OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Guarda

A Guarda és un municipi de la província de Pontevedra, situat a l'extrem sud-oest de Galícia, al límit amb Portugal. Pertany a la comarca d'O Baixo Miño.

## Geografia

Es troba al sud-oest de Galícia, a la desembocadura del riu Miño. Limita al nord i est amb el municipi d'O Rosal, a l'oest amb l'oceà Atlàntic i al sud-est amb Portugal, del qual està separat pel Miño. És accessible per la carretera PO-552 des de Tui i des de Baiona, i des de Caminha per transbordador. Es troba a 50 km de Vigo i 120 de Santiago de Compostel·la.
Els seus cims més alts són el Monte de Santa Trega (341 m) i el Monte Terroso (350 m). Les platges del municipi són: Area Grande, Fedorento, Carreiro, A Lamiña, O Muíño, A Armona i O Codesal.

## Parròquies

* Camposancos (Santa Isabel)
* A Guarda (Santa María)
* Salcidos (San Lourenzo).

## Llocs d'interès

* Castro de Santa Trega
* Església de Santa Maria Asunción
* Convent de San Bieito
* Torre del Rellotge
* Museu del Mar

## Ciutats agermanades

* Santo Domingo, República Dominicana (2005)

## Referències

* ↑ «A Guarda y Santo Domingo estrechan sus lazos a partir de la emigración» (en castellà). Faro de Vigo, 22-10-2006. [Consulta: 24 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina del municipi
# Acroneuria vn-a

Acroneuria vn-a és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults són, generalment, negres amb una brillantor iridescent i tenen el cap i el pronot de color negre brillant. Les ales, els cercs i les antenes també són negres.
* Les ales anteriors de les femelles fan 28 mm de llargària.
* La vagina presenta una bossa membranosa prima alineada al llarg del dors amb fines espines triangulars a prop de l'àpex.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indoxina: el Vietnam.

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Sivec, 2008. Illiesia 4(16):159.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Stark, B.P. & I. Sivec, 2008. New Vietnamese species of genus Acroneuria (Plecoptera: Perlidae). Illiesia, 4(16):154‐160. «PDF». [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Acroneuria zhejiangensis

Acroneuria zhejiangensis és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Àsia: la Xina.

## Referències

* ↑ Pictet, F.J., 1841. Histoire naturelle générale et particulière des insectes névroptères 1:144.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Yang, D. & C. Yang, 1995. A: Wu, H. Insects of Baishanzu Mountain, eastern China 12:59.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 15 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Acaray

«Acaray» té aquests significats:
* Riu Acaray, al Paraguai
* Serra d'Acaray, a Guyana
* Colònia Acaray, població del Paraguai, Departament de l'Alt Paraná
* Central hidroelèctrica d'Acaray, al Paraguai, a Henandarias
* Fortalesa d'Acaray, jaciment arqueològic del Perú
# Adolfo Bautista

Adolfo Bautista Herrera (15 de maig de 1979) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 2010.

## Referències

* ↑ «Bautista, Adolfo». National Football Teams. [Consulta: 19 gener 2017].
# Adolfo Bárcena López

Adolfo Bárcena López fou un jove de Tordera mort d'un tret de la Guàrdia Civil el 20 febrer de 1977 a Hostalrich.
El 20 de febrer de 1977, la colla del jove, de 22 anys, nascut a Guadalajara, havia quedat en un bar d'Hostalric. Anant cap a l'establiment, la víctima i quatre amics van passar per davant de la caserna de la Guàrdia Civil. Bárcena va fer una frenada, “probablement en travessar-se-li un gat al davant del cotxe”. El sergent Juan Guerrero García i el caporal José García Carballo, que es trobaven de guàrdia a l'exterior, es van alarmar pel soroll i van decidir identificar els ocupants del vehicle.
Els guàrdies van seguir el cotxe fins al bar. Quan els joves en van sortir, es van trobar que els guàrdies els esperaven a la porta i van procedir a identificar-los. Bárcena, que no portava la documentació, va sortir per la porta del darrere i va passar per davant del bar amb el seu cotxe, conduint a poca velocitat. Segons els testimonis, els agents el van veure i van començar a perseguir-lo. Un d'ells va barrar-li el pas i, a partir de llavors, els vehicles van deixar de ser visibles. Molt poc després es va sentir un tret i algú va dir “ja l’han mort”. Segons la versió del caporal, autor material del tret, el jove va llançar-se sobre seu i va haver de disparar-li. Més de 3.000 persones van acompanyar en comitiva el fèretre de Bárcena al cementiri de Tordera.
La família i els amics del jove han protagonitzat el documental titulat Ombres de la Transició: el cas d’Adolfo Bárcena, dirigit i produït per Quim Fors i Santi Barrera, estrenat el 2017. Més de quatre dècades després de l'homicidi, la família i amics segueixen demanant justícia i respostes.

