OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piers Courage

Piers Courage (27 de maig del 1942, Colchester, Anglaterra - 21 de juny del 1970, Circuit de Zandvoort, Països Baixos) fou un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va morir un accident disputant una cursa al Circuit de Zandvoort, als Països Baixos.

## Carrera automobilística

Piers Courage va debutar a la primera cursa de la Temporada 1967 de Fórmula 1 (la divuitena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 2 de gener el Gran Premi de Sud-àfrica del 1967 al Circuit de Kyalami.
Va participar en un total de vint-i-nou curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en quatre temporades consecutives (1967-1970) aconseguint en dues ocasions pujar al podi en segona posició de la cursa i aconseguint un total de vint punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Posició | Punts |
| 1967 | Owen Racing Organisation | Lotus | BRM | SUD Ret | | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1967 | Owen Racing Organisation | BRM | BRM | | MON Ret | HOL | BEL | FRA | GBR NVS | ALE | CAN | ITA | USA | MEX | | - | 0 |
| 1968 | Reg Parnell Racing | BRM | BRM | SUD | ESP Ret | MON Ret | BEL Ret | HOL Ret | FRA 6 | GBR 8 | ALE 8 | ITA 4 | CAN Ret | USA Ret | MEX Ret | 19th | 4 |
| 1969 | Frank Williams Racing Cars | Brabham | Ford | SUD | ESP Ret | MON 2 | HOL Ret | FRA Ret | GBR 5 | ALE Ret | ITA 5 | CAN Ret | USA 2 | MEX 10 | | 8è | 16 |
| 1970 | Frank Williams Racing Cars | De Tomaso | Ford | SUD Ret | ESP NVS | MON NC | BEL Ret | HOL MORT | | | | | | | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 29 | 0 | 2 | 0 | 0 | 20 |

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Piers COURAGE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Piers COURAGE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Paços de Vilharigues

Paços de Vilharigues és una antiga freguesia portuguesa del municipi de Vouzela, amb 8,37 km² d'àrea. La densitat de població n'era de 78,0 h/km².
Situada a una altitud mitjana de 430 m, al vessant nord-oest de la serra de Caramulo, a 4 km de la seu del municipi i confrontant al nord amb Vouzela, al sud amb Cambra, a l'est amb Ventosa i a l'oest amb Sâo Vicente de Lafões, Paços de Vilharigues té 709 habitants, distribuïts a les poblacions d'Ameixas, Paços, Touça i Vilharigues.
De la presència humana per aquests paratges, trobem testimoniatges preservat.
L'eliminaren al 2011, i fou agregada a la Unió de Freguesies de Vouzela i Paços de Vilharigues.

## Població

População da freguesia de Paços de Vilharigues :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 713 | 766 | 789 | 724 | 755 | 725 | 732 | 727 | 682 | 650 | 683 | 720 | 709 | 653 | 647 |

## Patrimoni històric

Castro del Cabeço es troba al llogaret que té el mateix nom. Els vestigis d'aquest poblat mostren que era de gran dimensió, envoltat de diverses muralles (de 3 a 5), que protegien nuclis residencials compostos per cases de plantes circular i quadrangular. Difosos per tota zona, es troben fragments ceràmics que demostren l'ocupació tardana (romana) d'aquest poble.
Al sud-est, existeix una vall que sembla de factura humana amb la finalitat de defensa. El Dr. Joâo Inês Vaz i d'altres, en la Ruta Arqueològica de la Regió Dâo/Lafões refereixen que aquest castre “dominava totalment la via romana que venia de Vouzela”. Els mateixos autors també es refereixen a una mámoa que hi ha al costat d'aquesta via, a l'eixida de Vilharigues, “amb 14 metres de diàmetre i fossa”.
També hi ha un nucli de sepultures paleocristianes (antropomòrfiques) a Lamas, localitat limítrofa de la població de Paços. Dues d'aquestes sepultures es troben encara en relatiu bon estat de conservació; l'altra està molt danyada per treballs de pedrera realitzats a l'indret.
També s'hi troba una torre medieval (Torre de Vilharigues) al cim d'un pujol, a Vilharigues. Al costat de la torre, hi ha la Capella de Sant Amaro.
Al llogaret d'Ameixas hi ha una capella dedicada a l'apòstol sant Pere.
Hi ha petos de ánimas (alminhas) a la vora dels vells camins que duen a l'església parroquial de Paços de Vilharigues, que acull la patrona de l'antiga freguesia, Santa Marina. Segons la tradició, canvià almenys dues vegades de localització: del llogaret de Santa Marina al d'Igreja Velha i, finalment, al de Senra, a la població de la Touça, on hui es troba, en bon estat de conservació, a causa de minucioses obres de restauració.

