OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coregonus oxyrinchus

Coregonus oxyrinchus és una espècie extinta (des del 1940) de peix de la família dels salmònids i de l'ordre dels salmoniformes que es trobava a Europa: des d'Irlanda fins als Països Baixos, Alemanya i els països costaners de la mar Bàltica. També era present en alguns països de l'Europa Central i Oriental.
Els mascles podien assolir 50 cm de llargària total i 2 kg de pes.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i P. Dahlström 1968. Süßwasserfische. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic, Alemanya. 224 p.

## Enllaços externs

* «Coregonus oxyrinchus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
# Zayd ibn Alí ibn al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib

Zayd ibn Alí ibn al-Hussayn ibn Alí ibn Abi-Tàlib (Medina, ~694/695 - Kufa, 7 de març del 740?) fou besnet del califa Alí ibn Abi-Tàlib i de Fàtima, i cap de la revolta que va donar origen a la tendència zaidita, branca moderada del xiïsme. Tenia un germà uns 18 anys més gran, Muhàmmad al-Bàqir, que a la mort del pare Alí Zayn-al-Abidín va encapçalar els husaynites i fou generalment reconegut com a imam xiïta (680-714). La seva mare fou Jaida, una esclava del Sind. Zayd va estudiar religió i va adquirir un estatus elevat entre els seus. El seu germà li va encarregar d'arranjar el litigi amb la branca hasanita sobre les fundacions pietoses instituïdes per Ali ibn Abi-Tàlib. Abd Allah ibn al-Hasan (i després el seu fill Muhammad al-Nafs al-Zakiyya) acusava a Zayd d'aspirar al califat al que no tenia dret per ser fill d'una esclava no àrab; en revenja Zayd va difondre difamacions sobre una tia d'Abd Allah amb el governador de Medina Ibrahim ibn Hisham (724-732); aquestes baralles internes desqualificaven la família del Profeta i Zayd va decidir retirar-se del conflicte. Quan el governador Khalid ibn Abd al-Malik al-Kasri (732-738) fou substituït per Yusuf ibn Umar (738) el deposat va dir sota tortura que Zayd s'havia quedar amb dipòsits que no li pertanyien, cosa que Zayd i altres implicats van negar; el califa els va enviar a confrontar amb el seu acusador, Yusuf ibn Umar i aquest va retirar l'acusació. Yusuf però volia que Zayd abandonés l'Hedjaz; quan finalment Zayd va marxar a al-Qadisiyya els xiïtes de Kufa li van pregar de retonar i li van prometre suport; durant quasi un any va contactar amb les tribus de la regió de Kufa i es va casar dues vegades. De dotze a quinze mil homes li van prestar jurament i va reunir partidaris a Bàssora, Madain, Wasit, Mossul, Rayy i Gurgan. Finalment Zayd va iniciar la revolta a Kufa abans de la data prevista; només tres-cents homes primer van respondre a la crida, que finalment foren com un miler. El califa va enviar un exèrcit i durant tres dies es va combatre a Kufa. Zayd fou mort al tercer dia d'una fletxa al cap; el dia més probable és el 7 de març del 740.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 512-513
# Zofío

Zofío és un barri del districte d'Usera, a Madrid. Té una superfície de 77,40 hectàrees i una població de 14.623 habitants (2009). Limita al nord amb Moscardó, a l'est amb Pradolongo, al sud amb Orcasitas i a l'oest amb Abrantes (Carabanchel).

## Transports

A la seva delimitació s'hi troben l'estació d'Usera (Línia 6) i la de Plaza Elíptica (Línia 11)

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
# Gaig gorjablanc

El gaig gorjablanc (Cyanolyca mirabilis) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita boscos de les muntanyes del sud-oest de Mèxic, a Guerrero i Oaxaca.