## Referències

* ↑ «Ombres de la transició. El cas Adolfo Barcena (DOCUMENTAL COMPLET)». Videograf Girona. Centre d'imatges i documentals de Tordera., 2017.
* ↑ «Torera: sepelio de un joven muerto por un guardia civil» (en castellà). El País, 22-02-1977.
* ↑ «Un documental recorda la mort d'un jove per un tret de la Guàrdia Civil a Hostalric». Nació digital, 22-02-2017.
* ↑ «Familia de joven asesinado hace 40 años reclama justicia y respuestas» (en castellà). La Vanguardia, 16-02-2017.
# Aixot IV Bagratuní (desambiguació)

«Aixot IV Bagratuní» té aquests significats:
* Aixot IV Bagratuní fou el primer príncep de prínceps d'Armènia
* Aixot IV Bagratuní o Aixot IV d'Armènia, rei d'Armènia mort el 928
# Ageo

Crocodile (hangul : 악어 ; RR : Ageo) és una pel·lícula dramàtica de Corea del Sud escrita i dirigida per Kim Ki-duk, estrenada el 1996.

## Sinopsi

Cocodrile, lladre i estafador violent, viu amb el seu pare i un nen jove a la vora d'un riu, sota un pont. Guanya diners anant al fons de l'aigua per recuperar les carteres de les persones que s'han llençat al riu. Fins al dia que salva la vida a una dona que es volia suïcidar. Comença a conviure amb ells, i es crea una relació entre ells ja que només n'hi pot haver una entre persones a la deriva, navegant entre la violència i l'afecte.

## Repartiment

* Jo Jae-hyeon : Crocodile
* Jeon Moo-song
* Ahn Jae-hong
* Yang Dong-jae
* Song Geum-sik
* Han Tae-il

## Sobre la pel·lícula

Crocodile és la pel·lícula de debut de Kim Ki-duk. Fou projecta a França el 13 de març de 2004 al Festival de Cinema Asiàtic de Deauville.

## Referències

* ↑ «[영화단신 김기덕감독 '악어' 개봉]» (en korean). Hankyung, 15-11-1996.
* ↑ Ko, Doo-hyun «[영화주평 '악어'..신인 김기덕감독 데뷔작/새로운 이미지]» (en korean). Hankyung, 22-11-1996.
# Ager

* No s'ha de confondre amb Àger.
L'ager era la terra amb límits a l'antiga Roma. El plural és agri i és oposat al pomerium, límit territorial on s'ubicava la ciutat (civitas).
El pomerium s'organitzava seguint un model hipodàmic, configurat per una xarxa ortogonal que s'estenia fora muralles, per l'ager, un territori fonamentalment agrícola i en el qual es localitzaven les vil·les. Aquest s'estructurava a partir d'eixos paral·lels i perpendiculars que delimitaven parcel·les rectangulars. D'aquesta racionalització territorial, coneguda com a centuriatio, se'n destil·la el model ideal d'organització espacial, pròpia de l'època romana, la qual considerava l'espai urbà i l'espai rural com a unitats indissociables. No obstant això, la parcel·lació del terreny no s'ha d'entendre únicament des d'un punt de vista econòmic, com a mecanisme de planificació, repartiment i gestió de terres, sinó que també responia a fonaments mítics ubicats en l'esfera del sagrat, i vinculats a la manera ideal de concebre i disposar el territori d'una fundació romana. Més enllà d'aquest espai ordenat, s'estenia una zona boscosa, la silva, l'espai no urbanitzat ni afectat per la influència de l'home.

## Alguns tipus d'Ager

* Ager romanus és el territori rural al voltant de la ciutat, que en un principi només era de propietat pública.
* Ager italicus és el territori d'Itàlia
* Ager publicus era la propietat de l'estat romà
* Ager privatus era la terra propietat normalment de famílies patrícies, repartida en lots.
* Ager sacer i ager religiosus eren les terres dedicades al culte
* Ager occupatorius era la terra conquerida i de la que els anteriors ocupants havien estat expulsats
* Ager redditus eren les terres que eren restituïdes als que les havien perdut
* Ager divisus et assignatus era la terra publica assignada per l'estat a persones privades
* Ager mensura comprehensu, la terra delimitada per mesurament
* Ager arcifinius, la terra delimitada naturalment
* Ager quaestorius era la terra pública que era venuda en lots de 50 jugueres
* Ager limitatus era la terra pública delimitada per ser constituïda en colònia o similar
* Ager sanctus o Tèmenos eren a Grècia les terres dedicades als serveis religiosos.

