OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piotr Beczała

Piotr Beczała (Czechowice-Dziedzice, 28 de desembre de 1966) és un tenor polonès.
Es va formar inicialment a Katowice. Va estudiar amb la professora Sena Jurinac a Suïssa. Els seus primers compromisos van ser amb el Teatre Estatal de Linz des de 1992 fins a 1997, després de la qual es va convertir en un membre habitual de l'Òpera de Zuric. Entre 2004 i 2006, Beczała va fer diversos debuts internacionals. L'abril de 2004, va debutar a la Royal Opera House de Londres com el tenor italià a Der Rosenkavalier, i posteriorment va tornar a l'octubre d'aquell any en el paper protagonista de Faust, després el juny de 2005 com a duc de Rigoletto i el setembre de 2006, una altra vegada a Faust. El novembre de 2004, va fer la seva Òpera de San Francisco i el seu debut nord-americà com Lensky a Eugeni Oneguin. El debut de La Scala de Beczała va arribar el gener de 2006 com a duc a Rigoletto, el paper en el qual també va debutar al Metropolitan Opera el 19 de desembre de 2006. El 2007, Beczała va ser guardonat amb el Premi Festival d'Òpera de Múnic.
En 2012/13, Beczała va reprendre el seu paper de duo en la nova producció de Rat Pack de Michael Mayer de Rigoletto al Met. Després d'una recepció hostil dels loggionistes en la nit d'obertura de la temporada de La Scala de 2013/14 a La traviata, Beczała va anunciar la seva negativa a aparèixer en una altra producció a La Scala.
Els enregistraments comercials de Beczała inclouen l'enregistrament Farao Classics de La traviata (com a Alfredo Germont) i les cançons completes de Karol Szymanowski.
El 2018 Beczała va ser guardonat amb els International Opera Awards - millor cantant. El 2018, Beczala va signar un contracte exclusiu de diversos àlbums amb Pentatone. El seu primer enregistrament en solitari amb el segell, Vincero!, es va publicar el 2020.

## Referències

* ↑ Joshua Kosman (26 de novembre de 2004). "La soaring Opera arriba a nous nivells a 'Eugene Onegin' de Txaikovski" Crònica de San Francisco. Recuperat el 7 d'octubre de 2014.
* ↑ Anthony Tommasini (29 de gener de 2013). "Traient l'estil Sinatra a 'Rigoletto'". The New York Times. Recuperat el 7 d'octubre de 2014.
* ↑ Lizzy Davies (9 de desembre de 2013). "El tenor polonès contraataca després que una 'minoria fanàtica' abronqui la producció de La Scala". El guardià. Recuperat el 9 de desembre de 2013.
* ↑ Andrew Clements (23 de juliol de 2004). "Szymanowski: Cançons completes: Beczala/ Gondek/ Kryger/ Sobotka/ Meers". El guardià. Recuperat el 7 d'octubre de 2014.
* ↑ Łozińska, Olga. "Millor Cantant - Premis Internacionals d'Òpera". rmfclassic.pl. Recuperat el 10 d'abril de 2018.
* ↑ https://www.metopera.org/season/on-demand/

## Enllaços externs

* http://piotrbeczala.com/
* https://operalively.com/forums/content.php/408-piotr-beczala
* https://www.youtube.com/watch?v=9-zXLKd76fk
* https://www.musicomh.com/classical_features/piotr-beczala_0906.htm Arxivat 2007-10-20 a Wayback Machine.
* https://www.thestage.co.uk/reviews/review.php/4635/faust
# Armeria

Una armeria és un lloc on es guarden o es venen diferents tipus d'armes, particularment armes de foc. A les armeries comercials s'hi poden comprar armes de foc (llargues i curtes), així com d'altres tipus, per exemple les armes blanques de tall o punxants. També s'hi pot comprar qualsevol tipus de munició de la utilitzada per al tir esportiu, per a la caça o, en casos especials, per a la defensa. A part de comptar amb els permisos normals de què han de disposar totes les botigues, les armeries han de tenir una llicència específica expedida per la policia, tenint en compte el perill potencial dels béns que s'hi venen.

