OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Helena Josefsson

Helena Josefsson, de nom complet Helena Marianne Jossefsson, és una cantant i compositora de Suècia. Va néixer el 23 de març de 1978 a Kalmar. Més coneguda a l'àmbit internacional per la seva col·laboració amb Per Gessle de Roxette.

## Bandes i cors

Josefsson va començar la seva carrera musical el 1996 amb grups com ara: ‘’Jive with Clive’’, ‘’Plastic Soul'’, ‘’Ewing. 1’’ o ‘’The Good Mornings'’. Després formaria part de la banda ‘’Sandy Mouche’’ amb alguns companys amb els quals ja havia estat. Fins ara han enregistrat un E.P. i dos albums: White Lucky Dragon (2004) i and poems for the unborn (2006). Des del 2007 treballant en el tercer CD. A més a fet els cors de cantants suecs i estrangers: The Ark, Righteous Boy, ‘’Swan Lee’’, ‘’Doug Wyatt’’, ‘’Justin Winokur’’, Junior Senior, ‘’The Margarets'’, ‘’Arash’’, ‘’Metro Jets'’, ‘’Brainpool'’, Andreas Johnson, Sebastian Karlsson, Hideki Kaji o Gyllene Tider.

## Amb Per Gessle

Darrerament després de col·laborar al costat de ‘’Gyllene Tider’’, va iniciar una relació amb Per Gessle, la part masculina del grup Roxette. Participant amb ell, sense limitar-se a fer els cors. Ha participat en els darrers quatre discos: Mazarin, Son of a Plumber, En Händig Man i Party Crasher.

## Carrera en solitari

El 2007, ‘’Helena’’ gravaria el seu primer treball, Dynamo. Produït per Christoffer Lundquist. L'àlbum té tretze temes i tres senzills, realitzant concerts per tota Suècia.
El 2008 gravaria el seu segon CD amb Christoffer encara no publicat.

## Enllaços externs

* Gessle.com Per Gessle website
* Roxette.se, Roxette website
* Web oficial d'Helena josefsson
# Francesc Darder

Francesc Darder és el nom dels següents personatges:
* Francesc Darder i Barrich (Sant Feliu de Guíxols, ca. 1660 - Barcelona, 4 de gener de 1731), cirurgià de l'Hospital de la Santa Creu de Barcelona.
* Francesc Darder i Llimona (Barcelona, 2 d'octubre de 1851 – Barcelona, 8 d'abril de 1918), veterinari i metge, a més d'aficionat per la història natural, el col·leccionisme i la taxidèrmia.
# Atelopus palmatus

Atelopus palmatus és una espècie d'amfibi que viu a l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Coloma, L.A., Lötters, S. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Atelopus palmatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 d'abril del 2008.
# Sant Sebastià i Sant Isidre de Selvanera

Sant Sebastià i Sant Isidre de Selvanera és l'església parroquial de Selvanera, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita església de dues naus laterals i una central. A la façana principal, la que dona a la plaça, hi ha una entrada amb arc rebaixat i porta de fusta. A sobre hi ha una fornícula buida. Més a sobre hi ha una obertura circular. Campanar d'espadanya d'una sola obertura i campana a l'interior. La coberta és de volta de llunetes. Hi ha dues capelles laterals.

## Referències

* ↑ «Sant Sebastià i Sant Isidre de Selvanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Cilindre de doble efecte

En pneumàtica, un cilindre de doble efecte és aquell on l'aire comprimit exerceix la seva acció en les dues cambres del cilindre, d'aquesta forma pot realitzar el treball en els dos sentits del moviment. El cilindre realitza la cursa d'avanç en aplicar l'aire comprimit a la cambra posterior i comunicar la cambra anterior amb l'atmosfera. La cursa de retrocés s'efectua aplicant aire a pressió en la cambra anterior i comunicant la cambra posterior amb l'atmosfera. El camp d'aplicació dels cilindres de doble efecte és molt més extens que el dels cilindres de simple efecte, ja que permeten realitzar el treball en ambdós sentits, no es perd força perquè no s'ha de comprimir cap molla i s'aprofita tota la longitud del cos del cilindre com a cursa útil. En canvi tenen com a inconvenient que consumeixen una doble quantitat d'aire.

