OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tro

El tro és el so provocat per l'escalfament i expansió sobtats de l'aire al voltant d'un llamp i que es produeix després del llampec durant una tempesta. En aquest procés l'aire arriba a més de 43.000 graus Celsius, cosa que fa que s'expandeixi ràpidament i en refredar-se torni a contraure's.
Com que el so i la llum viatgen a velocitats diferents a través de l'atmosfera, es pot mesurar el lapse de temps entre tots dos per fer una estimació de la distància a la qual s'ha produït el llamp. La velocitat del so a l'aire és aproximadament d'uns 340 m/s, mentre que la velocitat de la llum és tan ràpida que el llamp es veu al cap de només uns quants microsegons d'haver-se originat l'esdeveniment; així, doncs, es pot calcular la distància a la qual s'ha produït un llamp a raó d'un kilòmetre per cada de 3 segons de temps que passa entre que es veu el llamp i se sent el tro.
És l'ona de xoc causada per un llamp quan aquest escalfa instantàniament l'aire que l'envolta a més de 43.000 graus Celsius. Aquest aire supercalent s'expandeix molt ràpidament i en refredar-se es torna a contraure. Aquesta ràpida expansió i contracció genera ones de xoc que són les que fan el soroll que coneixem com a tro.

## Cultura popular

Moltes cultures tenien una divinitat per al tro, com el Thor nòrdic. A vegades estava associada a la dels llamps, com el Zeus grec. Els asteques veneraven Xolotl com a causant del tro. Totes aquestes pensaven que el déu causava el tro fent un soroll amb un objecte especial, com un plateret o un martell.
Hom diu que El bon Déu arrossega els mobles quan trona.

## Referències

* ↑ «Llamps i trons llunyans». Meteocat. Gencat. [Consulta: 24 febrer 2015].
* ↑ «graus Celsius - Traducción al español – Linguee». [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «L'atmosfera». [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «Converteix Velocitat, Velocitat del so». [Consulta: 13 novembre 2018].
Viccionari
# Tro Bro Leon 2021

La Tro Bro Leon 2021 fou la 37a edició de la Tro Bro Leon. La cursa es disputà el 16 de maig de 2021, amb un recorregut de 207 km. La cursa formava part de l'UCI ProSeries 2021, en la categoria 1.Pro. La cursa també formava part de la Copa de França de ciclisme. El vencedor final fou Connor Swift (Arkéa-Samsic), que s'imposà a l'esprint als seus quatre companys d'escapada, Piet Allegaert, Baptiste Planckaert, Olivier Le Gac i Rasmus Tiller.

## Equips

L'organització convidà a 21 equips a prendre part en aquesta cursa.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «Tro-Bro Léon». UCI. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «El británico Connor Swift triunfa en el Tro Bro Leon / Profesionales / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 15 juny 2021].
* ↑ «Les équipes engagées 2021» (en french). Tro-Bro Léon. [Consulta: 15 maig 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Vassílievka (Mikhàilovski)

* Per a altres significats, vegeu «Vassílievka».
Vassílievka (en rus: Васильевка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 644 habitants. Pertany al districte rural de Mikhàilovski.
# Vassílievka (Iúriev-Polski)

* Per a altres significats, vegeu «Vassílievka».
Vassílievka (en rus: Васильевка) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Tràgisc

Tràgisc (en llatí Tragiscus, en grec antic Τραγίσκος) fou un polític de Tàrent que va viure al segle III aC.
Juntament amb Filemen i Nicó de Tàrent va entregar la ciutat de Tàrent a Hanníbal l'any 212 aC durant la Segona Guerra Púnica, encapçalant un grup de trenta joves nobles de la ciutat que havien tingut diverses entrevistes amb Hanníbal. Una nit que el governador romà Marc Livi Macat donava una festa els conspiradors van actuar, i deixaren entrar forces cartagineses; els romans van ser agafats per sorpresa i els invasors es van apoderar ràpidament de la ciutat sense oposició; els romans es van refugiar a la ciutadella que immediatament va ser bloquejada pels cartaginesos i tarentins, però la van poder conservar.