## Referències

* ↑ «Gaig gorjablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Annie Goetzinger

Annie Goetzinger (París, 18 d'agost de 1951 - 20 de desembre de 2017) va ser una dibuixant de còmic francesa.
Des de mitjans de la dècada de 1970 fins a la seva mort el 2017, va treballar en novel·les gràfiques guardonades, així com en il·lustracions de premsa per a diaris com La Croix i Le Monde. Va tenir una llarga i estable relació amb l'editorial de còmics Dargaud.
Gràficament, va ser coneguda per la seva atenció i recerca del detall, per una vestimenta acuradament elaborada i un estil influït pel Modernisme. El seu bagatge prové del dibuix de moda i també s'aprecia en el seu treball el disseny de roba. El 2016 fou escollida per il·lustrar un resum de la Setmana de la Moda de Nova York per a la revista New York.
Els seus primers treballs eren il·lustracions d'historietes curtes publicades en revistes de còmic franceses com Pilote, Charlie Mensuel i Fluide Glacial. La primera novel·la gràfica de Goetzinger, titulada Casque d'O, va guanyar dos premis en 1977 al Festival del Còmic d'Angulema.
Molts dels seus treballs inclouen protagonistes femenines de fort caràcter. Per exemple, Aurore, publicat el 1978 amb un text escrit per Adela Turin, explica la història de la novel·lista francesa Amantine, més coneguda pel seu pseudònim George Sand. El 2015, la novel·la gràfica de Goetzinger Girl in Dior, el primer dels seus treballs publicats en anglès, explica la història d'una periodista anomenada Clara, que està informant sobre l'espectacle de Christian Dior de 1947.
En una entrevista a 2015, Goetzinger va dir: "Quan vaig començar, no sabia que hi havia tan poques noies fent còmics... No m'importava; sempre m'havia sentit com una inconformista".
A més d'escriure la història i el text de les seves pròpies novel·les gràfiques, col·laborava freqüentment amb altres autors. Va treballar amb l'autor francès Pierre Christin des de principis dels anys 1980 i amb l'autor català Víctor Mora, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Annie Goetzinger» (en anglès). Lambiek. [Consulta: 5 juliol 2021].
* 1 2 Jiménez, Jesús «Annie Goetzinger lleva al cómic la elegancia de Dior». RTVE, 03-08-2016 [Consulta: 12 abril 2018].
* 1 2 Rose, Cynthia «La Grande Dame Annie Goetzinger (1951-2017)». The Comics Journal, 05-01-2018 [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Annie Goetzinger». Cultural Services of the French Embassy in the United States, 01-04-2015. Arxivat de l'original el 10 de maig 2018. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Annie Goetzinger (18 August 1951 - 20 December 2017, France)». Lambiek. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Annie Goetzinger». Europe Comics. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Horyn, Cathy; Goetzinger nom2=Annie «Cathy Horyn Recaps NYFW’s Biggest Shows – in Comics Form». New York [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Roca, Xavier; Vidal, Jaume. «Estil, elegància i glamur». El Punt-Avui, 18-09-2016. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ Alverson, Brigid. «Annie Goetzinger Brings Vintage Couture to Life in “Girl in Dior”». Comic News. CBR, 21-05-2015. [Consulta: 12 abril 2018].
# Copa de la NFL

La Copa de la NFL (NFL Cup) fou una competició futbolística per eliminatòries de Sud-àfrica organitzada per la National Football League. Era coneguda com a Castle Cup pel patrocini de l'empresa Castle Breweries. S'organitzà entre in 1959 i 1977 i només hi participaven clubs de raça blanca.

## Historial

Font:
| Any | Campió | Finalista |
| 1959 | Rangers | Germiston Callies |
| 1960 | Durban City | Johannesburg Ramblers |
| 1961 | Highlands Park | Durban City |
| 1962 | Durban City | Johannesburg Ramblers |
| 1963 | Addington | Southern Suburbs |
| 1964 | Durban City | Jewish Guild |
| 1965 | Highlands Park | Arcadia United |
| 1966 | Highlands Park | Arcadia United |
| 1967 | Highlands Park | Rangers |
| 1968 | Durban City | Highlands Park |
| 1969 | Maritzburg | Cape Town City |
| 1970 | Cape Town City | Highlands Park |
| 1971 | Cape Town City | Durban City |
| 1972 | Durban United | Durban City |
| 1973 | Highlands Park | Florida Albion |
| 1974 | Arcadia Shepherds | Highlands Park |
| 1975 | Highlands Park | Arcadia Shepherds |
| 1976 | Cape Town City | Hellenic |
| 1977 | Lusitano | Durban United |