## Referències

* ↑ Diário da República, 1.ª Série, n.º 19, Lei n.º 11-A/2013 de 28 de janeiro (Reorganização administrativa do território das freguesias). Acedido a 19 de dezembro de 2014.
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes

## Enllaços externs

* http://automaticnetwork.com/cm-vouzela/menu_1_3_8.asp
* http://www.minhaterra.com.pt/template/frames.php?intNivelID=4361&MINHA-TERRA=baa7dd35d78064b3a1eac3859b319798
# Passadís i arcs gòtics de Llimiana

El Passadís i arcs gòtics de Llimiana és un element urbà del municipi de Llimiana (Pallars Jussà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Són elements estructurals de la trama urbana de la vila medieval, que es trobava en posició defensiva al voltant de l'antic castell de Llimiana. Les voltes, amb arc apuntat, estan reformades per dovelles de pedra de la zona,. Servien per donar accés com a portes de la vila closa, passant per sota dels habitatges que es trobaven molt concentrats dins del recinte emmurallat. Són característics dels conjunts medievals del Pallars Jussà.

## Història

El castell de Llimiana és esmentat al s. XI. El 1330 passà a formar part del marquesat de Camarasa. La vila és citada ja el 954, i era part de la Conca de Tremp disputada pels comtes d'Urgell i del Pallars Jussà i dels dominis d'Arnau Mir de Tost, vescomte d'Ager.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llimiana

## Referències

* 1 2 «Passadís i arcs gòtics». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 març 2017].
# Passejador

Un passejador és una joguina amb rodes per a xiquets que serveix s'hi agafin o s'hi asseguin per a desplaçar-se amb seguretat.
Els passejadors són cotxets, carros, bicis o motos sense pedals que es mouen propulsats pels peus del nen. Són apropiats per a l'etapa de desenvolupament que va des sis mesos fins als tres a quatre anys. Contribueixen a enfortir les cames i la zona lumbar, desenvolupar el sentit d'equilibri, millorar la coordinació psicomotriua i fomentar la motricitat fins que els petits arriben a caminar autònomament.
Existeix gran nombre de models de passejadors que es poden resumir en dos tipus: els carros passejadors que el nen puja d'empeus i els models al qual el nen s'asseu amb quatre, tres o dues rodes:
* quatre rodes, sovint recordant o imitant les formes d'un cotxe real, sobre el qual s'asseu el nen. Disposen de volant per moure les rodes davanteres i tenen gran estabilitat.
* tres rodes. Adopten la forma d'un tricicle però sense pedals.
* dues rodes, en forma de bicicleta o moto. En aquests, el nen no té més suport a la seua estabilitat que els seus propis peus col·locats a banda i banda del vehicle.
Els passejadors solen presentar-se en colors vius i, sovint, estan decorats amb adhesius de personatges infantils populars o de moda.

## Referències

* ↑ «Passejador». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Passejador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martín, Imma «Les joguines ben cansades se'n van doncs a descansar!». Educació social, 33, pàg. 28-53 [Consulta: abril 2015].
* ↑ Escales, Carme «A cada edat, el seu joc». El Periòdico, 31-12-2017.
* ↑ «Juguetes con ruedas» (en castellà). Pequelia.es, 07-10-2008. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2014. [Consulta: abril 2015].
* 1 2 «BMW para niños». Pequelia.es, 29-05-2009. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2014. [Consulta: abril 2015].
# Hay Springs

Hay Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 652 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hay Springs tenia 652 habitants, 283 habitatges, i 181 famílies. La densitat de població era de 662,5 habitants per km².
Dels 283 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 35,7% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,4% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 21,5% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 22,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.078 $ i la renda mediana per família de 34.318 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 21.136 $. La renda per capita de la població era de 14.376 $. Aproximadament el 10,3% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hay Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hay Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Alophosia azorica

Alophosia azorica és una espècie de molsa de la família Polytrichaceae, l'única del gènere Alophosia, que és present únicament a set de les nou illes Açores, d'on prové el seu epítet botànic. L'espècie es considera gairebé amenaçada (NT, UICN 3.1), a causa de la tendència de reducció d'individus adults i la pressió del creixement d'espais urbans, el turisme i l'efecte climàtic, entra d'altres. Això no obstant, hi ha poblacions dins d'hàbitats protegits.