## Referències

* ↑ Cilindros de simple y doble efecto a Conceptos básicos de la neumática
* ↑ «Cilindro de doble efecto». Arxivat de l'original el 2016-08-26. [Consulta: 8 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Cilindre de doble efecte, Departament dl'Electricitat i Electrònica de l'Institut Lacetània de Manresa
# Noah Schnapp

Noah Schnapp (Scarsdale, Nova York, 3 d'octubre de 2004) és un actor nord-americà conegut per la seva interpretació de Will Byers en la sèrie de ciència-ficció produïda per Netflix Stranger Things, i per la seva doblatge de veu de Charlie Brown a The Peanuts Movie.També va aparèixer en la pel·lícula de Steven Spielberg de 2015 Bridge of Spies. Va tornar per a la segona temporada de Stranger Things, que es va estrenar el 27 d'octubre de 2017.

## Filmografia
### Pel·lícules

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2015 | Bridge of Spies | Roger Donovan | Completada |
| 2015 | The Peanuts Movie | Charlie Brown | Voz |
| 2016 | Angry Birds: la película | Jay | Voz |
| 2017 | We Only Know So Much | Otis Copeland | Completada |
| 2017 | The Circle | Lucas | Completada |
| 2020 | Hubie halloween | Tommy | Completada |

## Sèries

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2016–present | Stranger Things | Will Byers | Screen Actors Guild Award for Outstanding Performance by an Ensemble in a Drama Series |

## Altres crèdits
### Videojocs

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2015 | The Peanuts Movie: Snoopy's Grand Adventure | Charlie Brown | Voz |

### Vídeos musicals

| Any | Títol | Artista |
| 2016 | "LA Devotee" | Panic! at the Disco |
# Sant Oleguer

«Sant Oleguer» té aquests significats:
* Sant Oleguer de Barcelona (Barcelona, segle xi - 1137), bisbe de Barcelona i arquebisbe de Tarragona
* Carrer de Sant Oleguer, carrer del Raval de Barcelona
* Església de Sant Oleguer, església parroquial de Sabadell dissenyada per Santiago Casulleras la dècada del 1950
* La Bassa de Sant Oleguer, parc aquàtic recreatiu de Sabadell
* Masia de Sant Oleguer, monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental)
# Helena Leiva de Holst

Helena Leiva de Holst (Santa Cruz de Yojoa, 5 d'octubre de 1897 - San Pedro Sula, 23 d'agost de 1978) va ser una socialista hondurenya que va viatjar a la Xina i a la Unió Soviètica per estudiar marxisme. La seva política d'esquerres la va portar a l'exili a Guatemala, on va participar en causes feministes. En la dècada de 1950, Che Guevara va viure amb ella i li va dedicar part de la seva poesia. Quan el cop d'estat patrocinat per United Fruit va enderrocar al president guatemalenc Jacobo Árbenz, Leiva es va exiliar a Mèxic. Finalment va poder tornar a Hondures a finals de la dècada de 1960.

## Biografia

Leiva Ferrera va néixer el 5 d'octubre de 1897 a Santa Cruz de Yojoa, Departament de Cortés (Hondures), filla d'Emilio Leiva i de Florinda Ferrera. Leiva era neta del president hondurenc Ponciano Leiva. Quan era nena, es va mudar a San Pedro Sula per als seus estudis i va ser allà on es va casar amb l'empresari alemany Henry Holst. A causa de les seves opinions polítiques d'esquerra, Leiva es va veure obligada a exiliar-se a Guatemala. Leiva havia viatjat tant a la Xina com a la Unió Soviètica per estudiar marxisme i, a més, donava suport a les causes feministes, assistint al Primer Congrés Interamericà de Dones, celebrat a la Ciutat de Guatemala l'any 1947. També va ser una de les líders de l'Aliança de Dones.
Leiva va continuar amb la seva militància, proporcionant allotjament al Che Guevara, que estava tan captivat en ella que descrivia la seva filosofia com a "propera al comunisme" i li va dedicar un poema el 1954, "Invitació al camí". A mitjans de juliol de 1954, va ser detinguda durant el cop d'estat de United Fruit contra el president guatemalenc Jacobo Árbenz[4] i va ser exiliada a Mèxic. Després de molts anys de viure a l'exili, finalment va poder tornar a la seva terra i va viure a San Pedro Sula durant la resta de la seva vida.
Helena Leiva va morir el 23 d'agost de 1978 a San Pedro Sula, al departament de Cortés, Hondures.