## Referències

* ↑ Tragiscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1166
# Tuc de Balaguera

El Tuc de Balaguera és una muntanya que es troba en el límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i Naut Aran (Vall d'Aran), dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El pic, de 2.752,8 metres, s'alça a la carena que separa la Vall de Colieto (S) i el Circ de Colomèrs (N); amb el Pic de la Tallada Llarga a l'oest, l'Agulha Lara al nord i el Tuc de Serreta a l'est-sud-est.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Tuc de Balaguera.

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Tuc de Barlonguèra

El Tuc de Barlongèra és una muntanya de 2.802 metres que es troba entre els municipis de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran i França.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Venus de Lespugue

La venus de Lespugue és una venus prehistòrica del paleolític tallada en ivori de mamut, d'uns quinze centímetres d'alçada i trobada a una cova de l'Alta Garona. Actualment s'exposa al departament d'Antropologia del Musée de l'Homme (Museu de l'Home) de París.

## Descripció

La figureta està feta amb ivori de mamut. Les seves dimensions, un cop reconstruïda són 147mm x 60 mm x 36mm. Es respecta la llei de frontalitat. Els pits, el ventre i les cuixes s'inscriuen en un cercle al voltant del qual un rombe inclou el cap i les cames. Els pits i el cul destaquen per la seva gran voluminositat, són gairebé esfèrics. Les cames són curtes i els peus a penes estan esbossats. El cap és petit i ovoide, amb unes línies gravades una mica paral·leles que s'han interpretat com a cabells. No es detallen altres elements (boca, nas, ulls, orelles) de manera realista. A la part del darrere hi ha una sèrie de línies gravades paral·leles horitzontals, a partir del nivell del cul i cap a baix. No se sap a què que corresponen, però algun autor ha pensat que podria ser una mena de peça de roba.

## Anàlisi

És una figura femenina amb uns grans pits caiguts, un abdomen pronunciat i unes natges prominents. La resta dels trets físics, en canvi, es representen d'una manera molt més simple. El cap no té els trets facials i només presenta unes estries verticals que potser indiquen una cabellera molt esquemàtica. Els braços estan replegats sobre el cos i les cuixes gruixudes continuen amb unes cames molt més primes, sense peus. La superfície de l'ivori tallat és molt brunyida, com per efecte d'una manipulació continuada. L'exageració dels volums del cos, fins a la deformitat, i la manca de naturalisme al cap i les extremitats no impedeix que aquesta estatueta sigui una de les més rellevants de l'art paleolític des del punt de vista estètic. La figura humana es redueix a un conjunt de volums ovoides i curvilinis que s'equilibren entre ells. No s'ha volgut reproduir fidelment un cos de dona, sinó representar d'una manera sintètica el poder generador femení mitjançant l'exageració dels trets sexuals.

## Bibliografia

* L'image de la femme dans l'art préhistorique, H. Delporte, Éd. Picard, 1993 ISBN 2-7084-0440-7 (francès)
* La femme des origines - images de la femme dans la préhistoire occidentale, C. Cohen, Belin, Herscher, 2003 ISBN 2-7335-0336-7 (francès)
# Pitts Special

Els Pitts Special (models S1 i S2) son una sèrie de biplans acrobàtics lleugers dissenyats per Curtis Pitts, un pilot especialitzat en el reg agrícola aeri. Ha acumulat moltes victòries des del seu primer vol l'any 1944. Els biplans Pitts van dominar les competicions mundials de vol acrobàtic ens els anys 60 i 70, fins i tot avui, continua sent una potent aeronau de competició en les categories inferiors.

## Disseny i desenvolupament

Curtis Pitts va començar el disseny d'un biplà acrobàtic monoplaça entre 1943 i 1944. El primer Pitts Special va iniciar el vol el mes de setembre de 1944 amb un motor de propulsió de 55 c.v. Aquesta primera motorització és poc potent i el segon model ja portarà un motor amb 85 c.v.
El disseny ha estat millorat contínuament des del primer vol el setembre de 1944; tanmateix, l'actual Pitts S2 encara és bastant similar al disseny i concepte de l'original.
Moltes de les aeronaus que Curtis Pitts va construir tenien una fotografia d'una mofeta i per això van ser anomenats "Stinkers" (pudents). El prototipus S-2, era biplaça.
L'any 1962 Curtis Pitts va crear Pitts Enterprises per vendre plànols del S-1C per l'auto-construcció.
Actualment Aviat Aircraft fabrica la versió actual del Pitts Special.