## Referències

* ↑ «Francisco Crespo: "Tan important pot ser el silenci com una galejada"», 22-04-2021. [Consulta: 29 setembre 2022].
# Creu de terme de la Costa del Montseny

La Creu de terme de la Costa del Montseny és una obra historicista de Fogars de Montclús (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme. Consta d'un pedestal col·locat a sobre de dos graons, d'un capitell, una columna i la creu. Aquesta creu resta ornamentada amb relleus referents Crist i a la Verge cornada per àngels. Els braços de la creu estan també esculpits. En el capitell hi ha un rodona formada per àngels.

## Història

Aquesta creu correspon a una tradició de la primeria del segle xi. Està a l'entrada del poble a un costat del camí. En el basament hi resta la següent inscripció: 4-11-1956; data que deu correspondre a la de la seva restauració. Aquesta obra fou feta per l'artista Antoni Agraz.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme de la Costa del Montseny». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Pete Souza

Pete Souza (n. 1954) és un fotoperiodista estatunidenc, fotògraf oficial de la Casa Blanca durant la presidència de Barack Obama i Director de l'Oficina de Fotografia de la Casa Blanca. Entre els anys 1983 i 1989, també va ser el fotògraf oficial durant la segona presidència de Ronald Reagan. Ha treballat com fotoperiodista per al diari Chicago Tribune a la seva redacció de Washington entre els anys 1998–2007, etapa durant la qual va cobrir la carrera política d'Obama, des de Senador a President dels Estats Units.

## Fotografies destacades

* Retrat oficial del segon mandat de Ronald Reagan, 1985
* Retrat oficial del primer mandat de Barack Obama, 2009
* Hair Like Mine, 2009
* The Situation Room, 2011.

## Publicacions

* Unguarded Moments: Behind-the-scenes Photographs of President Reagan, Tapestry Pr, 1997. ISBN 1-930819-37-4
* Plebe summer at the U.S. Naval Academy: photographs. P. Souza, 2003. ISBN 0-9729426-0-2
* Images of Greatness: An Intimate Look at the Presidency of Ronald Reagan, Triumph Books, 2004. ISBN 1-57243-701-4.
* The Rise of Barack Obama, Triumph Books, 2009. ISBN 1-60078-313-9.
* The President's Photographer: Fifty Years Inside the Oval Office, with John Bredar. National Geographic, 2010. ISBN 1-4262-0676-3.
* Obama: An Intimate Portrait, Little, Brown and Company, 2017. ISBN 0-3165-1258-3.
* Shade: A Tale of Two Presidents, Little, Brown and Company, 2018. ISBN 0-3164-2182-0.

## Referències

* ↑ «Art by Pete Souza». Museum Syndicate. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 gener 2014].
* ↑ «Open for Questions: Pete Souza on White House Photography» (en anglès). The White House Blog, 26-10-2010. [Consulta: 25 gener 2014].

## Enllaços externs

* Página web oficial (en inglés)
* Cuenta oficial de la Casa Blanca en Flickr
# Konstandinos Tsatsos

Konstantinos Tsatsos (en grec: Κωνσταντίνος Τσάτσος) (Atenes, 1 de juliol de 1899 - Atenes, 8 d'octubre de 1987) fou un diplomàtic, professor de dret i polític grec. Va ser president de Grècia entre 1975 i 1980.

