de la Delegació per a les Relacions amb l'Índia, substitut de la Delegació per a les Relacions amb els Països de la Comunitat Andina i suplent en la Subcomissió de Drets Humans.

## Referències

* ↑ «reuters.com: "New head of European conservatives dismisses Cameron's EU demands" 7 Jun 2014». Arxivat de l'original el 5 de desembre 2014. [Consulta: 29 novembre 2014].
# Mario Gentili (1962)

* No confondre amb el també ciclista Mario Gentili
Mario Gentili (Roma, 5 de març de 1962) va ser un ciclista italià amateur, especialitzat en el mig fons. Va guanyar tres medalles, dues d'elles d'or, als Campionats del món d'aquesta modalitat.

## Palmarès

* 1986
** Campió del món de mig fons amateur
* 1987
** Campió del món de mig fons amateur
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Mallorca

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a museociclismo.it
# Manuel Núñez Pérez

Manuel Núñez Pérez (Benavides de Orbigo, Castella i Lleó, 1933), és un polític i advocat espanyol que fou Ministre de Sanitat i Seguretat Social entre 1981 i 1982.

## Biografia

Va néixer el 28 d'octubre de 1933 a la nucli de població de Benavides de Orbigo, dins Benavides, a la província de Lleó. Va estudiar dret a la Universitat de Lleó, exercint posteriorment la carrera d'advocat.

## Activitat política

Membre de la Unió de Centre Democràtic (UCD) fou escollit diputat al Congrés en les eleccions generals de 1977 en representació de la província de Lleó, escó que repetí en les eleccions generals de 1979. El desembre de 1981 fou nomenat Ministre de Sanitat i Seguretat Social per Leopoldo Calvo-Sotelo, mantenint el càrrec fins al final de la legislatura.
A la dissolució de la UCD passà a ser membre d'Aliança Popular (AP), sent elegit diputat per Lleó en les eleccions generals de 1982, repetint aquest càrrec l'any 1986, i partirt d'aquell moment sota les sigles del Partit Popular (PP) en les eleccions de 1989, 1993, 1996 i 2000. El novembre de 2001 abandonà el Congrés per esdevenir membre del Tribunal de Comptes a petició del PP.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Manuel Núñez al Congrés dels Diputats
# Marta Ribas Frías

Marta Ribas Frías (Terrassa, 1975) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya per ICV-EUiA des de 2012. El 12 de març de 2016 va ser proclamada coordinadora nacional del partit, responsabilitat compartida amb David Cid.

## Trajectòria

Llicenciada en Ciències de la Comunicació, ha treballat 12 anys de periodista com a redactora a COM Ràdio. Abans havia treballat a diversos mitjans locals. Sempre ha estat molt lligada a l'associacionisme de Rubí, molt especialment al món dels esplais i plataformes de coordinació de grups i entitats.
És presidenta d'Iniciativa per Catalunya Verds a Rubí i portaveu del Grup Municipal d'ICV-EUiA a Rubí. Orgànicament, és membre del nucli executiu d'Iniciativa per Catalunya Verds al Vallès Oriental (com a responsable de comunicació), assessora del grup d'ICV-EUiA al Consell Comarcal i membre del Consell Nacional d'Iniciativa per Catalunya Verds.
Ribas es presentà de número nou de la coalició d'esquerres Catalunya Sí que es Pot a la llista de la circumscripció de Barcelona en les eleccions catalanes de 2015 i revalidà el seu escó.
El 12 de març de 2016 el Consell nacional d'ICV proclamà a Marta Ribas i David Cid nous coordinadors nacionals de la formació i l'eurodiputat Ernest Urtasun com a portaveu del partit. La seva candidatura, l'única que es presentava a les primàries, va obtenir el 91,6% dels vots a favor de la militància.
A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017 fou escollida diputada per la coalició Catalunya en Comú Podem. El 2020 va decidir acabar la seva trajectòria parlamentària i no presentar-se a les eleccions al Parlament de 2021.

## Referències

* ↑ «Fitxa parlamentària de la diputada Marta Ribas Frías». Parlament de Catalunya, 12-12-2018. Arxivat de l'original el 2015-07-07. [Consulta: 13 maig 2028].
* ↑ «La militància avala el projecte de Marta Ribas, David Cid i Ernest Urtasun per dirigir ICV». Ara, 13-03-2016 [Consulta: 13 març 2016].
* ↑ «Composició del Parlament - Resultats provisionals - Eleccions al Parlament de Catalunya 2017». Arxivat de l'original el 2017-12-22. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ Alemany, Jordi «Un mínim de 18 diputats no repetiran escó». El Punt Avui, 25-12-2020, p. 12.

