OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Waller (Texas)

Waller és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.092 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Waller tenia 2.092 habitants, 768 habitatges, i 530 famílies. La densitat de població era de 542,1 habitants per km².
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,9% tenia menys de 18 anys, un 15,4% entre 18 i 24, un 28,5% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 9,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 29 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.162 $ i la renda mediana per família de 42.569 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.337 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.860 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 18,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 «Fact Sheet- Waller». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Waller». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Manuel Vilanova

Manuel Vilanova (Barbantes, 1944 - Vigo, 5 de març de 2019) va ser un poeta en gallec i en castellà.
Va estudiar filologia romànica a Santiago de Compostel·la. És doctor per la Universidad Complutense amb la tesi La soledad en la poesía de Luis Cernuda. Catedràtic d'ensenyament secundari de llengua i literatura espanyoles, exerceix a Vigo.
Autor del poemari E direivos eu do mister das cobras (1980), que va ser acollit com el poemari més innovador de la lírica gallega contemporània. L'any 1985 va publicar el llibre de poemes en gallec A lenda das árbores de prata, que va rebre el Premi de la Crítica Gallega. Després d'un llarg període de producció en castellà, va tornar a la publicació en gallec amb A esmeralda branca (2006), un cançoner de més de 500 pàgines escrit en un gallec local, quasi dialectal, amb què va obtenir el Premi Nacional de la Crítica 2007.
Com a poeta és considerat com un dels que van marcar el pas de la literatura socialrealista a una preocupació més esteticista dels anys vuitanta.

## Obra
### Poesía

* A tarde cheia de verán (1979). Editorial Mogor.
* E direi-vos eu do mister das cobras (1980). La Región. 185 pàgines. ISBN 978-84-300-2642-5. Ed. de 2007 en Follas Novas, 154 pàgines. ISBN 84-300-2642-8.
* A lenda das árbores de prata (1985). Edicións Nós. ISBN 84-7540-026-4.
* A esmeralda branca (2006). Follas Novas. 525 pàgines. ISBN 8485385950.
* Antonio das mortes e a muller de verde (2010). Sociedade de Cultura Valle-Inclán. 198 pàgines. ISBN 9788492597130.
* Nin sequera no ceo (2011). Follas Novas. 64 pàgines. ISBN 9788492794409.
* Un banco na Gran Vía (2016). Ir Indo. 533 pàgines. ISBN 9788476807262.
* A substancia das horas (2017). Ir Indo. 232 pàgines. ISBN 9788476807323.

### Obres col·lectives

* Escolma de poesía galega (1976-1984) (1984, Sotelo Blanco).
* Sis poetes gallecs (1990, Editorial Columna). Edició bilingüe gallec-català.
* Volverlles a palabra. Homenaxe aos represaliados do franquismo (2006, Difusora).
* En defensa do Poleiro. A voz dos escritores galegos en Celanova (2010, Toxosoutos).

## Referències

* ↑ «Manuel Vilanova». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Diario, Nós. «Morre o poeta Manuel Vilanova, o renovador silencioso» (en gallec). [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Manuel Vilanova». [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Manuel Vilanova | Premios da Crítica Galicia | Web oficial da Fundación Premios da Crítica Galicia» (en gallec). Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Catálogo de la Biblioteca Nacional de España» (en castellà). =catalogo.bne.es. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Requeixo, Armando. «Metafísica de Barbantes» (en gallec). =Criticalia, 16-06-2011. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Nicolás, Ramón. «A substancia das horas, de Manuel Vilanova» (en gallec). =Caderno da crítica, 05-04-2018. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Carreño, Antonio. «Manuel Vilanova: a substancia das horas». La Región. [Consulta: 6 març 2019].
# Genopole

Genopole és el primer biocluster a França dedicat íntegrament a les bioteràpies, a la investigació en genètica, genòmica, post-genòmica, xenobiologia i al desenvolupament d'indústries biotecnològiques. Es troba a Évry-Courcouronnes.
Genopole té una triple missió:
* Desenvolupar un campus d'investigació d'excel·lència en genòmica i post-genòmica, centrat en teràpies gèniques, en sinergia amb la Universitat d'Evry Val d'Essonne (UEVE);
* Fomentar el naixement i promoure el desenvolupament d'empreses biotecnològiques mitjançant un suport adequat en els sectors de la salut, el medi ambient, l'agronomia i la indústria.
* Crear un biotecnoparc a Évry-Courcouronnes / Corbeil-Essonnes, conjuntament amb el campus de recerca.
L'any 2018, el biocluster reuneix en un sol lloc 17 laboratoris de recerca acadèmica, 87 empreses de biotecnologia, així com 20 plataformes científiques i plataformes tècniques compartides al voltant de la Universitat d'Evry Val d'Essonne, els camps científics dels quals proporcionen una educació d'alt nivell en ciències de la vida.