## Biografia

Després d'haver-se graduat de la Facultat de Dret de la Universitat d'Atenes, el 1918 va ingressar al cos diplomàtic. Després de completar els seus estudis doctorals (1924 - 1928) a Heidelberg, Alemanya va tornar a Grècia on es va exercir com a professor de dret (1933). El 1941 va ser arrestat i deportat per oposar-se a la dictadura de Ioannis Metaxas. Durant l'ocupació alemanya de Grècia per les tropes alemanyes, va participar de la resistència i després es va traslladar a l'Orient Mitjà, on estava assentat el govern grec exiliat.
Després de la Segona Guerra Mundial, el 1945 va retornar a Grècia i va participar en política, sent ministre per primera vegada. El 1946, va decidir participar més activament de la vida política del seu país, va renunciar al seu càrrec a la Universitat d'Atenes i es va convertir en un membre actiu del Partit Liberal. Després de la formació de la Unió Radical Nacional per Konstandinos Karamanlís, el 1955 es va passar a aquest partit i es va convertir en un dels col·legues més propers de Karamanlis, encara que si bé, ideològicament, ell era un liberal de centre i no un conservador.
Va ser integrant del parlament i va tenir diversos càrrecs ministerials fins a la dictadura ocorreguda entre 1967 i 1974. Sota el primer exercici del càrrec de Primer Ministre de Karamanlís (1955 - 1963) va servir per diversos anys com a Ministre d'Administració Pública. Després de la restauració democràtica el 1974 va ser elegit novament com a membre del parlament i va exercir el càrrec de Ministre de Cultura.
El 1975, va ser elegit President de la República pel parlament, retirant-se després de complir el termini de cinc anys.

## Enllaços externs

* Biografia oficial Arxivat 2012-08-19 a Wayback Machine. (grec)
# Ain Legdah

Ain Legdah (àrab عين لكداح) és una comuna rural de la província de Taounate de la regió de Fes-Meknès. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.422 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ensordiment

S'anomena ensordiment al fenomen fonètic contrari a la sonorització, pel qual un so sonor (en el qual vibren les cordes vocals) es torna sord, per l'acció del so o dels sons contigus.

## Ensordiment en català

En català sol passar:
* Dins d'una paraula, quan una oclusiva sonora o una fricativa sonora van seguides d'una consonant sorda. Exemples: absolució (la b sona [p] sorda).
* Per a totes les oclusives a final de paraula, quan no van seguides d'una paraula començant per una consonant sonora. Exemples: Exemples: "fred" (la d sona [t] sorda); però "fred glacial" (la d sona [d] sonora). També quan van seguides d'una paraula començant per una vocal. Exemples: "fred àrtic" (la d sona [t] sorda).
* Per a totes fricatives a final de paraula quan no van seguides d'una paraula començant per una consonant sonora o una vocal. Exemples: "la mosca brunz tot el dia" (la z sona [s] sorda); però "la mosca brunz mentre dormo" (la z sona [z] sonora). En els dialectes baleàrics es donen més casos, com "arxiv tots els fitxers" (la v sona [f] sorda); però "arxiv els fitxers" (la v sona [v] sonora).
# Pintó

Pintó és el nom dels següents personatges:
* Josep Joan Pintó i Ruiz (Barcelona, 1927), advocat i jurista
* Mireia Pintó (Manresa, 1968) mezzosoprano i cantant d'òpera
* Ramon Pintó i Lliràs (Barcelona, 1805 - l'Havana, 1855), polític i periodista
* Alfonso María de Borbón y Pintó (Valladolid, 1909 - Batalla de l'Ebre, 1938), militar espanyol
* Eduard Calvet i Pintó (Barcelona, 1875 - 1917) empresari i polític
* David Pintó i Codinasaltas (Manresa, 1977) director, traductor i adaptador
# Armer

«Armer» té aquests significats:
Viccionari
# Glòria Marín

«Glòria Marín» té aquests significats:

## Biografies

* Glòria Marín i Moro, escriptora sabadellenca
* Gloria Martín Vivas, advocada i política catalana
# Crist abraçat a la creu (El Greco, Tipus-III)

El tercer Tipus de Crist abraçat a la Creu, segons les tipologies establertes per Harold Wethey, és força diferent dels Tipus anteriors. Han arribat fins als nostres dies tres obres autògrafes d'El Greco, d'aquesta Tipologia, catalogades per Wethey amb els Ns. 59, 59-A i 60.