## Referències

* 1 2 3 Gonzalez Paredes. «Helena Leiva de Holst, Mitad Antorcha, Mitad Mujer». Cronicas de Honduras, 28-01-2014. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ "Anderson (2010)", p 126
* ↑ Flores Asturias. «Las Mujeres no Votan Porque Sí: Congreso Interamericano de Mujeres, 1947». Politica y Sentido Comun. Ricardo Flores Asturias, 06-06-2011. [Consulta: 19 juny 2015].
* ↑ Manfredi (h) «El Rastro del Invasor. Biografía del Che Guevara». El Rastro del Invasor. El Rastro del Invasor, 31-08-2014. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ Che Guevara: A Revolutionary Life. Grove/Atlantic, Inc., 2010, p. 139. ISBN 978-0-802-19725-2.
* ↑ "Anderson (2010)", p 120
* ↑ «Presentan en Guatemala compilación de poesía del Che | La Gente | Radio La Primerísima». www.radiolaprimerisima.com. Arxivat de l'original el 2020-03-18. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ "Anderson (2010)", p 145
* ↑ "Anderson (2010)", p 154
# Francesc Dalmau I de Rocabertí

Francesc Dalmau I de Rocabertí i de Sarriera fou vescomte de Rocabertí entre 1567 i 1592.

## Núpcies i descendència

Francesc Dalmau es va casar tres vegades:
* Elionor de Boixadors
* Elionor Desmiquel
* Praxedis de Pacs, amb qui va tenir:
** Francesc Jofre I de Rocabertí, vescomte de Rocabertí.
** Elisabet, casada amb Joan de Boixadors, comte de Savallà.
** Violant
** Maria Praxedis, casada amb Llús Descatllar, senyor de Besora.
* Fills legítims però de mare desconeguda:
** Gaspar.
** Hipòlita, morta el 1624 que fou monja.
# Antônio Dias dos Santos

Antônio Dias dos Santos, conegut com a Toninho, (7 de juny de 1948 - 8 de desembre de 1999) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ Toninho, Fitxa a Soccerway
* ↑ Antônio Dias dos Santos a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Antônio Dias dos Santos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Todos os brasileiros - 1978» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Sant Romà de les Arenes

Sant Romà de les Arenes o Sant Romà de Sidillà (o Sant-romans o Sant Romanç) és una església preromànica del municipi de Foixà (Baix Empordà). Està situat en l'extrem sud del poblat de Sidillà. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església preromànica de Sant Romà és una de les poques restes visibles del poble, segurament d'origen alt medieval, que quedà soterrat per les arenes fixades per pins, prop del riu Ter El poblat i la parròquia de Sidillà, són documentats el segle xii i XIV com a possessions del Bisbat de Girona. No se sap el moment en què van quedar abandonats. Caldria una campanya d'excavacions per precisar-ho.
L'església de sant Romà, cegada també per les arenes fins fa pocs anys, és de petites dimensions, té una sola nau amb un arc toral i absis trapezoïdal i coberta amb volta de canó de ferradura incipient. La porta d'accés al mur S i una altra, de molt petita al N posseeixen també l'arc de lleugera ferradura. Les finestres són força deteriorades. En època posterior s'obrí una porta a la façana W amb muntants de carreus irregulars. L'aparell és petit i irregular i només a les cantonades i als muntants de les obertures apareixen lloses una mica més grans, a la nau trobem també opus spicatum. A l'interior, dos murets o basaments de pedra, perpendiculars a cada mur de la nau i que deixen un pas entre ells han fet pensar als historiadors que feien funció de tancament del presbiteri.
Les opinions són diverses quant a datació de l'edifici: Joan Badia i Homs el situa entre els segles vii i viii, Xavier Barral i Eduard Junyent el consideren del segle x. La manca de documentació i una excavació sistemàtica fan difícil donar-ne la cronologia. El que és cert, però, és que es tracta d'un edifici anterior al romànic.
A 100 metres al nord hi ha part de l'antiga església de Sant Sebastià de les Arenes, que va aprofitar un monument funerarai de l'època romana.

