OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cadwallon Lawhir ap Einion

Cadwallon ap Einion (460 aprox.- 534 aprox.; probablement regnà a partir de l'any 500), altrament conegut com a Cadwallon Lawhir (el Mans Llargues) i Cadwallon I, fou un dels reis de Gwynedd.
Segons la tradició, Cadwallon regnà durant, o poc després, de la batalla del Mont Badon i la victòria del rei Artús sobre els saxons (depenent de la data en què tingué lloc la batalla, ja que es creu que tingué lloc entre el 490 i el 515). Tot i que és poc probable que Cadwallon hi estigués present, segurament es beneficià del període de relativa pau i prosperitat que hi hagué a tota la Gran Bretanya després de la batalla. La fita militar més important de Cadwallon fou l'expulsió definitiva dels colons irlandesos de Ynys Mon (Anglesey) i l'annexió d'aquesta illa al regne de Gwynedd, la qual esdevindria el centre polític i cultural del regne.
El malnom de Cadwallon, Lawhir, fa referència a una de les seves característiques físiques: pel que sembla, tenia uns braços molt llargs. El poeta Iolo Goch assegura que Cadwallon podia "agafar una pedra del terra per matar un corb sense doblegar l'esquena, ja que el seu braç era tan alt com ell." Va ser benefactor de sant Eilian.
Segons Gildas de Rhuys, el fill de Cadwallon, Maelgwn, assassinà el seu oncle per tal d'ascendir al tron, la qual cosa ens fa pensar que una altra persona estava designada per heretar el regne després de la mort de Cadwallon en comptes de Maelgwn. No hi ha proves concloents que demostrin qui podria ser aquest "rei perdut" (si, evidentment, es pren la informació donada per Gildas com a fiable), però molts historiadors creuen que Owain Ddantgwyn fou l'hereu desafortunat.

## Referències

* 1 2 Bromwich i Jones, 1978, p. 23.
* ↑ Williams i Bromwich, 1980, p. 76.
* 1 2 Baring-Gould i Fisher, 1908, p. 47.
* ↑ Pretty, 2005, p. 8.

## Bibliografia

* Baring-Gould, S; Fisher, J. The Lives of the British Saints: The Saints of Wales and Cornwall and Such Irish Saints as Have Dedications in Britain, Volum 2, 1908.
* Bromwich, R; Jones, R B. Astudiaethau ar yr hengerdd. Gwasg Prifysgol Cymru, 1978.
* Pretty, David. Anglesey: The Concise History. University of Wales Press, 2005.
* Williams, I; Bromwich, R. Teils: The benining of Welsh poetry. University of Wales Press, 1980.
# Cadàver exquisit

El cadàver exquisit és un joc inventat pels surrealistes consistent en la creació i invenció col·lectiva. Aquesta pràctica explora les possibilitats de la creació de textos i imatges en grup, amb aportacions parcials dels participants en l'obra final que, per als surrealistes, cercava la creació lúdica, espontània, intuïtiva, grupal i anònima alhora, accidental i tan automàtica com fos possible. El seu origen es troba en un joc de saló en què els participants escrivien una part del relat i el passaven a un altre perquè aquest el continués.
Fou practicat activament, en forma de relat i poesia, per Marcel Duhamel, Jacques Prévert, Yves Tanguy o André Breton com una actívitat més lúdica que no pas artística, amb resultats més experimentals que estètics. Nicolas Calas digué d'ell que era la "realitat inconscient de la personalitat col·lectiva"; Lautremont l'entenia com una mena de collage verbal i Max Ernst hi veia una situació, en termes molt surrealistes, de "contagi mental".
Segons la definició que dona el Dictionnaire abrégé du surréalisme: és un «joc que consisteix a compondre una frase o un dibuix per diverses persones sense que cap d'elles tingui en compte la col·laboració dels anteriors participants. L'exemple que ha esdevingut clàssic, i que dona nom al mateix joc, ve d'una de les primeres frases obtingudes amb la tècnica: "Le cadavre - exquis - boira - le vin – nouveau" ("El cadàver exquisit beurà el vi nou")».
Una pràctica més minoritària del joc es dona en la música, on els compositors Virgil Thomson, John Cage o Lou Harrison, entre d'altres, han col·laborat en projectes experimentals de cadàver exquisit creant, cadascú, una melodia atenint-se a uns paràmetres acordats.