## Descripció

Es considera descrita pel botànic francès Jules Cardot el 1905, tot i que el primer registre del nom es va fer com a Lyellia azorica Renault i Card. El nom acceptat actualment és Alophosia azorica Card. Com es pot observar a la figura de la publicació inicial, la fulla no presenta lamel·les adaxials com sí fan tots els gèneres de la familia Polytrichaceae, excepte aquest i Atrichopsis. Filogenèticament, és un dels tres gèneres més basals de la familia, juntament amb Bartramiopsis i Lyellia.

## Referències

* ↑ «Alophosia azorica (Renauld et Cardot) Cardot Bird�s-nest moss - Azorean Biodiversity Portal». [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Tropicos | Name - Alophosia Cardot». [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Alophosia names - Encyclopedia of Life». [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Alophosia J.Cardot, 1905» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ Frahm, Jan-Peter «An evaluation of the bryophyte flora of the Azores». Tropical Bryology, 26, 2005, pàg. 57-79. DOI: http://dx.doi.org/10.11646/bde.26.1.12.
* ↑ Sim-Sim, Manuela; Consultant), Nick Hodgetts (Europe LIFE project-Freelance; Gabriel, Rosalina. «IUCN Red List of Threatened Species: Alophosia azorica», 27-02-2017. [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ Herbier Boissier. Bulletin de l'Herbier Boissier. Genève : Impr. Romet, 1893.
* ↑ Hyvönen, Jaakko; Koskinen, Satu; Smith Merrill, Gary L.; Hedderson, Terry A.; Stenroos, Soili «Phylogeny of the Polytrichales (Bryophyta) based on simultaneous analysis of molecular and morphological data» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 31, 3, 01-06-2004, pàg. 915–928. DOI: 10.1016/j.ympev.2003.11.003. ISSN: 1055-7903.
* ↑ Hyvönen, Jaakko; Hedderson, Terry A.; Merrill, Gary L. Smith; Gibbings, J. George; Koskinen, Satu «On Phylogeny of the Polytrichales». The Bryologist, 101, 4, 1998, pàg. 489–504. DOI: 10.2307/3244524. ISSN: 0007-2745.
# Luc Colijn

Luc Colijn (Gant, 2 de maig de 1958) va ser un ciclista belga, professional del 1980 al 1993. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista. Actualment fa de director esportiu de l'equip Sport Vlaanderen-Baloise.
És el net del també ciclista Achiel Buysse.

## Palmarès en carretera

* 1979
** 1r al Tour de Flandes amateur
* 1980
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies d'Hainaut Occidental
* 1982
** 1r a la Premi Nacional de Clausura
* 1984
** 1r a la Ronde van Midden-Zeeland
** 1r al Gran Premi de la vila de Zottegem
* 1986
** 1r a la Nokere Koerse
* 1989
** 1r al Circuit de les Ardenes flamenques
* 1991
** 1r a la Gullegem Koerse

## Palmarès en pista

* 1978
** Campió de Bèlgica amateur en persecució per equips
* 1979
** Campió de Bèlgica amateur en puntuació
** Campió de Bèlgica amateur en mig fons
* 1989
** Campió d'Europa de Derny

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Resultats a procyclingstats.com
# Neus Múrcia i Sadurní

Neus Múrcia i Sadurní (Vilanova i la Geltrú, 3 de febrer de 2001) és una pilot de trial catalana. Ha estat campiona del món en categoria Trial2 femenina (2017) i dues vegades campiona d'Espanya femenina (el 2013 en categoria TR2 i el 2019 en l'absoluta). El 2019 va guanyar el Trial de les Nacions en categoria femenina com a membre de l'equip estatal. A començaments del 2020 va anunciar que es retirava de la competició d'alt nivell per manca de suport econòmic.

## Trajectòria esportiva

Estudiant i esportista del Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat, Neus Múrcia va començar a competir al Campionat de Catalunya de trial infantil el 2009 i el 2012 va guanyar-lo en categoria "Base 80". El 2013 el va guanyar en categoria "Open Women" i "Promo 80", així com el Campionat d'Espanya en categoria "Femení B" (TR2). El 2014 disputà la seva primera prova del mundial de trial femení i fou nominada rookie of the year ("debutant de l'any") per la FIM. El juliol del 2017 fou nominada Rider of the month ("pilot del mes") per la FIM i va guanyar el Campionat de Catalunya en categoria "Promo Women". Durant bona part de la seva carrera, Neus Múrcia va formar part de l'equip RTS Stihl Beta, de Caldes de Montbui, un equip format exclusivament per noies.