## Investigador destacable

* Jean Weissenbach, un biòleg francès

## Referències

* ↑ «En 15 ans, Genopole est devenu le premier biocluster français» Libération.
* ↑ Genopole reçoit de l'AURP le prix de parc de recherche d'excellence. Genepole.fr.
* ↑ PORTRAIT DE JEAN WEISSENBACH. Genopole.fr.

## Enllaços externs

* Genopole
# Coatepantli

Coatepantli, paraula náhuatl que significa "mur de serps", és un motiu arquitectònic de caràcter ornamental format amb escultures que representen serps que envoltava alguns edificis de diverses cultures mesoamericanes. Possiblement el coatepantli era una ornamentació dedicada a Quetzalcóatl, la divinitat en forma de serp emplomallada. Es troben bones mostres de coatepantli a Tollan-Xicocotitlan , Tenayuca, Temple Major i en Tlatelolco, entre altres llocs.

## Referències

* ↑ «coatepantli». Gran Diccionario Náhuatl. Arxivat de l'original el 2024-06-05. [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ López Luján, Leonardo; López Austin, Alfredo «El coatepantli de Tenochtitlan: historia de un malentendido». Arqueología mexicana, 19, 111 (sept.-oct.), 2011, pàg. 64–71. Arxivat de l'original el 2022-10-20. ISSN: 0188-8218 [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ «Coatepantli» (en castellà). Lugares INAH. Instituto Nacional de Antropología e Historia. Arxivat de l'original el 2024-06-05. [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ «17 agosto 2002 se descubre el Coatepantli» (en castellà). Instituto Mexicano de la Radio, 17-08-2015. Arxivat de l'original el 2022-12-08. [Consulta: 5 juny 2024].
# Segrest del Boeing 727 Asturias

El 14 de març de 1977, el ciutadà italìà Luciano Porcari va segrestar un Boeing 727 d'Iberia que s'havia enlairat de l'aeroport de Barcelona amb destí a Palma amb altres 36 persones a bord i va obligar a portar-lo a Abidjan, a la Costa d'Ivori, havent de fer escala a Orà per respostar combustible. Porcari ja havia segrestat un avió en 1973. Va exigir un rescat de 140.000 dòlars i el retorn de la seva filla petita, que vivia a Costa d'Ivori. Aleshores va ordenar el vol del Boeing 727 a Casablanca, al Marroc, però se li va negar el permís per aterrar-hi i l'avió va continuar cap a Sevilla. Posteriorment va aterrar a Torí, Zúric, Varsòvia i, de nou, Zuric. Dimecres 16 al matí els agents de policia van aconseguir pujar a l'avió fent-se passar per una nova tripulació. Els quinze passatgers que encara eren a bord de l'avió foren allibarats sans i estalvis però durant la seva detenció, Porcari va resultar ferit a la cama.

## Conseqüències

Un tribunal de Zúric va condemnar Porcari de 38 anys a deu anys de presó el 25 de gener de 1979.

## Referències

* ↑ «El avión secuestrado aterrizó en Varsovia» (en castellà). El Pais, 16-03-1977. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Spanish Jet hijackead and flown to africa» (en anglès). New York Times, 16-03-1977. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Le pirate du Boeing de la compagnie Iberia a été arrêté à Zurich» (en francès). Le Monde, 17-03-1977. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ «Condemnation de l'auteur du détournement d'un avion espagnol» (en francès). Revue générale de droit international public. A. Pedone, 83, 1979, pàg. 829 [Consulta: 11 octubre 2020].
# Willem Pieter Hoevenaar

Willem Pieter Hoevenaar (1808-1863) va ser un pintor, dibuixant, litògraf i aquarel·lista neerlandès. Els seus dibuixos en sèpia i les seves aquarel·les foren molt populars durant la seva època.
Part del seu llegat pictòric és albergat entre les col·leccions del Stedelijk Museum d'Amsterdam, el Centraal Museum, el Museu Teyler i Rijksprentenkabinet.