## Referències

* ↑ Permanyer, Lluís. Miró, la vida d'una passió. Barcelona: Edicions de 1984, 2003, p.64. ISBN 84-96061-08-6.
* ↑ «cadàver exquisit | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 març 2020].
# Campionats del món de ciclocròs de 1972

Els Campionats del món de ciclocròs de 1972 foren la 23a edició dels mundials de la modalitat de ciclocròs i es disputaren el 27 de febrer de 1972 a Praga, Txecoslovàquia. Es disputaren dues proves masculines.

## Resultats

| Prova | Or | Or | Plata | Plata | Bronze | Bronze |
| Cursa elit masculina | Eric De Vlaeminck Bèlgica | 1h 08' 40" | Rolf Wolfshohl RFA | + 27" | Hermann Gretener Suïssa | + 2' 21" |
| Cursa amateur masculina | Norbert Dedeckere Bèlgica | 1h 03' 30" | Miloš Fišera Txecoslovàquia | + 5" | Wolfgang Renner RFA | + 11" |

## Classificacions
### Classificació de la prova masculina elit

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Eric De Vlaeminck | Bèlgica | 1h 08' 40" |
| | Rolf Wolfshohl | RFA | + 27" |
| | Hermann Gretener | Suïssa | + 2' 21" |
| 4 | Albert Van Damme | Bèlgica | + 2' 28" |
| 5 | José María Basualdo | Espanya | + 2' 30" |
| 6 | Julien Van Den Haesevelde | Bèlgica | + 2' 37" |
| 7 | André Wilhelm | França | + 3' 37" |
| 8 | Michel Baele | Bèlgica | + 3' 58" |
| 9 | Peter Frischknecht | Suïssa | + 4' 18" |
| 10 | José María González | Espanya | + 4' 20" |

### Classificació de la prova masculina amateur

| Pos. | Ciclista | País | Temps |
| | Norbert Dedeckere | Bèlgica | 1 h 03' 30" |
| | Miloš Fišera | Txecoslovàquia | + 5" |
| | Wolfgang Renner | RFA | + 11" |
| 4 | Ekkehard Teichreber | RFA | + 14" |
| 5 | Karl Stähle | RFA | + 15" |
| 6 | Gertie Wildeboer | Països Baixos | + 26" |
| 7 | Pavel Krejčí | Txecoslovàquia | + 38" |
| 8 | Vojtěch Červínek | Txecoslovàquia | + 53" |
| 9 | Jiří Murdych | Txecoslovàquia | + 57" |
| 10 | Robert Vermeire | Bèlgica | + 1' 06" |

## Medaller

| Pos. | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | RFA | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 3 | Txecoslovàquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 | Suïssa | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* Web de l'UCI
* Resultats a les-sports.info
# Can Escardó

Can Escardó és una masia de Subirats (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia orientada a SO que es va edificar a finals del segle xvii. Actualment es compon de diversos cossos -masoveria i magatzems- que s'hi han anat afegint al llarg del segle xix i començaments del XX. La tipologia constructiva, la tradicional de la zona, és la mateixa a tot el conjunt, constituïda per murs de càrrega de maçoneria, i paredat amb trams de tàpia. Cobertes de teula, a dues aigües. El carener del cos principal és perpendicular a la façana principal. Composició asimètrica de les façanes, amb obertures de proporcions verticals. A la banda esquerra de façana principal una escala exterior de dos trams connecta directament amb el segon pis. A sota d'aquesta es troba una porta d'arc de mig punt dona accés a ltres dependències de la masia. Acabat arrebossat amb morter de calç i ciment pintat de blanc. Elements de tancament exterior de fusta i banes i reixes de ferro forjat. Al costat de l'edifici principal hi ha un altre conjunt d'edificacions segundàries, i també altres elements com un safareix i dipòsits d'aigua i un pou.

## Història

l'any 2008 s'elaborà un projecte per a habilitar l'antiga masia com a equipament de turisme rural.

## Referències

* 1 2 «Can Escardó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Can Romeu (Sant Llorenç Savall)

Can Romeu o el Romeu és una masia del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada a la capçalera de la vall d'Horta.