## Temàtica de l'obra

Com a les Tipologies anteriors, es pot interpretar com un descans en el camí fet per Jesús de Natzaret, camí del Gòlgota, o potser la Creu sigui en aquest cas un símbol de la tasca individual per a suportar les dificultats espirituals quotidianes.

## Anàlisi de l'obra

Signat amb fines lletres cursives gregues, a la base de la Creu.
En aquesta tipologia Jesús no mira endavant sinó que es gira cap enrere, al temps que aixeca l'esguard vers el Cel. Tampoc veiem els dos braços de la Creu, sinó únicament una part d'el braç més llarg, que continuaria fora del quadre, i que queda en posició vertical, subjecte pel braç esquerre de Jesús.
Josep Gudiol i Ricart remarca que l'esguard de Crist està plasmat en un escorç dificilíssim, i tanmateix magníficament resolt, sense distorsió formal, fet que manifesta el total mestratge d'El Greco en el domini del dibuix.
Jesús i la Creu tampoc están situats davant un cel tempestuós com a les versions anteriors. En aquesta versió, veiem un fons neutre, que indica que aquest quadre potser era una guía de meditació, més que no una mera imatge devocional.

## Altres versions del Tipus-III

* Museu de Brooklyn; Nova York; Oli sobre llenç; 64,5 × 53,2 cm.; Ssgnat amb lletres gregues cursives a la Creu, sota la mà.
* Getafe; Comunitat de Madrid; Oli sobre llenç: 67 × 50 cm.; signat a la Creu, sota la mà, amb lletres cursives gregues; deteriorat pel foc, és impossible jutjat la seva qualitat original.

## Còpies

* Indianapolis Museum of Art; Indianápolis; Estats Units d'Amèrica; 23 × 18 cm.; Oli sobre llenç; Escola d'El Greco; Principis del s. XVII; Còpia de només el cap de Crist

## Vegeu també

* Crist abraçat a la creu (El Greco,Tipus-I,Nova York)
* Crist abraçat a la creu (El Greco,Tipus-I,MNAC)
* Crist abraçat a la creu (El Greco,Tipus-II, Museu d'El Prado)

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II); Ediciones Guadarrama, S.A.; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, pp. 56-57.
* ↑ Gudiol, José. Obra citada, pp.154,156 i 161.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra Citada, p.57.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra citada, p.158.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p.57.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p.190.
# Ain Lehjer

Ain Lehjer (en àrab عين لحجر) és una comuna rural de la província de Taourirt, a la regió de L'Oriental, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 8.272 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# L 29

El Carro Veloce 29 o CV 29, reanomenat l'any 1938 com a Carro Armato Leggero 29 o L 29, va ser la primera tanqueta muntada al Regne d'Itàlia, l'any 1929. A causa de les necessitats del Regio Esercito, que preveia una guerra als Alps, la doctrina de tancs italiana es va centrar en l'ús de tancs capaços de moure's bé a alta muntanya.
Els tancs prèviament desenvolupats, com el Fiat 3000, van resultar ser massa pesants. Per això una delegació comercial va adquirir diferents unitats del model de tanqueta britànica Carden-Loyd Mk VI, i una part van ser fabricats localment. Aquesta experiència va servir de base pel desenvolupament d'un blindat propi: el Carro Veloce 33. Juntament amb el Carro Veloce 35, aquestes tanquetes serien el principal vehicle blindat italià fins al començament de la Segona Guerra Mundial.
De les 25 unitats que van adquirir, 4 van ser muntades a Itàlia i rearmades amb una metralladora pròpia, la Fiat-Revelli M1914. El seu ús es va limitar a entrenament i experimentació fins a l'any 1940, quan es van retirar de servei sense haver estat mai utilitzades en combat.