## Biografia

Segons el RKD (Institut Neerlandès per a la Història de l'Art) aprengué l'art de pintar de la mà del seu pare, el pintor Adriaenus Hoevenaar, i més endavant, de Pieter Christoffel Wonder. Cresqué en el si d'una família de pintors i dibuixants, on també els seus germans, Cornelis Willem i Nicolaas Ludolph, acabaren sent pintors.
Pintà entre altres coses, escenes de gènere, paisatges forestals, interiors i urbans. Les seves obres van ser exhibides en mostres a La Haia i Amsterdam entre els anys 1828 i 1863. Visqué i treballà al seu poble natal Utrecht, encara que va ser membre de la Koninklijke Academie d'Amsterdam des de 1850.
Willem Pieter va tenir dos deixebles: David van der Kellen i el seu fill Jozef Hoevenaar, qui pintaren el seu retrat.

## Referències

* 1 2 3 4 Willem Pieter Hoevenaar in the RKD
* ↑ Centraal Museum: Hoevenaar, Willem Pieter
* ↑ Teylers Museum: Hoevenaar, WillemPieter
* ↑ Rijksmuseum: Hoevenaar, Willem Pieter Arxivat 2012-02-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Willem Pieter Hoevenaar
* Willem Pieter Hoevenaar a Artnet
# Wallendorf-Pont

Wallendorf-Pont (en luxemburguès: Wallenduerfer-Breck; en alemany: Wallendorferbrück) és una vila de la comuna de Reisdorf situada al districte de Diekirch del cantó de Diekirch. Està a uns 31 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Geografia

La localitat està situada en un meandre (obert cap al sud) del Sauer, un afluent del Mosel·la, que rep les aigües de l'Our al nord-oest de la ciutat i forma la frontera amb Alemanya. Un pont, construït el 1905 al nord de Wallendorf-Pont, permet travessarel Sauer per unir-se amb la localitat alemanya de Wallendorf situada en l'altre costat.

## Referències

* ↑ «Wallendorf-Pont». [Consulta: 7 octubre 2015].
# Fondouk el-Nejjarine

Fondouk el-Nejjarine (àrab: فندق النجارين, funduq an-Najjārīn) és un dels edificis més coneguts de Fes, al Marroc, vora el mercat de l'alquena. Fou declarat monument nacional el 1916 i Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
Fou construït al segle xviii per donar menjar, descans i allotjament als comerciants d'articles de luxe que arribaven de l'interior.
La seva restauració va formar part del programa de conservació al qual es va sotmetre la medina. Les tres plantes alberguen actualment el Museu de la Fusta.

## Enllaços externs

* Fes, El fondouk i la font Nejjarine, a TerreMaroc Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine. (castellà)
* Detalls sobre Fondouk el-Nejjarine a ScholarsResource (anglès)
# Mantidactylus brevipalmatus

Mantidactylus brevipalmatus és una espècie de granota de la família dels mantèl·lids endèmica de Madagascar.

## Referències

* Fordham et al (2006). Mantidactylus brevipalmatus. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 5 gener 2008 (en anglès). (anglès)
# Anthony Maldonado

Anthony Maldonado (Puyricard, Ais de Provença, 9 d'abril de 1991) és un ciclista francès, professional des del 2015 fins al 2023.

## Palmarès

* 2013
** Vencedor d'una etapa del Tour de Côte-d'Or
** Vencedor d'una etapa del Tour de Moselle
* 2014
** 1r al Circuit méditerranéen
** 1r al Circuit dels quatre cantons
* 2018
** 1r al Circuit de les Ardenes
* 2019
** 1r a la Ronda de l'Oise i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Anthony Maldonado : « Il faut tourner la page » Lire la suite : https://www.directvelo.com/actualite/107007/anthony-maldonado-il-faut-tourner-la-page» (en francès). directvelo, 18-08-2023. [Consulta: 20 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Coryphopterus alloides

Coryphopterus alloides és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud de Florida, les Bahames i Belize.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986 A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Selouane

Selouane (en àrab سلوان, Salwān; en amazic Seřwan o ⵙⵍⵡⴰⵏ) és un municipi de la província de Nador, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 21.570 persones. Durant el Protectorat espanyol al Marroc es va anomenar Zeluán.
Compta amb una alcassaba del segle xvii en estat de semiruïna protegida per una muralla exterior. En aquest lloc es va refugiar un contingent de l'exèrcit espanyol durant els successos de la guerra del Rif coneguts com a desastre d'Annual. Després de ser envoltats per les tropes rifenyes, es van rendir el 2 d'agost de 1921, produint-se a continuació actes de venjança i assassinats massius que costaren la vida a la major part dels soldats i oficials espanyols allí refugiats, al voltant de 500.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Luis Miguel Franciscoː Morir en África: La epopeya de los soldados españoles en el desastre de Annual. Colección Tiempo de Historia
# Winsted (Connecticut)

Winsted és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Connecticut. Segons el cens del 2000 tenia 7.321 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Winsted tenia 7.321 habitants, 3.072 habitatges, i 1.889 famílies. La densitat de població era de 604 habitants/km².
Dels 3.072 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 12% dones solteres, i en un 38,5% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 14% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,98.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,5% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 16,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.202 $ i la renda mediana per família de 51.044 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.837 $ mentre que les dones 25.990 $. La renda per capita de la població era de 19.804 $. Aproximadament el 4,3% de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Winsted». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Winsted». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Faverois

Faverois és un municipi francès, es troba al departament del Territori de Belfort i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2006 tenia 474 habitants.