## Descripció

És una masia formada per diferents cossos que s'han afegit al llarg del temps. El cos principal té la teulada a dues aigües de teula àrab. Té gran quantitat d'obertures i es combina les allindanades amb els brancals i la llinda de pedra amb les d'arc de mig punt. Els murs són de paredat de pedra aglomerada del país. Està molt restaurada.

## Història

Està documentada des del segle xiii (1236). Originàrimanet era propietat dels senyor del castell de Pera, però passar a mans del monestir de Sant Llorenç del Munt. Durant la baixa edat mitjana va adquirir gran quantitat de terres forestals des dels Emprius fins a la cova Simanya. Fou molt restaurada durant els anys 60 del segle xx. Actualment les seves terres no estan cultivades.

## Referències

* 1 2 «Can Romeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 16 de maig 2018. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Miquel Casals i Suades; Albert Vicens i Llauradó. El vessant desconegut de Sant Llorenç del Munt : la capçalera del Ripoll: Sant Llorenç Savall. 1.. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2004. ISBN 84-95695-28-6.
# Tsagaan Khass

Tsagaan Khass (en mongol ciríl·lic: Цагаан Хасс, el que significa "Esvàstica blanca") és una organització neonazi mongol que assegura tenir 3.000 membres, tot i que altres fonts assenyalen que té poc més de 1.000 membres. Va ser fundada per Ariunbold Altankhuum. El seu cofundador, que porta el nom en clau de "1984 Big Brother", ha descrit la missió del seu grup d'aquesta manera: «Adolf Hitler era algú que respectem. Ell ens va ensenyar com preservar la identitat nacional [...] No estem d'acord amb el seu extremisme i l'inici de la Segona Guerra Mundial. Estem en contra de tots aquests assassinats, però recolzem la seva ideologia. Donem més aviat suport al nacionalisme que al feixisme». Els seus membres vesteixen l'abillament típic dels nazis i fan ús de la salutació Sieg Heil, colors nazis i l'àguila nazi. Han justificat el seu ús d'imatges nazis assenyalant que l'esvàstica és d'origen asiàtic oriental.
"1984 Big Brother" ha afirmat que el grup no fomenta la delinqüència i que expulsa "elements criminals" de les seves files, així com requereix a tots els membres que tinguin una bona educació. Un dels líders del grup és un dissenyador d'interiors. També ha afirmat que el grup treballa en estreta col·laboració amb altres grups ultranacionalistes a la República de Mongòlia.
Els membres del grup es caracteritzen per un fort sentiment antixinès i d'extrema oposició al matrimoni interracial. Un seguidor del grup ha expressat l'opinió que, «hem d'assegurar-nos que, com a nació, la nostra sang sigui pura. Això és la nostra independència [...] Si ens comencem a barrejar amb els xinesos, a poc a poc se'ns empassaran. La societat mongola no és molt rica. Els estrangers venen amb un munt de diners i podrien començar a prendre'ns les nostres dones». El grup ha estat acusat de promoure la violència contra les parelles interracials entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Mongolskí neonacisti hajlujú proti Číne» (en eslovac). Aktuality.sk. [Consulta: 8 juliol 2013].
* ↑ «Mongoolse neonazi's: van China-haters tot milieufanatici» (en neerlandès). Volksrant.nl. Arxivat de l'original el 15 juliol 2013. [Consulta: 11 juliol 2013].
* ↑ Taylor, Alan. «A Mongolian Neo-Nazi Environmentalist Walks into a Lingerie Store in Ulan Bator». TheAtlantic.com, 06-07-2013. [Consulta: 11 novembre 2020].
* 1 2 3 Branigan, Tania. «Mongolian neo-Nazis: Anti-Chinese sentiment fuels rise of ultra-nationalism» (en anglès). Guardian.co.uk, 02-08-2010. [Consulta: 8 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Totalcoolpix.com - Fotografies de Tsagaan Khass Arxivat 2013-07-08 a Wayback Machine. (anglès)
# Augustin Sundelin

Augustin Sundelin (valor desconegut - Berlín, 6 de setembre de 1842) fou un músic i teòric alemany.
Es distingí com a clarinetista i professor d'instrumentació. Autor de tractats d'orquestració per a grups de vent, publicà les obres teòriques següents: Die Instrumentierung für Orchester i Die Instrumentierung für sämtliche militar musikchöre.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 58, pàg. 879. (ISBN 84-239-4558-8)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Augustin Sundelin en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Ramicourt

Ramicourt és un municipi francès del departament de l'Aisne, dels Alts de França. Forma part de la Communauté de communes du Pays du Vermandois.