## Història

És un temple preromànic, probablement dels segles X-XI; tanmateix, no apareix documentat fins als segles xiii i xiv, època final del poblat de Sidillà, que quedà abandonat a partir d'aleshores. L'estiu del 1973 uns estudiants van netejar parcialment l'interior, i el 1983 el Servei de Restauració de Monuments de la Diputació de Girona va portar a terme obres de desenrunament i consolidació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Romà de les Arenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Galeria d'imatges

* Entrada principal
* Interior des de la porta principal
* Interior amb la porta principal al fons

## Vegeu també

* Llista d'esglésies romàniques del Baix Empordà
# Cilindroleberídids

Els cilindroleberídids (Cylindroleberididae) són una família de crustacis ostracodes que presenten una gran diversitat morfològica.

## Característiques

La característica que els defineix són les 7 a 8 parells de brànquies foliàcies que posseeixen en la part posterior del cos. Altres característiques comunes a totes les espècies de la família són unes «barbes de balena» en tots dos maxil·lars i un cinquè apèndix, un coxal en forma d'espasa (endita de la mandíbula), i pels trienides a l'endita basal de la mandíbula.

## Taxonomia

La família Cylindroleberididae inclou 275 espècies en cinc subfamílies:
* Subfamília Asteropteroninae Kornicker, 1981
* Subfamília Cyclasteropinae Poulsen, 1965
* Subfamília Cylindroleberidinae Müller, 1906
* Subfamília Macroasteropteroninae Karanovic & Lörz, 2012
* Subfamília Macroasteropteroninae Karanovic & Lörz

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Cylindroleberididae Müller, 1906». [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 19 agost 2021].
# Sant Nicolau de Madrid

L'església de Sant Nicolau de Bari o Los Servitas es troba a la plaça de San Nicolás de Madrid (Espanya) i és una de les esglésies més antigues de la ciutat i actualment parròquia de la comunitat italiana.

## Història

L'església de Sant Nicolau de Bari està nomenada en el Fur de Madrid de 1202 com una de les parròquies de la ciutat. Actualment és una de les esglésies més antigues de Madrid, després de l'enderrocament de l'església de Santa Maria de l'Almudena, títol que disputa amb l'ermita de Santa Maria l'Antiga. Les restes arqueològiques conservades i la seva situació fan pensar que va poder ser una mesquita musulmana. El més probable és que la seva construcció dati del segle xii, ja que la seva torre, declarada monumento nacional en 1931 i situada al sud de l'edifici, té totes les característiques de ser un campanar mudèjar d'aquella època. La nau i capelles van ser reformades al segle xvii.
En la restauració de l'any 1805, l'església de Sant Nicolau va perdre el rang de parròquia en favor de la veïna d'El Salvador pel que l'edifici va quedar abandonat fins que el 1825 va ser cedit a la congregació de l'ordre Tercera de Servites, els qui van restaurar i van condicionar el temple. En 1842 a causa de la demolició de la parròquia d'El Salvador, va retornar la parroquialitat a Sant Nicolau, però l'any 1891 es va tornar a traslladar a la que havia estat església de l'hospital d'Antón Martín al carrer Atocha, avui parròquia del Salvador i Sant Nicolau, quedant el vell edifici com a església de Sant Nicolau dels Servites, nom amb el qual és coneguda actualment.
A la fi del segle xx es van executar intervencions destacades, sent la principal la realitzada el 1983. En algunes d'aquestes intervencions es va realitzar la substitució de la pedra, que devia estar molt deteriorada, a la zona de l'absis, on s'aprecien acabats diferents a la pedra original.