## Enllaços externs

* Marta Ribas Frías al web del Parlament de Catalunya Arxivat 2015-05-12 a Wayback Machine.
* Blog de Marta Ribas Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine.
# Mantecatos

Mantecatos és un còmic de Manel Fontdevila i Subirana publicat per Glenat el 2003, algunes de les quals havien estat publicades prèviament a la revista Nosotros Somos Los Muertos.

## Argument

Mantecatos és un recull d'històries breus que parteix d'anècdotes i situacions quotidianes com una discussió de parella, somnis o traumes infantils, en to de reflexió i comèdia.

## Premis

* Millor obra d'autor espanyol al Saló Internacional del Còmic de Barcelona de 2004.

## Referències

* ↑ «Mantecatos» (en castellà). Tebeosfera. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ Manel F.. Ajuntament de Barcelona, 2010, p. 49. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Mantecatos» (en castellà). Norma Comics Sabadell. Arxivat de l'original el 2015-12-27. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «El Salón del Cómic premia a 'El Víbora', Luis Durán, Manel Fontdevila y Horacio Altuna» (en castellà). El País, 08-05-2004. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Premis edicions anteriors». Ficomic, 2015. Arxivat de l'original el 2015-04-17. [Consulta: 17 abril 2015].
# Mariana Pajón Londoño

Mariana Pajón Londoño (Medellín, 10 d'octubre de 1991) és una ciclista colombiana, medallista d'or olímpica i Campiona Mundial en BMX.
Va guanyar el seu primer títol nacional a l'edat de 5 anys i el seu primer títol mundial als 9. Ha guanyat 14 campionats mundials, 2 campionats nacionals en els Estats Units, 9 Campionats Llatinoamericans i 10 Jocs Panamericans. També ha guanyat l'or als Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 de Londres i els de Rio de Janeiro 2016.
Va ser seleccionada per ser l'abanderada per Colòmbia en els Jocs Olímpics 2012.

## Palmarès

* 2008
** Campiona del món júnior en BMX - Cruiser
* 2009
** Campiona del món júnior en BMX
** Campiona del món júnior en BMX - Cruiser
* 2010
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en BMX
* 2011
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en BMX
** Campiona del món en BMX
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en BMX
* 2013
** Campiona del món en BMX - Contrarellotge
** 1a a la Copa del món de BMX
* 2014
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en BMX
** Campiona del món en BMX
* 2015
** Campiona del món en BMX - Contrarellotge
** 1a a la Copa del món de BMX
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en BMX

## Referències

* ↑ MP (2012). London – Mariana Pajon. Consultat el 2012-08-10 from http://www.marianapajon.com.co/index.php/en/news/59-marianamariana-cierra-con-broche-de-oro-a-los-olimpicos-le-pone-broche-de-oro-a-los-olimpicos/ Arxivat 2012-08-19 a Wayback Machine.
* ↑ «La colombiana Mariana Pajón revalida el título de campeona olímpica». La Vanguardia, 19-08-2016 [Consulta: 19 agost 2016].
* ↑ Notícia olímpica

## Enllaços externs

* Mariana Pajón Londoño - Lloc web oficial
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Maria de Rússia (gran duquessa de Rússia)