## Administració

Des de 2001 l'alcalde és Marie-Jeanne Milhem.

## Demografia

* 1962: 227 habitants.
* 1975: 176 habitants.
* 1990: 169 habitants.
* 1999: 178 habitants.
* 2007: 173 habitants.
* 2008: 177 habitants.

## Notes

* ↑ « PDF Recensement de la population de l'Aisne au 1er janvier 2008». [Consulta: 2 gener 2011].

## Enllaços externs

* Ramicourt a la web de l'Institut géographique national(francès)
* Ramicourt a la web de l'Insee Arxivat 2012-10-07 a Wayback Machine.(francès)
# Associació Cultural del Matarranya

Associació Cultural del Matarranyaés una entitat cultural creada a Calaceit el 1989 per iniciativa d'un grup d'intel·lectuals compromesos en la defensa i la promoció de la cultura de la comarca del Matarranya. El seu àmbit d'actuació comprèn tots els municipis catalanoparlants de la província de Terol i les viles de Faió, Maella, Favara i Nonasp de la província de Saragossa.
Les seves finalitats principals són l'estudi i la divulgació de la història, la geografia, la cultura i les tradicions pròpies de la comarca i el suport a la producció cultural, literària i artística dels seus associats. Forma part d'Iniciativa Cultural de la Franja.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopedia Aragonesa Online» (en castellà). Arxivat de l'original el 2022-07-10. [Consulta: 10 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Web de l'Associació Cultural del Matarranya
# Bestué (desambiguació)

«Bestué» té aquests significats:

## Toponímia

* Bestué, poble del Pirineu aragonès que pertany al municipi de Pórtoles, a la comarca del Sobrarb (província d'Osca).

## Cognoms

* David Bestué i Guasch (Barcelona, 1980), escultor.
* Jaël Bestué (Barcelona, 24 de setembre de 2000), atleta plusmarquista especialitzada en proves de velocitat.
# CG-6

La CG-6 (Carretera General 6) és una carretera de la Xarxa de Carreteres d'Andorra, que comunica Aixovall a la CG-1 amb la frontera amb Catalunya i amb la població catalana d'Os de Civís. Té una distància total de 6 quilòmetres.
A la frontera de canvi d'estat no hi ha cap duana ni cap mena de control, però si que hi ha un rètol que indica el canvi d'estat. La població catalana d'Os de Civís es troba a només 2 quilòmetres d'aquesta frontera.
Fins a l'any 2008 la carretera era denominada com CS-110, a partir d'aquesta data la carretera pren la denominació actual de CG-6.

## Projectes

El Govern d'Andorra va invertir l'any 2016 una quantitat total de 343.303,67 euros per instal·lar un seguit de barreres dinàmiques per tal de protegir la carretera que va d'Aixovall a Os de Civís de despreniments rocosos. Segons el Govern, es tracta d'una zona amb un nivell de perillositat alt i per això s'hi van posar barreres protectores amb una alta capacitat d'absorció d'energia. El termini d'execució va ser de 18 setmanes.

## Recorregut

La CG-6 té lo seu inici en la CG-1 a la població d'Aixovall. La carretera finalitza a la Frontera entre Catalunya-Andorra molt a prop de la població catalana d'Os de Civís.
La carretera CG-6 travessa les següents poblacions:
* Aixovall
* Bixessarri
* Mare de Déu del Canòlich (CS-111)
* Aixàs (CS-112)
* Frontera / Os de Civís (Catalunya)
| Tipus de sortida | Direcció de la sortida | Carretera que hi enllaça | Qm |
| CG-6 | Aixovall | CG-1 | 0 |
| | Bixessarri | | 3,4 |
| | Mare de Déu del Canòlich | CS-111 | 3,5 |
| | Aixàs | CS-112 | 3,7 |
| | | | 5 |
| | Frontera Catalunya-Andorra | CG-6 | 6 |
| | Cap a Os de Civís (Catalunya) | Carrer de St Julià | 8 |

## Referències

* ↑ «Informació sobre la frontera amb la CG-6» (en castellà). [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «Inversió de 300.000 euros per evitar esllavissades a la CG-6». [Consulta: 29 març 2018].
* ↑ «Actuacions viàries de millora de la carretera». Arxivat de l'original el 2020-02-25. [Consulta: 29 març 2018].