## Palmarès

Font:
| Any | Motocicleta | C. del Món femení | TDN femení | C. d'Espanya femení |
| 2013 | Gas Gas | - | - | 1a TR2 |
| 2014 | Gas Gas | 16a | - | - |
| 2015 | Beta | 23a | - | 5a |
| 2016 | Beta | - | - | 5a |
| 2017 | Beta | 1a Trial2 | - | - |
| 2018 | Beta | 5a | 2a | 2a |
| 2019 | Gas Gas | 4a | 1a | 1a |
| Total títols | Total títols | 1 | 1 | 2 |

### Notes

* ↑ La classificació consignada a TDN fa referència a la posició final obtinguda per l'equip estatal
* ↑ Al total de títols s'hi compten tots els campionats internacionals guanyats, incloent-hi el TDN

## Referències

* ↑ «Neus Múrcia Campiona d'Espanya de Trial». eixdiari.cat, 21-11-2019. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «La vilanovina Neus Múrcia es proclama campiona del Món de Trial 2 Women». laciutat.cat. [Consulta: 17 març 2022].
* 1 2 «The rider... Murcia Neus» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «Neus Murcia, ¡¡Campeona del Mundo FIM de Trial2 Women!!» (en castellà). betatrueba.com. Beta Trueba, 20-09-2017. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «La vilanovina Neus Múrcia, campiona del món de Trial». lafurapenedes.cat. La Fura, 01-10-2019. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «Neus Murcia deja el trial de alto nivel» (en castellà). todotrial.com, 11-03-2020. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «Entrevista a Neus Murcia» (en castellà). todotrial.com, 09-12-2016. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «NEUS MURCIA SADURNI» (en anglès). stylmartin.it. Arxivat de l'original el 2020-09-27. [Consulta: 17 març 2022].
* ↑ «Neus Múrcia, de l’RTS, de Caldes, guanya el trofeu mundial de Trial2». el9nou.cat. El 9 Nou, 22-09-2017. [Consulta: 17 març 2022].
# Translació de la Terra

La translació de la Terra és el moviment d'aquest planeta al voltant del Sol, que és l'estrella central del sistema solar. La Terra descriu al seu voltant una òrbita en forma d'el·lipse.
Si es pren com a referència la posició d'una estrella, la Terra completa una volta en un any sideri, la durada del qual és de 365 dies, 6 hores, 9 minuts i 9,54 segons. L'any sideri és de poca importància pràctica. Per les activitats terrestres té major importància la mida del temps segons les estacions. L'any de traspàs té 1 dia extra i es presenta el febrer.
Agafant com a referència el lapse transcorregut entre un inici de la primavera i l'altre, quan el Sol es troba en el punt d'Àries, l'anomenat any tròpic dura 365 dies, 5 hores, 48 minuts i 46 segons. Aquest és l'any utilitzat per realitzar els calendaris.
L'òrbita té un perímetre de 940 milions de quilòmetres, amb una distància mitjana al Sol de 150.000.000 km, distància que es coneix com a unitat astronòmica (UA). D'això se'n dedueix que la Terra es desplaça en l'espai a una velocitat de 107.280 km/hora o 29,8 km/segon.
El fet que l'òrbita sigui el·líptica fa que la Terra en algun moment estigui en el punt de l'òrbita més allunyat del Sol, denominat afeli, fet que es produeix al juliol. En aquest punt la distància al Sol és de 151.800.000 km. De manera anàloga, el punt de l'òrbita més propera al Sol es denomina periheli i succeeix al gener.
La velocitat orbital de la Terra és de mitjana 29,78 km/s (107.208 km/h), que és prou ràpida per cobrir el diàmetre del planeta en 7 minuts i la distància a la Lluna en 4 hores.

## Referències

* ↑ «translació». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Translació de la Terra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Meeus, Jean. Astronomical Algorithms (en anglès). Willmann-Bell, 1998, p. 238. ISBN 978-0-943396-61-3.
* ↑ «Solar System Exploration: Planets: Sun: Facts & Figures». National Aeronautics and Space Administration, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-03. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Howell, Elizabeth. «How fast is Earth moving?» (en anglès). Space.com, 01-09-2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Williams, David R. «Earth Fact Sheet». NASA. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Passeig Àngel Guimerà (Ribes de Freser)

El Passeig Àngel Guimerà és una obra del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta és l'obra d'urbanització més important de principis del segle XX en un intent d'agençar la vora del riu Freser, convertint l'esplanada en un passeig on s'hi recolzava una idea de ciutat-jardí.