## Versions

* S-1C
* S-1D
* S-1T
* S-1S: Amb motorització de 180 c.v.
* S-2A
* S-2B

## Especificacions (S-2B)

Característiques generals
* Tripulació: 1 pilot
* Capacitat: 1 passatger
* Longitud: 5,71 m
* Envergadura: 6,1 m
* Alçada: 2,02 m
* Superfície de l'ala 11.6 m²
* Pes buit: 521 kg.
* Pes màxim d'enlairament: 737 kg.
* Motors: 1× motor de pistó Textron Lycoming AEIO-540-D4A5 refrigerat per aire , 260 hp
Rendiment
* Velocitat màxima absoluta : 338 km/h
* Velocitat de creuer: 282 km/h
* Velocitat d'entrada en pèrdua: 97 km/h
* Abast: 513 km
* Sostre de servei: 6.400 m
* Ràtio d'ascens: 13,7 m/s

## Referències

* 1 2 3 Besse, François. 100 aviones de leyenda (en castellà). Barcelona: Reditar Libros, S.L., 2006, p. 30. ISBN 9788496449268.
* ↑ Montgomery, M.R.; Foster, Gerald. A Field Guide to Airplanes (en anglès). 2a. Boston: Houghton Mifflin Company, 1992, p. 92. ISBN 9780395628881.
* ↑ Plane and Pilot 1977 Aircraft Directory (en anglès). Santa Monica CA: Werner & Werner Corp, 1978, p. 84. ISBN 9780918312006.
* ↑ Taylor, Michael J.H.. Janes's Encyclopedia of Aviation, Vol. 5 (en anglès). Danbury, Connecticut: Grolier Educational Corporation, 1980, p. 899. ISBN 9780710607102.
* ↑ The Pitts Model 12 Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine. Error a la plantilla webarchive: Revisau |url= value. Empty. Palmer Aeroworks Limited, 2 May 2008. Retrieved: 6 August 2008.
* ↑ Simpson, R.W.. Airlife's General Aviation (en anglès). Shrewsbury, UK: Airlife Publishing, 1991, p. 125. ISBN 9781853101946.

## Enllaços externs

* Aviat Aeronau Pitts
* Steen aero Laboratori
* AVweb Guia d'Aeronau utilitzada: Pitts Especial
# Horacio Ameli Chitaroni

Horacio Andrés Ameli (9 de juliol de 1974) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Inicia la seua carrera professional el 1994, defensant Colón. Dos anys després recala al Rayo Vallecano, de la primera divisió espanyola.
Retorna al seu país el 1998, al fitxar per San Lorenzo. El 2002 marxa a la competició brasilera, on milita a Internacional i São Paulo. El 2003 fitxa per CA River Plate.
Posteriorment, torna a eixir del seu país per recalar al Club América mexicà. Es retira el 2006, després d'haver disputat el darrer any de nou a Colón.

## Referències

* ↑ «Horacio Ameli» (en portuguès). ogol.com.br. Arxivat de l'original el 6 de gener 2010. [Consulta: 28 novembre 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Línia Tarragona-Tortosa/Ulldecona