## Vegeu també

* Llista de Carreteres d'Andorra
* Frontera Catalunya-Andorra
* Túnel de les dos Valires
* Túnel d'Envalira
# CGA

CGA té els següents significats:
* Companyia General d'Autobusos, empresa històrica d'autobusos de Barcelona
* Asics-CGA, equip ciclista italià històric
* Color Graphics Adapter, primer estàndard de targeta gràfica de color d'IBM
# Branislav Nušić

Branislav Nušić —en serbi ciríl·lic Бранислав Нушић— (Belgrad, 20 d'octubre de 1864 — 19 de gener de 1938) va ser un novel·lista, dramaturg i assagista serbi. També va ser periodista i funcionari. Va nàixer en una família valaca i fou batejat com Alkibijad Nuša. Als 18 anys va canviar el seu nom per Branislav Nušić. També va adoptar el nom de ploma de Ben Akiba. Va realitzar els seus estudis superiors en la Facultat de Dret de la Universitat de Belgrad. Branislav Nušić va ser un autor prolífic, conegut pel seu humor.

## Obres
### Comèdies

* Госпођа Министарка - Gospođa Ministarka (L'esposa del ministre del consell).
* Народни Посланик - Narodni Poslanik (El parlamentari).
* Ожалошћена Породица - Ožalošćena Porodica (La família en dol).
* Покојник - Pokojnik (El difunt).
* Сумњиво лице - Sumnjivo lice (El sospitós).
* Dr.
* Пут око света - Put oko sveta (Viatge al voltant del món).
* Мистер Долар - Mister Dolar.

### Novel·les

* Аутобиографија - Autobiografija (Autobiografia).
* Општинско дете - Opštinsko Dete (El xiquet del comtat).
* Хајдуци - Hajduci (Els reldes).

### Altres

* Реторика - Retorika (Retòrica).

## Referències

* ↑ «Бранислав Нушић (Branislav Nušić)». Српска академија наука и уметнoсти - Srpska akademija nauka i umetnosti (Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts), 2022.
# CCH

CCH té els següents significats:
* Cercle Català d'Història, associació per a l'estudi de la història de Catalunya amb seu a Barcelona
* CCH Pounder (de l'acrònim de Carol Christine Hilaria), actriu nascuda a Guyana
* Comunitat Catalana al Habbo, comunitat virtual del videojoc de simulació Habbo Hotel a l'àmbit català
* Crampton–Cowley–Hartwick, cúmul de quàsars descobert el 1987
* Crim contra la humanitat, concepte de dret internacional referit a crims especialment greus
# CCE

CCE té els següents significats:
* Criptografia de corba el·líptica
* Consell de les Comunitats Europees
# Cadena de Emisoras Sindicales

La Cadena de Emisoras Sindicales (CES) va ser una de les cadenes de radiodifusió espanyola, de titularitat pública, que va existir durant la dictadura franquista. Encara que associada amb el Sindicat Vertical, les emissores depenien de la Secretaria General del Moviment.
Al llarg de la dècada dels quaranta, van sorgir diferents emissores de ràdio en tota mena de poblacions, que emetien en ona curta i ona mitjana, d'orígens diversos: parroquials, sindicals, juvenils o del Moviment, generalment de petita potència, que amb el temps van complicar de tal manera el panorama radiofònic que va ser necessari establir una sèrie de reglaments tendents a organitzar les ones.
Ja el Pla de Copenhaguen de 1948, es va assignar per a Espanya 11 freqüències d'ona mitjana (OM), del tot insuficients per a la gran quantitat d'emissores que existien.
Més tard la Conferència d'Estocolm de 1952, va concedir 83 freqüències de freqüència modulada (FM).
Davant les pressions dels governs europeus, es va haver de posar ordre en aquest embolic, i en el cas de les emissores sindicals, el Decret d'11 d'agost de 1953, va crear la Cadena de Emisoras Sindicales (CES), agrupant totes les nascudes amb aquest origen.
Però no és fins al Pla Transitori d'Ones Mitjanes, de 23 de desembre de 1964, quan es posa ordre definitivament al panorama radiofònic espanyol. Així pel que fa a les cadenes del Moviment (REM, CAR i CES), s'estableix que almenys hi haurà una emissora d'ona mitjana a cada província. Desapareixen les emissores locals de baixa audiència i es traslladen a FM les emissores locals de ràdio, d'audiència mitjana.
En el cas de la CES se li assignà 19 emissores d'ona mitjana, i una sèrie d'emissores de freqüència modulada, que són les que figuren en la relació que segueixen.
Amb la restauració de la democràcia a Espanya el 1977, les cadenes públiques depenent del Moviment, tals com Xarxa d'Emissores del Moviment, Cadena Azul de Radiodifusión i CES van perdre la seva raó de ser, fusionant-se el 1978 per formar Radiocadena Española.