## Referències

* ↑ «South Africa Cup Winners». RSSSF.
# Ses Males Cases

Ses Males Cases és una possessió situada a la Marina del terme municipal de Llucmajor, Mallorca, en el Camí de s'Àguila.
Aquesta possessió està situada entre les possessions d'es Pedregar, Son Taixaquet, Cas Frares i Son Munar. Es troba documentada el 1434 i pertanyia en aquell any a Antoni Tomàs, la família del qual la posseí els segles xv i xvi. El 1608, era de l'honor Miquel Mòjer i confrontava amb el camí de s'Àguila, Son Munar, Son Campaner, es Pedregar i Son Taixaquet. Tenia cases i era dedicada a vinya i conreu de cereals. També tenia ramaderia ovina i nombrosa aviram. Els Mòjer de ses Males Cases la posseeixen des del segle xvi. Al pas del segle xix al xx en fou propietari el polític i folklorista Joan Mòjer Noguera.

## Construccions

Les cases de la possessió estan integrades per diversos bucs adossats que formen una "L", i constituïts per l'habitatge humà i diverses dependències agropecuàries: pallissa, estables, colomer, forn i solls. De forma aïllada, entorn de la casa, se'n disposen d'altres: portasses, sestadors, un après, barraques i solls. L'habitatge té dues crugies. Es presenta en dos volums d'una altura (planta baixa) i dues altures (planta baixa i porxo). L'única façana que es conserva intacta és la nord-est, les altres s'han anat reestructurant al llarg del temps. La façana principal, orientada al sud-oest, presenta només planta baixa i consta d'un portal d'entrada còncau deprimit amb llindar i dovelles. La façana posterior, orientada al nord-est, presenta una disposició asimètrica de les obertures. Sobre la façana nord-est hi ha un rellotge de sol amb la data «1896». Com a instal·lacions hidràuliques situades també de forma aïllada hom hi troba: un aljub, una cisterna i una bassa.

## Jaciments arqueològics

Prop de les cases de la possessió hi ha dos jaciments arqueològics no excavats: Habitacions prehistòriques de ses Males Cases, Restes prehistòriques de ses Males Cases

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 8. Palma: Promomallorca, p. 202. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom V» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 16. Arxivat de l'original el 6 de gener 2014 [Consulta: 6 gener 2014]. Arxivat 6 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Zayas

«Zayas» té aquests significats:
* Alfonso de Zayas y de Bobadilla (Palma, 1896 - Sabadell, 1970), aristòcrata, polític i militar espanyol, marquès de Zayas i cavaller de Montesa
* Armando Zayas
* David Zayas
* Gabriel de Zayas (Écija, 1526 — Madrid, 1593), Secretari d'Estat amb Felip II
* Marquesat de Zayas, títol nobiliari del regne d'Espanya concedit pel rei Carles III d'Espanya a José de Zayas el 1750
# Francesca Cecília Gubert i Rafanell

Francesca Cecília Gubert i Rafanell (Barcelona, 24 de novembre de 1906 - Barcelona, 4 de febrer de 1985), fou una distingida cantant soprano barcelonina especialment coneguda per les seves interpretacions al teatre líric.

## Biografia

Va néixer al carrer Aribau de Barcelona, filla de l'ebenista Josep Gubert i Riera, natural d'Arenys de Munt, i de la modista Rosa Rafanell i Clerch, natural de Sant Cebrià. Cursà els estudis de solfeig amb Lluís Millet i Pagès i de piano amb Carles Pellicer a l'Escola Municipal de Barcelona. Va estudiar cant amb Augusto Scampini. Fou soltera i visqué tota la vida amb la seva mare Rosa, la qual va confeccionar tots els seus vestits d'actuació. També va tenir un germà, de nom Josep (1902-1952), i diversos nebots a qui va tractar com a fills seus.