Mapa línia Tarragona-Tortosa/Ulldecona :
La línia Tarragona-Tortosa/Ulldecona és una línia de ferrocarril catalana propietat de l'Administrador d'Infraestructures Ferroviàries (Adif) que connecta Tarragona amb Tortosa i Ulldecona circulant arran de costa fins a la bifurcació de Tortosa. La línia comença a Tarragona a la bifurcació de la línia Tarragona-Reus-Lleida i acabava a l'estació d'Ulldecona seguint en direcció València, i d'ençà que es va construir el bypass de l'Ebre, acaba també a Tortosa com una ramificació de la línia.
La línia és d'ample ibèric i doble via i els serveis que transcorren per la línia són de rodalia, regional i/o mercaderia.
La línia forma part de l'anomenat Corredor Mediterrani per la qual cosa es va adaptar per arribar a velocitats de fins a 220 km/h i una mitjana de 180 per permetre la circulació de l'Euromed, per aquesta raó es va construir la variant de l'Ebre que enllaçava l'Aldea - Amposta amb Ulldecona-Alcanar sense passar per Tortosa. D'ençà de llavors el tram de línia que arriba a Tortosa és un cul-de-sac on hi ha dues estacions, la de Tortosa i Camp-redó.
Per aquesta línia circula la línia regional R16 entre Barcelona i Tortorsa i de mitjana distància fins a València de Renfe Operadora.També serveis de Llarga Distància com l'Euromed i Intercity. En la branca secundària entre Tarragona i Port Aventura hi passen trens de rodalia del Camp de Tarragona de la línia RT2 i trens regionals de la línia R17.

## Història

La línia es va posar en servei el 1865 de Tarragona a Tortosa i de València a Ulldecona. Dos anys més tard es connectava Tortosa amb Ulldecona a través d'un pont per sobre el riu Ebre. El 1996 s'obria la variant de l'Ebre amb un traçat més directe entre Amposta i Ulldecona suposant el tancament del bucle entre Freginals i Tortosa, convertint aquesta última estació en cul de sac. El 2020 es tancava el traçat per la costa entre Vandellós i Port Aventura, amb la obertura d'una nova variant des de l'Hospitalet de l'Infant fins l'estació del Camp de Tarragona. Aquest fet implicà deixar sense cobertura ferroviària els centres de Salou i Cambrils i el desmantellament de la part sud de la xarxa de rodalia del Camp de Tarragona.

## Galeria d'imatges

* Inici de la línia a Tarragona (a l'esquerra abans el traçat principal per Salou i Cambrils).
* Unitat 448 en servei regional R16 arriba a l'Aldea
* Tren Talgo en servei Intercity a Ulldecona

## Referències

* ↑ DDVV «Ferrocarril del corredor mediterrani». Anuari territorial de Catalunya, volum 2003. Institut d'Estudis Catalans, 2004, pàg. 182-183. [Consulta: 23 febrer 2012].

## Vegeu també

* Corredor Mediterrani
* Xarxa ferroviària de Catalunya
Línies de ferrocarril a Catalunya :
1.668 mm :
1.435 mm :
Ample estret :
Altres :
Vegeu Història del ferrocarril a Catalunya i Xarxa ferroviària de Catalunya :
# Lèmur mostela septentrional

El lèmur mostela septentrional (Lepilemur septentrionalis) és una espècie de lèmur mostela. Com tots els lèmurs, és endèmic de Madagascar. Està amenaçat per la pèrdua d'hàbitat i se'l considera un d'«Els 25 primats més amenaçats del món».

## Referències

* ↑ Andrainarivo, C., Andriaholinirina, V. N., Feistner, A., Felix, T., Ganzhorn, J., Garbutt, N., Golden, C., Konstant, B., Louis Jr., E., Meyers, D., Mittermeier, R. A., Perieras, A., Princee, F., Rabarivola, J. C., Rakotosamimanana, B., Rasamimanana, H., Ratsimbazafy, J., Raveloarinoro, G., Razafimanantsoa, A., Rumpler, Y., Schwitzer, C., Thalmann, U., Wilmé, L. i Wright, P. Lepilemur septentrionalis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 01-01-2009. (anglès)
* ↑ [2011-07-23] Primates in Peril: The World's 25 Most Endangered Primates 2008–2010 (PDF). Arlington, VA.: IUCN/SSC Primate Specialist Group (PSG), International Primatological Society (IPS), and Conservation International (CI), 2009, p. 1–92. ISBN 978-1-934151-34-1 [Consulta: 4 juliol 2011]. (anglès)
# Lèmur mostela de l'AEECL

El lèmur mostela de l'AEECL (Lepilemur aeeclis) és un lèmur mostela endèmic de Madagascar. Mesura aproximadament 52-59 cm, dels quals 24-26 cm pertanyen a la cua. Viu en boscos caducifolis secs de l'oest de l'illa. El nom de l'espècie és en honor de l'Associació Europea per a l'Estudi i la Conservació dels Lèmurs (AEECL), com a agraïment pels seus dotze anys de suport a l'equip que la descobrí.