## Referències

* ↑ «Passeig Guimerà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Pilene

Pilene (en grec antic Πυλήνη) era una ciutat d'Etòlia que Homer menciona al "Catàleg de les naus" a la Ilíada. Estava situada entre el riu Aqueloos i l'Evenos.
Plini el Vell diu que es trobava al golf de Corint, i devia haver existit en època històrica. Estrabó diu que a la seva època només quedaven restes de l'antiga ciutat, i que els seus habitants s'havien traslladat a una nova ciutat que anomena Pròsquion (Πρόσχιον). El lloc on es trobava Pilene és desconegut.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, II, 639
* ↑ Smith, William (ed.). «Pylene». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r febrer 2021].
# Anders Tegnell

Anders Tegnell (Uppsala, 17 d'abril de 1956) és un metge suec especialitzat en infectologia i funció pública, epidemiòleg estatal de Suècia des de 2013. Va ser contractat per l'Institut suec de Malalties transmisibles entre 2004 i 2005, i el Consell Nacional de Salut i Benestar de Suècia, entre 2005 i 2012. Va retornar a l'Institut suec de Malalties transmisibles el 2012 com a cap de departament. El 2005 fou elegit membre de la Reial Acadèmia sueca de Ciències de Guerra (Kungliga Krigsvetenskapsakademien).
Amb experiència amb l'ebola a l'Àfrica, Tegnell ha treballat des del 2005 el control d'infeccions en l'administració sueca. El 2009 ja va ser un dels responsables de la gestió de la pandèmia de grip per A(H1N1) i va tenir un paper clau en la decisió sobre un programa de vacunació massiva, que va incloure uns cinc milions de suecs. A l'inici del brot de la pandemia del COVID-19 del 2020, va rebre crítiques per part de científics suecs pels riscos de no imposar més restriccions per frenar la propagació del virus, però el seu suport entre la societat va augmentar. Va aconseguir més de 100.000 fans en dos grups de Facebook que elogiaven la seva gestió.

## Referències

* ↑ Sveriges befolkning 1980, CD-ROM, version 1.00 (Sveriges Släktforskarförbund 2004).
* ↑ Mahmoud, Alexander. «Statsepidemiolog Anders Tegnell: Sverige har väldigt svårt att acceptera risker» (en suec). DN, 11-03-2020.
* ↑ Anderson, Björn. Kungl Krigsvetenskapsakademien. Svenska Krigsmanna Sällskapet (till 1805), Kungl Krigsvetenskapsakademien. 20 år med akademien och dess ledamöter 1996–2016. Stockholm: Kungliga Krigsvetenskapsakademien, 2016, p. 61. ISBN 978-91-980878-8-8.
* ↑ Vila, Núria. «L'impertorbable epidemiòleg que ha portat la contrària a la resta d'Europa» p.7. La Vanguardia, 12-05-2020. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Vem är Anders Tegnell och vad gör en statsepidemiolog?» (en suec). MåBra, 20-03-2020 [Consulta: 27 març 2020].
* ↑ «Tegnell svarar på norsk kritik: "Gör det lätt för sig"» (en suec). Svenska Dagbladet, 27-03-2020 [Consulta: 27 març 2020].
# Homo helmei

Homo helmei és una suposada espècie d'homínid prehistòric que visqué a Sud-àfrica durant el Plistocè. És conegut a partir d'un crani fragmentari amb un queixal del seny trobat a Bloemfontein. Molts taxonomistes rebutgen la validesa de l'espècie Homo helmei, assenyalant que no hi ha prou material fòssil per arribar a una conclusió certa, de manera que les restes de H. helmei sovint són assignades a H. heidelbergensis o H. sapiens arcaic.
# Lyford South

Lyford South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 172 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lyford South tenia 172 habitants, 49 habitatges, i 44 famílies. La densitat de població era de 332 habitants/km².
Dels 49 habitatges en un 42,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,2% hi vivien parelles casades, en un 24,5% dones solteres, i en un 8,2% no eren unitats familiars. En el 6,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,6.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 15.156 $ i la renda mediana per família de 15.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 15.125 $ mentre que les dones 20.278 $. La renda per capita de la població era de 6.466 $. Aproximadament el 39,7% de les famílies i el 47,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lyford South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lyford South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].