## Carrera artística

Tot i que en el gènere del lied mostrava força qualitats artístiques, va decantar-se pel teatre líric de l'òpera i la sarsuela. Va debutar al Teatre Nou (Avinguda del Paral·lel) l'any 1930 amb Marina d'Emilio Arrieta. Les seves principals interpretacions van ser l'òpera Rigoletto de Giuseppe Verdi, el Barbiere di Siviglia de Gioacchino Rossini, les sarsueles Don Gil de Alcalá de Manuel Penella i Luisa Fernanda de Federico Moreno Torroba, que va estrenar a Barcelona, i la comèdia lírica Doña Francisquita d'Amadeu Vives, amb qui va mantenir una relació molt bona, que cantà al Gran Teatre del Liceu de Barcelona en una funció en homenatge al compositor, el 7 de febrer de 1933, fent el paper principal, acompanyada de Miguel Fleta i Selica Pérez Carpio.
El febrer de 1941 va començar a actuar al Teatre Tívoli i al Teatre Nou amb el tenor Juventí Folgar i Ascaso (Tino Folgar), amb qui formava una duo excepcional i que va tenir molt bona recepció per part del públic. El 1943 va interpretar La princesa de Csárdás, on, a més a més de cantar, va haver de ballar com ho feien aleshores a les òperes de París, Berlín i Viena. Va participar en diferents concerts organitzats per l'Associació Obrera de Concerts fundada el 1926 per Pau Casals. També va enregistrar les sarsueles Don Gil de Alcalá i Luisa Fernanda, així com una notable col·lecció de cançons espanyoles.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1906, número de registre 12490.
* ↑ Nascut el 29 d'agost de 1902 i mort el 19 de gener de 1952.
* ↑ «Doña Francisquita». Gran Teatre del Liceu, 01-02-1933. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «Espectáculos - Liceo». La Vanguardia, 05-02-1933, pàg. 4.

## Bibliografia

* Programa "la vida es radio", Radio Barcelona, 1971
* Matas, J. Ricart. Diccionario biográfico de la Música. Editorial Iberia S.A. Barcelona. 1986
* Albertí, Santiago. Diccionari biogràfic. Barcelona. 1969
* Aviñoa, Xosé. Història de la música catalana, valenciana i balear. Volum IV, Del modernisme a la Guerra Civil (1900-1939). Edicions 62. Barcelona. 1998
* Pena, Joaquim. Programa de mà de l'associació obrera de concerts. Barcelona. 1932

## Enllaços externs

* «Associació Musical de Mestres Directors». Arxivat de l'original el 2014-04-26. [Consulta: 25 abril 2014].
# Zalissia

Zalissia (en ucraïnès: Залісся) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.063 habitants. Pertany al districte de Simferòpol.

## Referències

* ↑ «Об установлении границ поселка Айкаван, сел Ана-Юрт, Дружного, Ивановки, Строгановки, Трудового Трудовского сельского совета (Симферопольский район) Автономной Республики Крым». Arxivat de l'original el 2015-12-22.
* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Marc Sanglas i Alcantarilla

Marc Sanglas i Alcantarilla (Barcelona, 23 d'octubre del 1971) és un advocat i polític català, diputat al Parlament de Catalunya entre la novena i la dotzena legislatures.
Llicenciat en Dret per la Universitat Autònoma de Barcelona. És membre de diferents entitats de Sant Llorenç Savall com per exemple la comissió de festes, el ball de gitanes o la comissió de Reis. Militant d'Esquerra Republicana de Catalunya des del 1993 ha estat un dels fundadors de la secció local del partit a Sant Llorenç Savall. Ha estat regidor d'aquest municipi del 1995 al 2009 on ha ocupat diferents responsabilitats de govern, entre les quals cal destacar la de primer tinent d'alcalde entre el 2007 i el 2009. Entre el 2003 i el 2009 també va ser conseller comarcal del Vallès Occidental. Va ser elegit per primer cop diputat al Parlament de Catalunya en les eleccions del 2010. A les eleccions del 2015 fou elegit dins les llistes de Junts pel Sí. El 2021 no es va tornar a presentar a les eleccions al Parlament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Marc Sanglas». Parlament de Catalunya. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ Alemany, Jordi «Un mínim de 18 diputats no repetiran escó». El Punt Avui, 25-12-2020, p. 12.

## Enllaços externs

* Marc Sanglas Arxivat 2015-03-07 a Wayback Machine. a esquerra.cat
# Gaig de gorja argentada

El gaig de gorja argentada (Cyanolyca argentigula) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) que habita selva humida de les muntanyes de Costa Rica i oest de Panamà.