## Referències

* 1 2 Garbutt, Nick. Mammals of Madagascar, A Complete Guide, 2007, p. 130–131.
* ↑ Andriaholinirina, N., Fausser, J., Roos, C., Rumpler, Y., et al. «Molecular phylogeny and taxonomic revision of the sportive lemurs (Lepilemur, Primates)». BMC Evolutionary Biology, 6, 23-02-2006, pàg. 17. DOI: 10.1186/1471-2148-6-17. PMC: 1397877. PMID: 16504080.
# Podvisloie

Podvisloie - Подвислое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 189 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Platymantis pelewensis

Platymantis pelewensis és una espècie de granota que viu a Palau.

## Referències

* Crombie, R. & Austin, C. 2004. Platymantis pelewensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Pomo central

El pomo central és una llengua pomo del Nord de Califòrnia. Actualment, és una llengua amenaçada, amb menys de deu parlants. Segons una estimació feta per l'antropòleg nord-americà Alfred L. Kroeber els parlants de totes les llengües pomo anteriors al contacte eren 8.000 en total.
«Tradicionalment, la llengua pomo central es parlava del riu Russian al sud-oest del llac Clear a la costa del Pacífic. Va haver assentaments al llarg del riu Russian (al sud de la Vall d'Ukiah, a la vall Hopland, i més al sud, prop de la línia del Comtat de Sonoma), a la regió costanera (al Manchester, Point Arena, i en la desembocadura del riu Gualala), i a la regió entre les dues (al voltant de Yorkville i la vall d'Anderson).»
Té un inventari consonant que és idèntic a la llengua relacionada pomo del sud amb les següents excepcions:
El pomo central distingeix /k/, /kʰ/, /kʼ/ velars de /q/, /qʰ/, /qʼ/ uvulars. Li manca una africada alveolar no ejectiva (és a dir, que no té fonema /ts/), i no té la longitud, en forma de consonants d'arrel geminades, tal com es troba al pomo del sud. Cap al 2013 s'estava posant en marxa un projecte de transcripció dels materials de pomo central recollits per John Peabody Harrington.

## Gramàtica

La llengua pomo central es basa en una estructura sistemàtica que consisteix en senyals simbòliques per referir-se a determinats objectes o idees. Dins del pomo central els pronoms consisteixen en sintagmes nominals complets. Amb aquests sintagmes nominals complets els pronoms simpàtics també s'utilitzen per transmetre certs pensaments i idees del parlant a l'oient. Els parlants són capaços de transmetre aquests pensaments i idees sense haver d'utilitzar cap dispositiu referencial. La llengua pomo segueix una estructura altament sistemàtica.
Els pronoms en pomo central també consisteixen en frases nominals lèxiques on es poden distingir de la construcció. Dins del pomo les frases nominals s'utilitzen sovint en més d'una situació. Aquestes frases nominals són capaços de tenir més ús en certs contextos, perquè llur ús depèn en gran manera del que parla i la comprensió de l'oient. Quan s'utilitza en certes formes i certs contextos activen certs senyals en què el parlant i l'oient pot entendre plegats.

## Referències

* ↑ Hinton, Leanne. Flutes of Fire. Berkeley: Heyday Books, 1996, p. 32. ISBN 0-930588-62-2.
* ↑ «Central Pomo». Survey of California and Other Indian Languages. [Consulta: 14 gener 2013].
* ↑ «What matters to Lori Laiwa? Reviving her tribal language.». UC Davis: Discover What Matters. Arxivat de l'original el 2010-06-11. [Consulta: 14 gener 2013].
* 1 2 Mithum, Marianne International Journal of American Linguistics, 56, 01-07-1990, pàg. 361–376 [Consulta: 23 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Pomo central a Survey of California and Other Indian Languages
* Central Pomo basic lexicon at the Global Lexicostatistical Database
* OLAC resources in and about the Central Pomo language
* «Central Pomo». California Language Archive. Arxivat de l'original el 2013-05-13. [Consulta: 14 gener 2013].
# Polígon - Vilanoveta

Polígon - Vilanoveta és una zona del Polígon Industrial del Segre on se situa la terminal de mercaderies d'Adif i el seu nom prové de l'antiga població anomenada Pla de Vilanoveta. L'any 2007 tenia 2.045 habitants.