## Referències

* 1 2 3 4 Cappellano i Battistelli, 2012, p. 10.
* 1 2 3 Sweet, 2006, p. 75.
* ↑ Icks, 1967, p. 12.
* ↑ Cappellano i Battistelli, 2012, p. 11.

## Bibliografia

* Icks, Robert. Armour in profile. Carden Loyd Mk. VI Number 16. Profile Publications Ltd., 1967, p. 12 [Consulta: 11 octubre 2018].
* Cappellano, Filippo; Battistelli, Pier Paolo. Italian light tanks 1919–45. 1a ed. Oxford: Osprey Publishing, 2012, p. 48 (New Vanguard nº 191). ISBN 978 1 84908 777 3 [Consulta: 11 octubre 2018].
* Sweet, John Joseph Timothy. Iron Arm: The Mechanization of Mussolini's Army, 1920-1940. 1a ed. Stackpole Books, 2006, p. 240. ISBN 978-0811733519 [Consulta: 11 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Article a wardrawings: Carro Veloce CV.33/Carro Armato Leggero L3 (Tankette/Light Tank) (anglès)
# Eriko Sato

Eriko Sato (佐藤 衣里子, 25 de novembre de 1985) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2003. Va disputar 2 partits amb la selecció del Japó.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2003 | 1 | 0 |
| 2004 | 0 | 0 |
| 2005 | 0 | 0 |
| 2006 | 0 | 0 |
| 2007 | 0 | 0 |
| 2008 | 1 | 0 |
| Total | 2 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
# Piura

«Piura» té aquests significats:
* Regió de Piura, regió i antic departament i del Perú
* Província de Piura
* Piura (ciutat)
# Cœurs croisés

Cœurs croisés és una pel·lícula francesa escrita i dirigida per Stéphanie de Mareuil, estrenada el 1987.

## Sinopsi

En un edifici de la rue Saint-Denis, a París, les parelles es busquen, es fan i es separen. Paulette busca l'amor, la Tina passa de Ferdinand a Thomas, Ferdinand de Tina a Paulette. A la vorera, la Marylou "treballa", mentre Fano l'estima. Els cors es creuen...

## Repartiment

* Caroline Loeb : Paulette
* Roger Miremont : Ferdinand
* Julie Jézéquel : Tina
* Bernard Farcy : Fano
* Hammou Graïa : Hadj
* Tonie Marshall : Ninie
* Laure Tran : Marylou
* Cécile Corre : Lucie
* Anton Nicoglou : Thomas
* Valérie Gillaumin : Cathy
* Chantal Grunberg : Doris
* Françoise Huguet : Lily
* Éric Do : Do
* Paul Andrieu : Maurice
* Camille Clavel : Victor
* Naïl Saoud : Toto

## Distincions

* Fou exhibit a la secció paral·lela al 40è Festival Internacional de Cinema de Canes

## Referències

* ↑ Coeurs croisés a premiere.fr
* ↑ Stéphanie de Maureil al web del festival de Canes
# D'A Film Festival Barcelona

El D'A Film Festival se celebra cada primavera a Barcelona i proporciona als espectadors un repàs de l'actualitat cinematogràfica mundial, oferint als espectadors la possibilitat de gaudir de la cinematografia contemporània millor valorada. En el festival es projecten una sèrie d'obres de llarg recorregut internacional, èxits i premis de crítica i públic, combinades amb propostes de nous talents i cinematografies, tant internacionals com locals. El D'A Film Festival va celebrar la seva primera edició el 2011.
El D'A Film Festival s'ha convertit en un esdeveniment imprescindible per gaudir del millor cinema independent i d'autor que es fa actualment en el món, i combina les projeccions amb la presència de directors i el diàleg amb el públic a través d'una sèrie de xerrades i tallers oberts a tothom.
El festival és una iniciativa de Noucinemart, una difusora audiovisual especialitzada en la promoció i difusió de cinema contemporani. L'equip està format per professionals amb una llarga experiència en l'organització de diverses activitats cinematogràfiques, com el BAFF - Festival de Cinema Asiàtic de Barcelona i el programa de cinema inèdit Cineambigú.