Maria de Rússia, gran duquessa de Rússia (Peterhof, 1899 - Iekaterinburg, 1918) fou una aristòcrata russa, Gran duquessa de Rússia amb el doble tractament d'altesa imperial i reial.
Nascuda al Gran Palau de Peterhof el dia 26 de juny de l'any 1899 sent filla del tsar Nicolau II de Rússia i de la princesa Alexandra de Hessen-Darmstadt. Maria era neta per via paterna del tsar Alexandre III de Rússia i de la princesa Dagmar de Dinamarca i per via materna del gran duc Lluís IV de Hessen-Darmstadt i de la princesa Alícia del Regne Unit.
Maria descendia per via materna de la reina Victòria I del Regne Unit i per via paterna del rei Cristià IX de Dinamarca i de la tsarina Caterina II de Rússia. Rebé el nom de Maria en honor de la seva bestia, la gran duquessa Maria de Rússia, esposa del príncep Alfred del Regne Unit, duc de Saxònia-Coburg Gotha.
Educada a la cort imperial, molts han estat els dubtes sobre el fet que fos una potencial portadora del gen de l'hemofília. La gran duquessa Olga de Rússia afirmà en nombroses ocasions que la gran duquessa Maria tenia problemes greus per coagular les seves ferides i inclús en manifestaren seriosos problemes en una intervenció quirúrgica realitzada el mes de desembre de l'any 1914.
Junt amb la seva família fou retinguda al Palau Alexandre de Tsarkoye Selo des del mes de febrer de 1917 fins al mes de maig. Posteriorment fores traslladats a la ciutat de Tobolsk i finalment a Iekaterinburg en ple cor dels Urals. El dia 17 de juny de l'any 1918 foren assassinats a la Casa Ipàtiev.
Amb la descoberta dels cossos de la família imperial l'any 1991, els científics iniciaren el procés de reconeixement dels cadàvers. Al llarg d'aquest procés descobriren que a les restes trobades hi manquen els cossos de dos dels fills del tsar Nicolau II de Rússia. Si bé existeix acord unànime que un dels dos cossos que falta és el del tsarévitx Aleix Nikolàievitx existeix un fort desacord en la identitat del segon cos no trobat. Si pels científics estatunidencs el cos que falta és el de la gran duquessa Anastàsia de Rússia, pels científics russos qui realment falta és el cos de la gran duquessa Maria. Cal dir, però, que es creu que els cossos que manques es troben en coves i mines pròxims a la cova on es trobaren els cossos, ja que es tracta d'una regió minera.
# Mas Carles (Fontanilles)

El Mas Carles és una obra de Fontanilles (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas Carles està situat al costat de la carretera que va de Pals a Torroella de Montgrí. Com quasi totes les masies de la zona ha anat creixent amb el pas de les diferents èpoques, i actualment al voltant del nucli antic hi podem trobar tota una sèrie de coberts i pallisses.
Aquest nucli principal està cobert amb coberta de teules dues aigües, mentre que les estructures portants estan fets amb pedra i morter de calc amb una posterior arrebossat.
Cal destacar la important galeria que té l'edifici en la part superior del nucli.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Matilde Marquina García

Matilde Marquina va ser una destacada membre de la Secció Femenina, que va rebre el nomenament de directora de la Residencia de Señoritas l'any 1940, amb el suport de Pilar Primo de Rivera.
Matilde Marquina es va proposar mantenir una continuïtat amb l'esperit de la Residencia de Señoritas, malgrat l'intent de "readaptació" de la institució a les noves formes polítiques i socials que s'estaven imposant a Espanya en els anys 40, i que van portar al canvi del nom de la institució per Col·legi Major Teresa de Cepeda, primerament, i Col·legi Major Teresa de Jesús més tard. Amb aquesta finalitat, va mantenir com a secretària a Eulalia Lapresta, secretària de María de Maeztu, i com a responsable de la biblioteca a Enriqueta Martín. Malgrat els canvis oficials de nomenclatura, a efectes pràctics, es va seguir parlant de Residencia de Señoritas, apareixent aquest nom tant en premsa com en alguns documents oficials.
L'any 1952 es va cessar a Matilde del càrrec de directora del Col·legi Major Santa Teresa de Jesús (que tindria per nova directora, novament amb el suport de Pilar Primo de Rivera, a una altra dona de la Secció Femenina, Vicky Eiroa Rei), per passar a nomenar-la directora de l'Instituto de Enseñanza Profesional de la Mujer.

## Referències

* ↑ «BOE.es -» (en castellà). [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 Ramil, Raquel Vázquez. Mujeres y educación en la España Contemporánea: La Institución Libre de Enseñanza y su estela: la Residencia de Señoritas de Madrid (en castellà). Ediciones AKAL, 2012-03-01. ISBN 9788446036425 [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 «Cronología - Mujeres en vanguardia. La Residencia de Señoritas en su centenario (1915-1936)» (en castellà). [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «Residencia de Señoritas | Atlas de Madrid en guerra, 1936-1948» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-03-01. [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 Sevilla, Diario de «La 'otra' Residencia» (en castellà). [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 «La Residencia de Señoritas» (en castellà). , 24-10-2017 [Consulta: 1r març 2018].
* 1 2 Ángel, Serafín Porto. María de Maeztu. Una antología de textos (en castellà). Dykinson, 2015-04-30. ISBN 9788490853832 [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «BOE.es -» (en castellà). [Consulta: 1r març 2018].
* ↑ «ABC (Madrid) - 19/11/1952, p. 36 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 1r març 2018].