## Referències

* ↑ «Gaig de gorja argentada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Cupó corregut

El cupó corregut (en anglès: Accrued interest) és el percentatge del pagament d'un cupó que s'ha meritat des de l'anterior cupó. Per tant, és la diferència entre el preu brut d'un bo i el preu ex-cupó.
Els bons, així com d'altres instruments financers de renda fixa, paguen cupons als tenedors dels bons -bonistes- en uns terminis regulars per compensar-los el valor temporal del diner. Un cop efectuat un pagament d'un bo en la data determinada, comença a transcórrer el temps, generalment semi-anualment, durant el qual el següent cupó es va meritant, fins que arribat novament el termini es fa efectiu el següent cupó. En aquest termini, generalment 6 mesos, el preu brut del bo va incorporant, dia rere dia, la part del cupó meritat, que és el que es coneix com a cupó corregut, provocant que si es representa gràficament el preu d'un bo, aquest tingui forma de serra. Per contra, si es resta del preu de cotització d'un bo el cupó corregut, s'obté el preu ex-cupó. La valoració del cupó corregut es fa basant-se en l'any comercial, la rendibilitat a nominal del cupó, i el nombre de dies que manquen perquè es faci efectiu el següent pagament. Els preus de cotització dels bons en el mercats són preus ex-cupó

## Càlcul

El percentatge del pagament d'un cupó que s'ha meritat des del pagament de l'anterior cupó és:
$I_{A}=T\times C$
On:
* I$_A$ és el cupó corregut (interès acumulat encara no pagat)
* C és l'import del cupó, tq. C= Nominal x rendibilitat a nominal (interès que ofereix el cupó)
* T és el període, tq. T= dies transcorreguts des de l'anterior pagament / dies que triga en pagar-se en cupó (si es paga 1 cop l'any serà 360 dies, si es paga mensualment serà 30 dies)

## Referències

* ↑ Vegeu el gràfic a Bond Accrued Interest.
* ↑ Clean and Dirty Prices Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine..
* ↑ Trade Interest Bought/Sold Arxivat 2008-05-23 a Wayback Machine..

## Bibliografia

* «Cupó corregut». Diccionari econòmic financer La Caixa. Arxivat de l'original el 2010-09-14. [Consulta: 26 juny 2011].
# Ses Païsses (Sant Antoni de Portmany)

Ses Païsses és un nucli de població dins el terme de Sant Antoni de Portmany, a l'illa d'Eivissa. Està situat a l'oest de l'illa, a 2 quilòmetres de distància del poble de Sant Antoni. El nucli de població està situat a la part de Can Bonet.
És un barri residencial de vivendes que disposa de serveis com un banc, una benzinera, la caserna de la Guàrdia Civil, un supermercat, un poliesportiu, petits negocis comercials, dos parcs, un Centre Social, i el col·legi Can Bonet, que està dirigit per la Fundació Diocesana i és un col·legi dels més antics del municipi. Disposa d'una parròquia (Sa Sagrada Familia) inaugurada com a tal el día 24 de setembre de 2018.
Aquesta és una mostra d'arquitectura religiosa contemporània desenvolupada a l'illa d'Eivissa durant el segle xx, caracteritzada pels nous estils i formes racionalistes. Aquesta obra va ser projectada pel arquitecte eivissenc Josep Antoni Zornoza Tur.
# Yokohama (Aomori)

Yokohama (横浜町; Yokohama-machi) és un poble del Japó situat a la prefectura d'Aomori.

## Referències

* ↑ «Aomori (Japan): Prefecture, Cities, Towns and Villages - Population Statistics, Charts and Map» (en anglès).
# Zalivnoi (Penza)

* Per a altres significats, vegeu «Zalivnoi».
Zalivnoi - Заливной (rus) és un poble (possiólok) de l'óblast de Penza (Rússia). El 2010 tenia 11 habitants.

## Referències

* ↑ «НАСЕЛЁННЫЕ ПУНКТЫ БАШМАКОВСКОГО РАЙОНА». Arxivat de l'original el 2011-07-03. [Consulta: 20 octubre 2019].
# Marxa musical

* Aquest article tracta sobre la composició musical. Vegeu-ne altres significats a «Marxa (desambiguació)».
Una marxa és una peça musical de ritme regular i accentuat generalment en compàs binari, destinada a acompanyar desfilades militars i processons. S'ha fet servir també com a moviment dins de la sonata, la suite.
També és molt freqüent en òperes. Els exemples més coneguts serien la marxa nupcial de Lohengrin, de Wagner, la triomfal d'Aida, de Verdi, i diverses marxes d'algunes òperes i obres orquestrals de Mozart.