## Referències

* ↑ «Iglesia San Nicolás de Bari de los Servitas» (en castellà). Ajuntament de Madrid. [Consulta: 18 abril 2016].
# Haplochromis teegelaari

Haplochromis teegelaari és una espècie extinta de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles podien assolir els 10,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es trobava al llac Victòria (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* van Oijen, M.J.P., J. Snoeks, P.H. Skelton, C. Maréchal i G.G. Teugels, 1991. Haplochromis. p. 100-184. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Frontera entre l'Iran i Bahrain

La frontera entre l'Iran i Bahrain és la frontera marítima internacional que separa l'Iran de Bahrain. Està situada al golf Pèrsic. En juny de 1972 es va formalitzar mitjançant un tractat una línia de demarcació en quatre punts:
* Punt (1) 27° 00' 35" 51° 23' 00" (trifini amb Qatar)
* Punt (2) 27° 02' 46" 51° 05' 54"
* Punt (3) 27° 06' 30" 50° 57' 00"
* Punt (4) 27° 10' 00" 50° 54' 00" (trifini amb l'Aràbia Saudita)

## Referències

* ↑ PDF Agreement concerning Delimitation of the Continental Shelf between Iran and Bahrain,

## Enllaços externs

* LIS No. 58 - Bahrain (BA) & Iran (IR) 1974 - US Department of State
# Sant Romà de Tavèrnoles

Sant Romà de Tavèrnoles és un despoblat al terme municipal de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà. És al sud del terme municipal, en els vessants orientals de la Pica de l'Àliga, enlairat a 1.208 m i dominant la riba dreta de la Noguera Pallaresa. Tot i que el 2011 hi havia un habitant censat, actualment cal considerar-lo despoblat, atès que no hi viu ningú i les cases són totes en ruïnes. El poble tenia l'església de Sant Quirze de Sant Romà de Tavèrnoles, amb campanar d'espadanya, avui dia mig enrunat. A part de l'església, formaven el poble les cases de Ca l'Andreu, Cal Batlle, Cal Blasi i Cal Malló. Als afores del poble hi havia l'antiga abadia benedictina del monestir de Sant Pere de Vellànega ja esmentada l'any 969 i de la qual avui queden ben poques restes, a les Bordes de Vellànega.
El poble pren el nom de l'antiga parròquia, advocada a sant Romà; la segona part, Tavèrnoles, és un mot d'origen romànic, del llatí tabernulas (botiguetes). Malgrat l'actual migradesa del poble, la memòria popular del país conserva el nom de fins a tretze cases, la majoria de les quals avui dia [2012) són enrunades. Estaven disposades de forma longitudinal en un coster arrecerat del vent del nord. Les cases del poble eren: Casa Andreu, Casa Batlle, Casa Blasi, Casa Curiós, Casa Felip, Casa Forn, Casa Jepó, Casa Malet, Casa Malló, La Rectoria, Casa Sabiel, Casa Sèrio i Casa Toni.
Pascual Madoz dedica un article del seu Diccionario geográfico... a San Romá de Tabernoles. Hi diu que és una localitat del districte municipal de Llavorsí, situada en el vessant d'una muntanya molt alta, amb clima molt fred. Tenia en aquell moment 9 cases i l'església de Sant Quirze, annexa de la parròquia de Rodés. El territori és fluix, pedregós i muntanyós. S'hi collia sègol, patates i herba. Hi havia bestiar de tota mena, especialment vacum i cacera de llebres i de perdius. Comptava amb 6 veïns (caps de casa) i 26 ànimes (habitants).

## Referències

* ↑ Romaní, Daniel «Pobles despoblats». Diari Ara [Barcelona], 13-10-2011, p.30-31 [Consulta: 13 octubre 2011].
* ↑ Coromines, Joan. «Sellui». A: Onomasticon cataloniae. VI Sal - Ve. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona La Caixa, 1997. ISBN 84-7256-854-7.
* ↑ Montaña, Silvio. Noms de cases antigues de la comarca del Pallars Sobirà. Espot: Silvio Montaña, 2004. ISBN 84-609-3099-8.
* ↑ Madoz, Pascual. Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz, V. 1. Edició facsímil (1985). Barcelona: Curial Edicions Catalanes. ISBN 84-7256-256-5.

## Bibliografia

* Barbal, Maria. «Sant Romà de Tavèrnoles». A: Camins de quietud. Barcelona: Edicions 62, 2002 (3a edició) (No ficció, 6). ISBN 84-297-4894-6.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Llavorsí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Romà de Tavèrnoles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Francesc Mas

La Casa Francesc Mas és un edifici del municipi de Granollers (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de parets mitgeres, que té planta baixa i dos pisos. Façana plana arrebossada; portal d'entrada amb arc de mig punt de grans dovelles, balcó amb arc pla i llinda d'una sola peça al primer pis. Al segon, hi ha una finestra d'arc pla amb ampit.

## Història

El segle xvi ha estat qualificat com el segle d'or de la ciutat amb uns grans excedents econòmics, producte de la gran activitat que visqué la vila al caliu del seu mercat, centre d'intercanvi comercial de la comarca. La ciutat creix i el nucli emmurallat medieval es fa insuficient. En aquest segle pren volada la primera expansió fora muralles, de forma lineal, seguint el camí ral, formant els ravals del carrer Corró, al nord, el de Barcelona al sud. Aquesta casa pertany a la xarxa de noves construccions d'aquest segle, amb edificis tan importants com la Porxada i el Convent de Sant Francesc, de frares mínims.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Francesc Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Sariya

Sariya fou una regió del país dels kashka, situada al nord-est d'Anatòlia. Rebia el seu nom d'un riu, possiblement el que avui en dia es coneix com a Gökırmak, i estava situada prop de la fortalesa d'Almina, restablerta pel rei Subiluliuma I.

## Referències

* ↑ Matthews i Glatz, 2009, p. 62.

## Bibliografia

* Matthews, R.; Glatz, C. «The historical geography of north-central Anatolia in the Hittite period: texts and archaeology in concert» (en anglès). Anatolian Studies, 59, 2009, pàg. 51–72. DOI: 10.1017/S0066154600000879.
# Haakon el Roig

Haakon el Roig (Håkan), rei de Suècia segons la tradició, aproximadament en el període de 1070 a 1079, deu el seu àlies al color del seu cabell. Ascendí al poder reial després que el rei anterior, Halsten Stenkilsson, es negara a realitzar sacrificis als déus nòrdics. Suècia, en aquest temps, es trobava dividida en tres faccions: d'una banda, els suecs pagans, d'una altra, els suecs cristians, i en acabant els cristians de Västergötland. Possiblement, al mateix temps que Haakon, hi havia un altre rei, Anund Gårdske, que hauria governat als suecs pagans en la primera meitat del 1070, mentre que Haakon era rei dels suecs cristians, i Halsten juntament amb el seu germà Inge governaven a Västergötland.
Poc se sap del regnat i la família de Haakon, només que devia ser fill il·legítim del rei Stenkil, i que es casà amb la vídua del rei Eric el Pagà.
En una pedra rúnica de l'illa Adelsö, al llac Mälaren, s'esmenta el nom del rei Haakon i és la primera vegada que la paraula rei està documentada a Suècia.

## Referències

* ↑ Haakon el Roig en Nordisk familjebok.
* ↑ Martina Sprague, Norse Warfare: The Unconventional Battle Strategies of the Ancient Vikings, Hippocrene Books, 2007, ISBN 0781811767 p. 173.