## Referències

* ↑ «Sobre el D'A» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «D'A Film Festival Barcelona | Cicles». CCCB. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ «D'A: un festival de cinema independent, a casa». TV3, 27-04-2020. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ Miró, Francesc. «Odiseas juveniles, lagartos y surrealismo: nueve películas imprescindibles del D'A Film Festival Online». [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ El cine independent se cita a Barcelona al D'A Film Festival, El País, 14 d'abril de 2021

## Enllaços externs

* D'A Film Festival a catalanfilms
* D'A Film Festival a Filmin
# Dalmau Llebaria i Torné

Dalmau Llebaria i Torné (Falset, 5 d'octubre de 1877 – Tarragona, 22 d'agost de 1936) va ser un prevere, plebà de l'església de Santa Maria de Montblanc entre els anys 1935 a 1936. Va prendre possessió del càrrec el setembre de 1935 i va dur a terme una gran activitat pastoral i apostòlica malgrat el poc temps que va exercir la seva missió; a més va compartir les funcions de plebà amb les de regent de l'església de Sant Miquel de Montblanc. Detingut a Montblanc els primers dies de la Guerra Civil espanyola fou assassinat a Tarragona el 22 d'agost, junt amb els beneficiats de Santa Maria Mn. Joan Farriol i Mn. Josep Rosselló, ambdós fills de la vila ducal de Montblanc.

## Bibliografia

* Grau i Pujol, J. M.; Badia i Batalla, F. Diccionari Biogràfic Històric de Montblanc, Montblanc, 2008
# Cultura boian

La cultura de Boian (datada del 4300–3500 aEC), també coneguda com a cultura Giuleşti-Marica o cultura Marita, és una cultura arqueològica del neolític del sud-est d'Europa. Es troba principalment al llarg del curs inferior del Danubi, en el que és ara Romania i Bulgària i, per tant, pot ser considerada una cultura danubiana.

## Geografia

La cultura de Boian es va originar en la planúria de Valàquia, al nord del riu Danubi, al sud-est de Romania. En el seu apogeu, la cultura es va expandir per incloure els assentaments a la planúria Bărăgan i el delta del Danubi a Romania, Dobruja a l'est de Romania i al nord-est Bulgària, la planúria del Danubi i les muntanyes Balcans a Bulgària. L'extensió geogràfica de la cultura va passar l'oest del riu Jiu fins a la frontera de Transsilvània, en el centre-sud de Romania, cap al nord fins a la branca Chilia del delta del Danubi, al llarg de la frontera romanesa amb Ucraïna i la costa del mar Negre, i tant al sud com a les muntanyes Rhodope i al mar Egeu a Grècia.

## Referències

* ↑ Peregrine, Peter Neal. «Subtraditions: Boian III (Vidra Phase) - Boian IV (Spantov Phase or "Transitional")». A: Encyclopedia of Prehistory. Europe, Volume 4. Nova York: Springer, 1 octubre 2001, p. 359. ISBN 0306462583. OCLC 60343445. «Published in conjunction with the Human Relations Area Files at Yale University»
# Atlanta (Missouri)

Atlanta és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2010 tenia 385 habitants.
Segons el cens del 2000, Atlanta tenia 450 habitants, 173 habitatges, i 129 famílies. Va ser incorporat al catastre el 1858 i des de 1868 té una oficina de correus.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Atlanta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Macon County Place Names, 1928–1945». The State Historical Society of Missouri. Arxivat de l'original el 24 juny 2016. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Forte, Jim. «Post Offices». [Consulta: 30 octubre 2016].