## Referències

* ↑ Bennett, Roy. Léxico de música. Ediciones AKAL, 2003. ISBN 9788446011293.
* ↑ «marxa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 25 abril 2021].
# Gino Perego

Gino Perego (Bèrgam, 1954) és un antic pilot d'enduro italià de renom internacional durant la dècada del 1970. Especialista en petites cilindrades, va ser dues vegades campió d'Europa de 50cc (1978 i 1980). També va guanyar cinc campionats d'Itàlia i tres edicions dels Sis Dies Internacionals d'Enduro en la mateixa cilindrada, alhora que va formar part de l'equip italià que va guanyar el vas d'argent als Sis Dies el 1978.
Gino Perego va regentar durant anys un concessionari de Yamaha a Bèrgam.

## Palmarès

* 2 Campionats d'Europa d'enduro 50cc (1978, 1980)
* 1 Victòria al Vas d'argent dels ISDE (1978, a Värnamo, Suècia)
* 3 Victòries de classe en 50cc als ISDE (1975, 1977, 1979)
* 5 Campionats d'Itàlia d'enduro 50cc (1973, 1975-1976, 1978, 1980)

## Referències

* ↑ Schepis, Mario «Gino Perego. The Master» (en anglès). Steve. One man magazine. calameo.com, hivern 2012, pàg. 20-41 [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Sachs 50 GS Perego Replica Codice - Simonini» (en italià). registrostoricosimonini.it. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «European Enduro Championships 1968 – 1981» (en anglès). speedtracktales.com. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «PUCH (1903 – 1987)» (en italià). six-days.org. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Hercules e la leggenda del fuoristrada» (en italià). registrohercules.com. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Valli Revival 2005: il tassello nella leggenda - Gino Perego, lo specialista del 50» (en italià). dueruote.it. [Consulta: 22 maig 2023].

## Enllaços externs

* Fòrum sobre Gino Perego a Squadra Cinquante (francès)
# Antonio Suetta

Antonio Suetta (25 de novembre de 1962, Loano, Ligúria) és un bisbe catòlic, teòleg, filòsof i professor italià. Ordenat sacerdot el 1986 a la diòcesi d'Albenga-Impèria. Durant diversos anys ha exercit com a professor i ha ocupat nombrosos càrrecs episcopals. Actualment, des del 2014, és el nou Bisbe de Ventimiglia-Sanremo, escollit pel papa Francesc.

## Biografia

Quan era jove descobrí la seva vocació religiosa i prengué la decisió d'estudiar filosofia i teologia al Seminari Diocesà d'Albenga i al Seminari Metropolità de Gènova. Finalment, el 4 d'octubre del 1986, fou ordenat sacerdot per a la seva diòcesi natal d'Albenga-Impèria, per l'aleshores Mn Alssandro Piazza.
Després, el 1998, feu un batxiller en Sagrada Teologia a la Universitat Pontifícia del Laterà, amb una tesi sobre el caràcter escatològic del diumenge, i el 1990 es convertí en professor de litúrgia sacramental, teologia fonamental, eclesiologia i mariologia a l'Institut Superior de Ciències Religioses i també professor de religió en una escola secundària a Impèria.
Durant aquells anys cal destacar que exercí diferents càrrecs, com a vicari i administrador parroquial de Cesio d'Oneglia, també administrador i pastor a Caravonica, capellà de la casa del districte d'Impèria i voluntari de la cooperativa social El Camí, on treballen per a la reinserció i ajuda d'ex-addictes i presos, i de la qual fou president fins al 2009. També ha estat pastor i director de Càrites a Borgio Verezzi, tresorer diocesà i rector del Seminari d'Albenga.

### Episcopat

Actualment, i des del 25 de gener del 2014, després d'haver estat nomenat pel papa Francesc, és el nou bisbe de la Diòcesi de Ventimiglia-Sanremo, en successió de Mn Alberto Maria Careggio, qui hi renuncià per motius d'edat.
Després del seu nomenament escollí el seu escut i lema: "Scio cui credidi". Rebé la seva consagració episcopal l'1 de març d'aquell mateix any a la Col·legiata de Sant Joan Baptista d'Oneglia, a mans del cardenal Angelo Bagnasco i dels seus co-consagrants, el bisbe d'Albenga-Impèria, Mn Mario Oliveri, i el de Savona-Noli, Mn Vittorio Lupi.
Prengué possessió oficial del càrrec el 9 de març a la Catedral de Santa Maria Assumpta de Ventimiglia.