## Geografia

Se situa a la vora d'un petit riu anomenat Coeuvatte.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 427 | 392 | 392 | 406 | 427 | 451 |
# Marc Herenni (decurió)

Marc Herenni (en llatí Marcus Herennius) va ser un militar romà del segle i aC. Formava part de la gens Herènnia.
Era decurió a Pompeia sobre l'any 63 aC, poc abans de la conspiració de Catilina. Els decurions eren l'equivalent dels modern regidors i no seria famós si no fos pel fet excepcional que va morir per causa d'un llamp que li va caure al damunt en un dia de cel sense núvols. Aquest fet va ser considerat un prodigi pels àugurs i un indici dels temps de traïcions que li esperaven a Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 407.
# Gabriel Boisguyon

Gabriel Nicolas François de Boisguyon, fou un militar francès del segle XVIII i de la Revolució Francesa nascut a Châteaudun l'any 1763 i mort guillotinat a París el 21 de novembre de 1793.

## Biografia

Gabriel Boisguyon era fill de Gabriel André de Boisguyon, senyor dels Châteliers, escuder d'Adelaida de França, i d'Anne Marie Erneste Cuperly de Jany, esdevingut patge de la comtessa d'Artois el 1773 aleshores segon tinent del regiment de La Fère, s'incorporà aviat a l'exèrcit i es va unir a les idees revolucionàries, després s'incorporà a l'exèrcit de les costes de La Rochelle a la Vendée insurgent. Ascendit a ajudant general el 1793, va servir a les ordres de Boulard i Beysser. El 30 d'abril de 1793 va abandonar Machecoul, recuperada per les tropes de Beysser des del 22, amb 600 homes i 2 canons per ocupar la ciutat de Legé. Però 1,500 Vendéans comandats per François de Charette van emboscar a la seva tropa. Boisguyon va intentar reagrupar els seus homes, però es van dissoldre. Només va poder reunir-los un cop va arribar a Machecoul. Va perdre un centenar d'homes i les seves dues peces de canó, que, en quedar-se encallades, van haver de ser abandonades. Portat davant una comissió militar a Saumur, va ser reintegrat al seu rang inicial. Va ser enviat a guarnició a Machecoul amb el seu amic coronel Prat. L'11 de juny de 1793, Boisguyon i Prat només tenien 1.300 soldats per oposar-se als 12.000 Vendéans de Charette, Savin, Vrignault, Joly i Lescure, durant la defensa de Machecoul. Els republicans van perdre 400 homes i 18 canons. Boisguyon és destituït i retornat a París.

## Recordatori, judici i mort

Destituït per la seva derrota a Machecoul l'11 de juny, Boisguyon va arribar a París el 14 de juny i va ser detingut immediatament i portat a la presó de Luxemburg. Està empresonat fins al seu judici el 14 de novembre. Boisguyon va tenir dificultats per afrontar les crítiques de Robespierre i Hébert i la mirada amenaçadora de Fouquier-Tinville així com els esbroncats del públic. Malgrat el testimoni dels seus superiors i de Prat, Gabriel Nicolas Boisguyon va ser declarat culpable i va ser guillotinat als 30 anys el 21 de novembre de 1793 a la plaça de la Revolució.

## Referències

* ↑ Louis Marie Prudhomme, Dictionnaire des individus envoyés à la mort judiciairement révolutionnairement et contre-révolutionnairement pendant la révolution..., Volume 1, S.N, Paris, 1796 (lire en ligne [archive]), p. 106
* ↑ Maurice Jusselin, Les représentants d"Eure-et-Loir au Corps législatif de 1789 à 1799, 1939 (lire en ligne [archive])
* ↑ Liste générale et très-exacte des noms, âges et qualités, 1792 (lire en ligne [archive])

## Altres fonts

* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République, t. I, 1824, p. 182-183. text en línia a Google Books [arxiu].
* Jacques-Antoine Dulaure, Esquisses historiques des principaux évènemens de la Révolution française, tome 3, Baudouin germans, París, 1824, p. 39.
* Principauté de Liège - Volume 30 - Page 435, 1998. [archive]