## Referències

* 1 2 Mª Elena Del Valle Mejías (2013).
* ↑ Mª Elena Del Valle Mejías (2013).
# Cal Niubó

Cal Niubó és una casa senyorial d'estil modernista construïda durant els anys 1905 i 1906 a Mollerussa. Des del 1990 és la seu del Consell Comarcal del Pla d'Urgell.

## Història

Josep Niubó Espinet, que a principis del segle XX habitava a Linyola, ja feia temps que pensava en construir un habitatge a Mollerussa, a fi d'alleugerar el temps que perdia en transportar els carros de cereal a l'estació de tren. Va prendre la decisió de construir la casa després que li toqués el segon premi de la loteria de Nadal l'any 1904. Amb el premi, de 250.000 pessetes, va comprar diversos terrenys a Mollerussa, entre ells una parcel·la vora la via del tren, on va decidir edificar cal Niubó.
L'edifici va ser construït pel mestre d'obres de Tàrrega, Ramon Solà Llobet. L'obra va començar l'any 1905 i va acabar el 1906. L'edifici va ser la casa senyorial de la família Niubó des de la seva construcció fins al 1988, any en què l'antic propietari, el Sr. Flòrido Niubó, en va fer donació a l'Ajuntament de Mollerussa. El 1990 es va restaurar i es va habilitar com a seu del Consell Comarcal del Pla d'Urgell. Actualment disposa d'un edifici adjacent de vidre on s'hii troben altres dependències vinculades al Consell Comarcal.

## Arquitectura

És un edifici d'estil modernista en cantonada i que es caracteritza per la torratxa que s'alça just a l'angle, amb una coberta piramidal de ceràmica vidriada de color verd. La torreta compta amb un balconet, a mig escaire, i amb la llinda esglaonada, solució que s'aplica també a les finestres geminades de la planta baixa i de la part central del segon pis. Les altres obertures són d'arc rebaixat.

## Referències

* ↑ Niubó Andreu, Norbert. Érase una vez la família Niubò (en castellà). 1a Edició. Milenio, p. 111-112. ISBN 978-84-9743-441-6.
* ↑ «Passejant per Mollerussa» (en català). [Consulta: 27 març 2017].
# Brecht

«Brecht» té aquests significats:
* Bertolt Brecht, escriptor alemany
* Brecht (Bèlgica), municipi de Bèlgica de la província d'Anvers, a Flandes
* Brecht (Alemanya), municipi alemany de l'estat de Renània-Palatinat.
# Broc (Friburg)

Broc és un municipi suís del cantó de Friburg, situat al districte de la Gruyère.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Calamina (mineral)

La calamina va ser considerada durant molt de temps com un mineral de la classe dels òxids. Actualment no és una espècie en si mateixa, sinó que es tracta d'un sinònim antic emprat per referir-se als minerals hemimorfita, hidrozincita i smithsonita, els quals sovint es troben en associació íntima entre si. En la indústria minera el terme de calamina s'ha utilitzat històricament per referir-se tant a tots tres minerals de forma indiscriminada.
Encara que química i cristal·logràficament són minerals molt diferents, exhibeixen forma externa massiva o botrioide similars i no són fàcilment distingibles sense anàlisis químiques o físiques detallades. La primera persona per separar els minerals va ser el químic i mineralogista britànic James Smithson l'any 1803.

## Referències

* ↑ «Calamine» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ «Hemimorphite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 5 abril 2016].
* ↑ Goode, George Brown. The Smithsonian Institution, 1846-1896, The History of Its First Half Century. Washington, D.C.: De Vinne Press, 1897, p. 12–13.

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges