OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# ROUGE (mètrica)

ROUGE, o Recall-Oriented Understudy for Gisting Evaluation, és un conjunt de mètriques i un paquet de programari utilitzats per avaluar el resum automàtic i el programari de traducció automàtica en el processament del llenguatge natural. Les mètriques comparen un resum o traducció produït automàticament amb una referència o un conjunt de referències (produït per humans) resum o traducció.

## Mètriques

Les cinc mètriques d'avaluació següents estan disponibles.
* ROUGE-N: solapament de n-grams entre el sistema i els resums de referència.
** ROUGE-1 es refereix a la superposició d'unigrames (cada paraula) entre el sistema i els resums de referència.
** ROUGE-2 es refereix a la superposició de bigrames entre el sistema i els resums de referència.
* ROUGE-L: estadístiques basades en la subseqüència comuna més llarga (LCS). El problema de subseqüència comú més llarg té en compte la similitud de l'estructura a nivell de frase de manera natural i identifica automàticament els n-grams de seqüència més llargs.
* ROUGE-W: estadístiques basades en LCS ponderades que afavoreixen els LCS consecutius.
* ROUGE-S: estadístiques de co-ocurrència basades en Skip-bigram. Skip-bigram és qualsevol parell de paraules en l'ordre de la frase.
* ROUGE-SU: estadístiques de co-ocurrència basades en unigrames i salt-bigram.

## Referències

* ↑ «An intro to ROUGE, and how to use it to evaluate summaries» (en anglès), 26-01-2017. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Briggs, James. «The Ultimate Performance Metric in NLP» (en anglès), 02-09-2021. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ Chiusano, Fabio. «Two minutes NLP — Learn the ROUGE metric by examples» (en anglès), 04-08-2023. [Consulta: 1r octubre 2023].
* ↑ «ROUGE - a Hugging Face Space by evaluate-metric» (en anglès). [Consulta: 1r octubre 2023].
# Sophie Divry

Sophie Divry, nascuda a Montpeller l'any 1979, és una escriptora francesa. Viu a Lió. Entre el 2004 i el 2010 va ser periodista al diari La Décroissance. Es declara feminista i defensa la teoria que la literatura neix en moments d'adversitat. El 2014 va rebre una menció especial del Premi Wepler.

## Referències

* ↑ «El grito de una heroína antipática» (en castellà). El País, suplement "Viernes"/Revista verano, 26-08-2011. [Consulta: 26 abril 2016].

## Bibliografia

* La Cote 400, Montréal-Paris, Canada-France, Éditions Les Allusifs, 2010, 64 p. ISBN 978-2-923682-13-6
       - traduïda a l'anglès amb el títol de The Library of Unrequited Love per Siân Reynolds (ISBN 978-1-78087-051-9), al castellà com a Signatura 400 per María Enguix Tercero. Barcelona : Blackie Books, 2011, 106 p. (ISBN 978-84-93874544) i al català per Patrícia Boldú Ibars, DS edicions, 2012 (ISBN 9788492607914)
# Sint-Martens-Leerne

Sint-Martens-Leerne és un nucli del municipi de Deinze a la província de Flandes Oriental a la regió flamenca de Bèlgica a la riba esquerra del riu Leie. L'1 de gener de 1978 fusionà amb Deinze. El 2009 tenia 1194 habitants per a una superfície de 378 hectàrees.
El primer esment escrit Lederna data de 1192, el 1206 es parla de Lederne Sancti Martini. Era una senyoria que depenia dels senyors de Nevele. Els delmes de l'església de Sant Martí esquien al capítol de Tournai i al rector local.
El municipi és caracteritzat per a prats arenosos i boscs a les parts més alts i prats molls, desguassats per una xarxa densa de recs i petits canals a la vall del Leie. Les terres de conreu van cedir a l'herbassar i la cultura d'àlbers.

## Monuments

* El Castell van Crombrugghe, de la família noble que de 1818 a 1978 quasi sempre va lliurar el burgmestre.

## Persones

* El 1946, el pintor Antoon de Clerck i el futur artista polivalent Hugo Claus hi van llogar una granja.

## Referències i enllaços

* ↑ «Sint-Martens-Leerne (ID: 21387)», De Inventaris van het Bouwkundig Erfgoed, Agència del patrimoni immòbil del govern de Flandes, s.d.
* ↑ «Natuurtypes in de meersen van Sint-Martens-Leerne» Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Natuurinrichtingsproject Latemse meersen, Gent, Vlaamse Landmaatschappij, 2011, pàgina 22
* ↑ Roland Wissaert, «Herinnering aan burgemeester Joseph Van Crombrugghe Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine., Van Crombrugghe's Genootschap, 15 de desembre de 2007 (en catala: In memoriam burgmestre Joseph Van Crombrugghe)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sint-Martens-Leerne
# Solzinons

Solzinons és un indret a cavall dels termes municipals de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, en territori de Torallola, i Salàs de Pallars, en terres de Sensui.
El lloc és a l'entreforc dels barrancs de Vilanova,a llevant, i de Sensui, al sud-oest.

## Etimologia

Joan Coromines explica el topònim Solzina com a l'aglutinació de l'article salat (es) amb la forma olzina, procedent d'alzina per dissimilació. Solzina és, doncs, l'alzina. Solzinons és un derivat diminutiu, amb l'afegitó del sufix -ons a l'arrel del mot primitiu. Els alzinons, doncs, fóra en català contemporani aquest topònim.

## Referències

* ↑ Joan Coromines. "Solzina". A Onomasticon Cataloniae. VII Sal-Ve. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa de Pensions i Estalvis de Barcelona "La Caixa", 1997. ISBN 84-7256-854-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Solà d'Hortoneda

El Solà d'Hortoneda és el nom de dues solanes del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Hortoneda.
La primera es troba al nord-oest d'Hortoneda, a la dreta del barranc de la Masia i a sota i al sud-oest del Feixanc de Tomàs, al nord-est de la Font de l'Escolà.
La segona, a prop i al nord d'Hortoneda, a llevant de l'Horta d'Hortoneda i a ponent i al damunt del Camí del Bosc de Llania i del Camí vell d'Hortoneda a l'Espluga de Cuberes.
En el primer cas, forma una partida rural de 73,8268 hectàrees de matolls i terres improductives, amb algunes oliveres, zones de bosquina i pastures.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 1r juliol 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Stepan Vitvitski

Stepan Porfírovitx Vitvitski (ucraïnès: Степан Порфирович Витвицький) (13 de març de 1884 prop de Stanisławów — 9 d'octubre del 1965 a Nova York, Estats Units) fou un polític ucraïnès, diplomàtic i periodista. Fou el President de la República Popular d'Ucraïna a l'exili (1954-1965).

## Biografia

Stepan Vitvitski va néixer el 13 de març de 1884, a la localitat de Uhòrniki, al costat de la ciutat de Stanisławów, Regne de Galítsia i Lodomèria a Àustria-Hongria (ara Ucraïna). Va estudiar en les Facultats de Dret de les Universitats de Lviv i Viena. Durant els seus anys d'estudiant, Vytvytskyi fou el cap de l'Academic Hromada a Lviv i de l'organització Sitx a Viena. El 1910, va començar la seva pràctica com a advocat a Drogóbitx El 1914, va ingressar a l'organització militar de la Legió de fusellers Sitx ucraïnesos. A partir de 1915-1918, fou un membre de la junta editorial del diari Dila, i un editor al diari Svoboda, tots dos amb base a Lviv.
Si bé fou membre del Partit Nacional Democràtic Ucraïnès (PNDU) l'octubre de 1918, va ser elegit com a secretari de la Rada ucraïnesa nacional de la República Popular d'Ucraïna Occidental (ZUNR). Fou un membre de la Tsentralna Rada de la República Popular d'Ucraïna (RPU) i el secretari estatal d'afers exteriors de l'UPR. Com a secretari de la Rada Nacional Ucraïnesal, va ser membre de la delegació de la ZUNR al Congrés dels Treballadors d'Ucraïna en Kíev, i un membre de la delegació de l'acte de la fusió de la ZUNR i l'RPU el 22 gener del 1919.
Des d'octubre de 1919, fou el cap de les missions diplomàtiques del Directori d'Ucraïna a Varsòvia. Durant algun temps, Vytvytskyi encapçalà la secretaria de Relacions Exteriors en el govern de ZUNR a l'exili a Viena. En 1921-1923, va encapçalar la missió de la ZUNR a París i Londres, per persuadir els governs d'aquests països (França, Regne Unit) per reconèixer l'ocupació del territori oriental de Galítsia per part de Polònia, i ajudà amb el restabliment de la seva independència.
El 1924, va continuar amb l'exercici de la professió d'advocat a Drohóbitx. De 1935-1939, va ser elegit membre del Sejm polonès pel districte de Drohobycz. Amb l'ocupació de Galítxia per part dels bolxevics el 1939, va deixar Drohóbytx i va emigrar cap a l'oest. El 1945, va ser triat com a co-president de la Comissió Central Ucraïnesa d'Emigració a Alemanya. Després de la mort d'Andrí Livitski el 1954, Stepan Vitvitski va ser triat com el president de la República Popular d'Ucraïna a l'exili. Va morir a Nova York el 9 d'octubre de 1965, i va ser enterrat al cementiri de Bound Brook, Nova Jersey.

## Enllaços externs

* ukrainianpresident.org.ua Arxivat 2005-12-16 a Wayback Machine. - Biografia de Stepan Vitvitski (ucraïnès)
| Precedit per: Andrí Livitski | President d'Ucraïna 1954 - 1967 | Succeït per: Mikola Livitski |
# Silius

Silius (en sard, Silius) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 1.384 habitants. Es troba a la regió de Sarrabus-Gerrei. Limita amb els municipis de Ballao, Goni, San Basilio, San Nicolò Gerrei i Siurgus Donigala.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Giuseppe Erriu | Llista cívica |
# Stina Blackstenius

Stina Blackstenius és una davantera de futbol internacional per Suècia, amb la qual ha estat subcampiona olímpica a Rio 2016. A les categories inferiors va ser campiona d'Europa sub-19 al 2015 i màxima golejadora del torneig.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 2012 | Vadstena GIF |
| 2013 - act. | Linköpings FC | 2 Copes, 1 Eurocopa sub-19 |

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-10-19. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ UEFA
# Somavansha

La dinastia Somavansha o Chandravansha (també Aila) és una mitològica nissaga dels kxatriyes Varna (la casta guerrera dirigent) que es deia descendent de la Lluna (Soma o Chandra) mentre que les altres cases dirigents afirmaven descendir del Sol (Surya). Així els somavanshi o Chandravanshi són la dinastia lunar i els suryavanshi són la dinastia solar. La dinastia també anomenada Aila o dels Ailes va governar a l'antiga Índia. El ancestre era Ila i el fundador fou el seu fill Pururavas (conegut com a Aila, que vol dir "fill d'Ila").
El Mahabharata (Sabha Parva: 14) diu sobre els Ailes que "les nombroses línies reals i altres línies ordinàries dels Kshatriya es presentaven com els descendents d'Aila i d'Ikshvaku; els descendents d'Aila, igual que els reis de la branca d'Ikshvaku, es van dividir en cent dinasties separades". Segons el Mahabharata, el progenitor de la dinastia Aila, va governar a Pratishthana, mentre que el seu fill Shashabindu va governar al país de Bahli.

## Referències

* ↑ Paliwal, B. B.. Message of the Purans. Diamond Pocket Books Ltd, 2005, p. 21. ISBN 978-8-12881-174-6.
* ↑ Doniger, Wendy. Splitting the difference: gender and myth in ancient Greece and India. University of Chicago Press, 1999, p. 273. ISBN 978-0-226-15641-5 [Consulta: 25 agost 2011].
# Somatofílacs

Els somatofílacs (grec antic: σωματοφύλακες, somatofílakes, literalment 'guardaespatlles') constituïen la guàrdia d'alt rang de l'antic exèrcit macedoni, al servei del Regne de Macedònia. Eren escollits entre la noblesa macedònia.
Durant els regnats de Filip II i Alexandre el Gran, època en la qual aquesta institució es coneix millor, el seu nombre estava fixat en set homes. A més de servir de guardaespatlles, eren els confidents més propers del rei, i sovint ocupaven també altres càrrecs de rellevància, com generals o quiliarques.

## Somatofílacs de Filip II

El guardaespatlles més conegut de Filip II va ser Pausànies d'Orèstia, que va assassinar-lo l'estiu del 336 aC a l'entrada del teatre d'Eges. Els motius de Pausànies, del que es rumorejava que també havia estat amant de Filip II, no són clars. Quan intentava fugir, va ser mort per tres membres més de la guàrdia de Filip: Pèrdicas, Lleonat i Àtal. Tot i que el nou rei Alexandre va renovar el cos de somatofílacs, els dos primers recuperarien la seva posició uns anys més tard.

## Somatofílacsd'Alexandre

Els set guardaespatlles que va seleccionar Alexandre a l'ascendir al tron van ser Arribes, Ptolemeu, Lisímac de Tràcia, Arístonous de Pel·la, Bàlacros, Demetri, i Pitó d'Eòrdia.
Posteriorment hi hagueren les següents variacions:
* Ptolemeu va morir al setge d'Halicarnàs el 334 aC, mentre comandava dues divisions d'infanteria a l'assalt de la ciutat. Va ser substituït per Hefestió de Pel·la, l'estimat amic d'infància d'Alexandre.
* Després de la batalla d'Issus (333 aC, Bàlacros va ser recompensat amb el títol de sàtrapa de Cilícia. En el seu lloc es va nomenar Menes, que uns anys més tard (possiblement per la seva mort) va ser substituït per Perdicas d'Orèstia.
* El 330 aC Demetri va ser acusat d'haver participat en la consipiració de Filotes per assassinar Alexandre i va ser executat. El seu lloc fou ocupat per Ptolemeu de Lagos (el futur Ptolemeu I d'Egipte)
* Després del setge de Malaves, Alexandre va afegir a Peucestes com a vuitè somatofílac.

## Vegeu també

* Companys
* Argiràspides
* Pezhetairoi
* Immortals

## Bibliografia

* Olivier Battistini et Pascal Charvet (dir.), Alexandre le Grand, Histoire et dictionnaire, Laffont, collection «Bouquins», Paris, 2004 (ISBN 2-221-09-784-X)
* W. Heckel, The somatophylakes of Alexander the Great: Some Thoughts, Història 27 (1978), 224-228
* N. G. L. Hammond, The Various Guard of Philip and Alexander III, Història 40 (1991), 396-418

## Enllaços externs

* Wiki Classical Dictionary - Somatophylax Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine. (en anglès)
* Livius.org - Somatophylax Arxivat 2016-05-21 a Wayback Machine. (en anglès)
# Siriyari

Siriyari fou un estat tributari protegit, una thikana feudatària de Jodhpur o Marwar, establerta pel clan Kumpawat dels rathors el 1635. Thakur Mahesh Das, fill de Rao Kumpa de Marwar, va tenir un fill de nom Thakur Aas Karan, que va rebre l'estat de Digai el 1616; el seu fill gran Thakur Amar Singh el va succeir a Digai i va conquerir Siriyari dels Solanki rajputs en batalla el 1635.

## Llista de thakurs

* Thakur Amar singh 1635-,
* Thakur kesari singh ? - 1665 (fill)
* Thakur roop singh 1665-1706 (fill)
* Thakur hathi singh 1706- ? (fill)
* Thakur suraj mal ? (fill), l'estat fou confiscat per abhai singh de jodhpur
* Thakur sangram singh (fill), se li va restituir l'estat
* Thakur jodh singh ? -1792 (fill)
* Thakur daulat singh 1792-1804 (fill)
* Thakur malam singh 1804-1816, nascut com kunwar malam singh de bhopalsingh ka gurha (fill adoptiu)
* Thakur ratan singh 1816-1862 (fill adoptiu)
* Thakur shivnath singh 1862-1892 (fill)
* Thakur mukund singh 1892-1900 (fill)
* Thakur sadul singh 1900-1936 (germà)
* Thakur nathu singh 1936-? (fill)
* Thakur khangar singh ?-1955 (+1967) (fill)

## Referències

* ↑ Genealogia
# Sirià (desambiguació)

«Sirià» té aquests significats:
* Sirià, dialecte de l'àrab
* Sirià, natural o relatiu a Síria
* Sirià d'Alexandria, filòsof
# Sophie von Kühn

Christiane Wilhelmine Sophie von Kühn (* 17 de març de 1782; † 19 de març de 1797 a Schloss Grüningen, Greußen) va ser la promesa de Friedrich von Hardenbergs (Novalis), filòsof i poeta romàntic alemany. Va morir als 15 anys i ell en va conservar el record en moltes de les seves obres, en especial als Himnes a la nit (1800).
Sophie era la fillastra del capità Johann Rudolf von Rockenthien i filla de Sophie Wilhelmine von Kühn. A Grüningen, avui en dia un agregat de Greußen, el 17 de novembre de 1794 es van trobar per primer cop Sophie, que aleshores tenia 12 anys, i Novalis, que en tenia 22. Novalis va explicar al seu germà Erasmus en una carta que un "quart d'hora" havia decidit sobre la seva vida. El 17 de març de 1795, el dia del seu tretzè aniversari, es va formalitzar un prometatge no oficial amb Friedrich von Hardenberg.
El novembre de 1795 Sophie emmalaltí greument però es va recuperar aparentment. Després de tres operacions difícils (aleshores encara sense anestèsia) entre maig i juliol de 1796, va morir el 19 de març de 1797. L'esquela de la seva família per la defunció de Sophie va aparèixer al Leipziger Zeitung el dissabte 25 de març de 1797.
Sophie tenia dues germanes (Friederike i Karoline) i dos germans (George i Hans von Kühn). També tenia una germanastra del primer matrimoni del seu pare Johann Georg von Kühn, dita Wilhelmine von Kühn i quatre germanastres més del matrimoni de la seva mare amb Johann Rudolph von Rockenthien.

## Referències

* Regula Fankhauser: Des Dichters Sophia, 1997, ISBN 3-412-00397-2
* Historisch - kritische Ausgabe Novalis; Band 5 / 1988

## Enllaços externs

* Brief von Sophie von Kühn an Novalis
* Novalis und Sophie von Kühn Arxivat 2008-03-09 a Wayback Machine. eine Seminararbeit an der HU Berlin
* Novalis: »Hymnen an die Nacht«
# Suimanga de Lina

El suimanga de Lina (Aethopyga linaraborae) és un suimanga, per tant un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae). Habita els boscos de les muntanyes del sud-est de Mindanao, a les Filipines.

## Referències

* ↑ «Suimanga de Lina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Suimanga de Luzon

El suimanga de Luzon (Aethopyga jefferyi) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i vegetació secundària de les terres baixes de Luzon, a les Illes Filipines.

## Taxonomia

Segons el Handbook of the Birds of the World aquesta espècie és en realitat una subespècie del suimanga d'ales d'acer (Aethopyga pulcherrima). El Congrés Ornitològic Internacional versió 11.1, 2021 els considera espècies diferents arran els treballs de Hosner et al, 2013

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ PA Hosner, AS Nyári i RG Moyle. 2013. Water barriers and intra-island isolation contribute to diversification in the insular Aethopyga sunbirds (Aves: Nectariniidae). Journal of Biogeography 40: 1094–1106.
# Super AMOLED

Super Active-Matrix Organic Light-Emitting Diode o Super AMOLED és una tecnologia de pantalla (variant de l'AMOLED) principalment per al seu ús en dispositius mòbils i tablets (vegeu la llista al final per exemples). Comparada amb la primera generació de AMOLED, alguns dels avantatges del Super AMOLED són pantalles més brillants, menor reflexió de la llum solar i menor consum.

## Vegeu també

* AMOLED
* OLED
* LED
* LCD

## Referències

* ↑ «Samsung Smartphones | Technology». Samsung.com, 06-01-2012. [Consulta: 10 octubre 2012].
* ↑ «Super AMOLED». Oled-info.com. [Consulta: 10 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Article about Samsung Galaxy S Arxivat 2010-08-31 a Wayback Machine.
# Suposada perillositat dels forns microones

Els forns microones són forns elèctrics que s'utilitzen per escalfar o descongelar aliments o fins i tot cuinar-hi. El menjar preparat és un gran factor consumidor d'aquests microones com a les llars, restaurants i centre de treball o estudi. Quan el menjar s'escalfa en el microones, les seves molècules es mouen a un ritme molt alt, a causa d'aquest moviment la integritat de l'estructura pateix. Hi ha una deformació de les molècules, per tant alhora de treure l'aliment obtenim un producte amb una estructura molecular completament diferent.
El microones no destrueix els nutrients dels aliments, els forns cuinen els aliments amb unes ones oscil·lants. Aquestes ones escalfen sobretot l'aigua dels aliments perquè la mouen a gran velocitat, és l'aigua la que eleva la temperatura de l'aliment, per això sempre s'escalfa primer el líquid que el sòlid. En resum, les ones d'aquests forns no trenquen els enllaços químics ni tampoc originen canvis moleculars en els aliments.

## Factors perillosos de l'ús del forn microones

* Canvis en l'estructura de l'escorça cerebral.
* El cos no pot digerir l'aliment amb tanta facilitat.
* Promou un desenvolupament negatiu a les hormones femenines i masculines.
* No es digereixen les vitamines i els minerals, aquestes s'adhereixen a les parets dels vasos sanguinis i les articulacions del nostre cos.
* La coagulabilitat de la sang disminueix, de manera que les ferides es curen pitjor.

## Riscs

Oficialment són innocus (inofensius), les ones electromagnètiques que genera no són radioactives i només actuen quan el forn està en funcionament. No obstant això, el seu ús presenta serioses alarmes i la pròpia OMS ha establert mesures de seguretat sobre com és la manera correcta de fer-los servir de manera segura:
* Risc de fuga electromagnètica: la porta ha d'estar ben tancada per evitar contacte electromagnètic amb la persona que ho està manipulant.
* Risc de contaminació alimentària: no distribueix la calor per tot l'aliment, s'ha d'utilitzar varies vegades per garantir que destrueix els microorganismes.
* Risc de cremades: Aconsegueix temperatures molt altes, pot produir un bull en aliments líquids destapats, o en introduir una cullera.
* Risc de contaminació química: s'han d'usar recipients específics, ja que molts de plàstics poden perjudicar-nos a causa de composts tòxics en contacte amb aliments grassos. Són adequats el vidre i la ceràmica, però no el metall.

## Referències

* ↑ «Què són?».
* ↑ «Factors perillosos».
* ↑ «Riscs dels forns microones».
# Teatro Auditorio Buero Vallejo

El Teatro Auditorio Buero Vallejo és un complex teatral situat en el carrer Cifuentes, número 30, de Guadalajara, (Castella - la Manxa), inaugurat el 20 de desembre de 2002. Disposa de la Sala principal amb 1.003 butaques, la Sala Tragaluz amb 133 butaques i un Cabaret Cafè. El nom l'agafa del dramaturg Antonio Buero Vallejo, nascut en aquest capital.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Teatro Auditorio Buero Vallejo (castellà)
# Teatro Baralt

El Teatro Baralt és un equipament teatral situat a l'Avenida 5, amb el carrer 95, diagonal a la plaça Bolívar de Maracaibo, (Veneçuela). Deu el seu nom a l'escriptor Rafael María Baralt. La construcció del primer Teatro Baralt s'inicia el 28 de juliol de 1877 i s'inaugura és el 24 de juliol de 1883. Tenia una capacitat de 400 espectadors. El 1928 és enderrocat i el 19 de desembre de 1932 s'inaugura l'actual teatre, amb una capacitat per a 1.000 espectadors. El 1955, la Universitat del Zulia n'és l'administradora.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2013-07-19 a Wayback Machine.
# Teatro Blanquita de Ciudad de México

El Teatro Blanquita estava situat en un terreny on el 1891 es va construir el Teatro Circo Orrin, un dels sis teatres que existien llavors a Ciutat de Mèxic.
Quan va tancar, el 1906, el "Circo Bell" va continuar les representacions teatrals i d'altres arts escèniques dirigides a les classes populars fins que fou enderrocat el 1910. Dècades més tard en el mateix lloc s'aixecà la “Carpa Margo”. Pel seu escenari varen actuar Dámaso Pérez Prado, Luis Alcaráz, Los Diamantes, Celia Cruz i María Victoria, entre d'altres. La carpa va ser enderrocada el 1958 però dos anys més tard i altre cop per iniciativa de Margo Su, s'inicien les representacions al Teatro Blanquita, que duu aquest nom per la filla de Margo i Félix. Molta gent que visita la ciutat s'acosta a aquest local.
Adreça: Eje Central Lázaro Cárdenas 16 Col. Guerrero CP 06300, Cuauhtémoc, Distrito Federal

## Fonts

* http://carteleradeteatro.mx/2012/el-legendario-teatro-blanquita/
* http://escritores.cinemexicano.unam.mx/biografias/S/SU_margo/biografia.html