## Referències

* ↑ «La població de Lleida l'any 2007». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 2 gener 2009].
# Pinsà rosat d'Edwards

El pinsà rosat d'Edwards (Carpodacus edwardsii) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) que habita la zona oriental de l'Himàlaia.

## Descripció

* Fa 145 – 175 mm de llargària i un pes de 25 - 30 g.
* El mascle té el cap, clatell i parts superiors del cos de color marró amb ratlles marró més fosc. Front, ampla cella, barbeta, gola i part superior del pit de color rosa pàl·lid. Resta de les parts inferiors marró vermellós. Cua marró fosc.
* Femella de color general marró amb línies més fosques. Cella groguenca. Barbeta i gola més clar que la resta.

## Hàbitat i distribució

Habita matolls a les praderies alpines, boscos de coníferes i boscos de bambú als Himàlaies, de l'est de Nepal, nord-est de l'Índia, sud-est del Tibet i sud i centre de la Xina.

## Subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* C. e. edwardsii Verreaux, 1871. Sud i centre de la Xina.
* C. e. rubicundus (Greenway, 1933). Est de Nepal, Bhutan, nord-est de l'Índia, sud-est del Tibet i adjacent nord de Myanmar.

## Referències

* ↑ «Pinsà rosat d'Edwards». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Pont de Maria Pia

El pont de Maria Pia és un pont ferroviari sobre el riu Douro a la ciutat de Porto. Va ser inaugurat el 4 de novembre de 1877, i va ser tancat el 24 de juny de 1991, havent estat substituït pel pont de São João.
Es considera, juntament amb el viaducte de Garabit, com les grans obres mestres executades per l'enginyer Gustave Eiffel. En el moment de la seva obertura, era el pont amb l'arc de ferro més gran del món. Ha estat classificat com a Monument Nacional des de 1982.
És un pont d'un sol arc de gelosia metàl·lica concebut per Gustave Eiffel i el seu associat Théophile Seyrig dins de la companyia constructora d'Eiffel. El 1991 es va retirar del servei per manca de capacitat (era de via única) i pel seu mal estat de conservació i es construí el pont de São João al que es traslladà la línia ferroviària.
Rep el seu nom en honor de la reina Maria Pia, esposa del rei Lluís I de Portugal que dona nom a l'altre pont d'arc metàl·lic de Porto, el pont de Lluís I construït uns anys després.

## Referències

* ↑ MARTINS et al, 1996:98
* 1 2 REIS et al, 2006:189
* ↑ «Há Quarenta Anos». Gazeta dos Caminhos de Ferro, Ano 49, 1196, 16 Outubro 1937, p. 493-494 [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «Cinco factos sobre a Ponte Maria Pia», 12-01-2018. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ Isabel Sereno. «Ponte D. Maria Pia / Ponte Ferroviária D. Maria Pia». [Consulta: 5 setembre 2012].
* ↑ «Há Quarenta Anos». Gazeta dos Caminhos de Ferro, Ano 49, 1196, 16 Outubro 1937, p. 493-494 [Consulta: 8 juny 2015].
* ↑ «A Ponte «Maria Pia» foi inaugurada há 75 anos». Gazeta dos Caminhos de Ferro, Ano 65, 1557, 01-11-1952, p. 327 [Consulta: 8 juny 2015].

## Bibliografia

* MARTINS, João; BRION, Madalena; SOUSA, Miguel. O Caminho de Ferro Revisitado: O Caminho de Ferro em Portugal de 1856 a 1996.
* REIS, Francisco; GOMES, Rosa; GOMES, Gilberto; et al. (2006). Os Caminhos de Ferro Portugueses 1856-2006. Lisboa: CP-Comboios de Portugal e Público-Comunicação Social S. A. 238 páginas. ISBN 989-619-078-X