## Referències

* ↑ de Coulanges, Fustel. La Ciudad Antigua (en castellà). EDAF, 1982, p. 353. ISBN 8471664208.
* ↑ Lomas Salmonte, Francisco Javier; López Barja de Quiroga, Pedro. Historia de Roma (en castellà). Ediciones AKAL, 2004, p. 107. ISBN 8446012251.
* ↑ «Restes arqueològiques documentades al subsòl del Mercat de Sant Antoni». Dossier de Premsa. Ajuntament de Barcelona, 26-06-2014. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ Hornblower, Simon (et al.). The Oxford classical dictionary. Oxford: Oxford University Press, 2012, p. 859-860. ISBN 9780199545568.
Viccionari
# Aiktak

Aiktak (en aleuta Ugangax) és una petita illa deshabitada de les illes Krenitzin, un subgrup de les illes Fox de les illes Aleutianes orientals, a l'estat d'Alaska. Fa 2,1 km de llarg i es troba a una seixantena de quilòmetres a l'est de l'illa Akutan. Aiktak és un nom aleuta transcrit pel capità Tebenkov l'any 1852 com "Ostrov Aikhtak". RH Geoghegan va suggerir que el nom deriva de l'aleuta "aikhag", que significa "viatjar o anar de viatge". També es coneix com a Ashmiak.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ U.S. Coast and Geodetic Survey. Bulletin. 36-41. Public domain. U.S. Government Printing Office, 1900, p. 175–.
# Aikinita

L'aikinita és un mineral de la classe dels minerals sulfurs. Va ser descoberta en 1843 prop de Ekaterimburg als Urals (Rússia), sent nomenada així en honor d'Arthur Aikin, geòleg anglès. Sinònims poc usats són: aciculita, aikenita o patrinita.

## Característiques

És una sulfosal de coure, plom i bismut A més dels elements de la seva fórmula, sol portar com a impuresa la plata. Forma una sèrie de solució sòlida amb la bismutinita (Bi₂S₃), en la qual la substitució gradual del coure i el plom per bismut va donant els diferents minerals de la sèrie.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aikinita pertany a «02.H - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb Cu, Ag, Fe, Sn i Pb» juntament amb els següents minerals: friedrichita, gladita, hammarita, jaskolskiïta, krupkaïta, lindströmita, meneghinita, pekoïta, emilita, salzburgita, paarita, eclarita, giessenita, izoklakeïta, kobellita, tintinaïta, benavidesita, jamesonita, berryita, buckhornita, nagyagita, watkinsonita, museumita i litochlebita.

## Formació i jaciments

És un mineral inusual que es forma en vetes per alteració hidrotermal. Sol trobar-se associada a altres minerals com: l'or, la pirita, la galena, la tennantita, la bismutinita, l'enargita, la calcopirita o el quars.

## Referències

* ↑ Aikinite. Webmineral
* ↑ Aikinite. Mindat.org
* ↑ Chapman, E.J. «Aikenite» (en anglès). Practical Mineralogy, Hippolyte Bailliere, Publisher (London), 1843, pàg. 127-127.
* ↑ Mumme, W.G. «Crystal chemistry and proposed nomenclature for sulfosalts intermediate in the system bismuthinite-aikinite (Bi₂S₃-CuPbBiS₃)» (en anglès). American Mineralogist, 61, 1976, pàg. 15-20.
# Achille Essebac

Achille Essebac (29 de gener del 1868 – 1 d'agost del 1936) va ser un escriptor francès conegut principalment per la seva novel·la Dédé, sobre una amistat homoeròtica nefasta entre dos escolars. Essebac era un pseudònim, ja que el seu cognom original, Bécasse, és un mot despectiu per a les oques. Va deixar d'escriure aviat i va caure en l'oblit.
Essebac va ser amic de Jacques d'Adelswärd-Fersen, el qual va defensar de les acusacions d'indecència a causa de l'afecció de Fersen als tableaux vivants a sa casa de l'Avenue de Friedland.
Essebac també va ser fotògraf de nois joves, preferiblement abillats amb vestidures teatrals del Renaixement o l'edat mitjana. Un àlbum descobert el 2008 amb 156 fotografies realitzades per ell es va vendre per 3.500 euros a París.
En la dècada de 1920 i principis de la dècada de 1930, va existir a Berlín un bar gai anomenat Dédé-bar, en honor del personatge més conegut de les seves novel·les.

## Obra publicada

* Partenza... vers la beauté!. París, 1898.
* Dédé. París: Ambert et Cie, 1901 (reeditat el 2008 a França, per l'editorial Quinte-feuilles, i a Alemanya, per l'editorial Männerschwarm)
* Luc. París: Ambert et Cie, 1902.
* L'Élu. París : L'Édition Moderne, Ambert et Cie, 1902.
* Les Boucs, París: Ambert et Cie, 1903.
* Les Griffes, París: Ambert, 1904.
* Nuit païenne, París: Ambert, 1907.

## Referències

* ↑ Féray, Jean-Claude. Achille Essebac, romancier du désir (en francès). París: Quintes-Feuilles, 2008. ISBN 978-2-9516023-9-7.
* 1 2 3 Wintermans, Caspar: "The Rediscovery of Achille Essebac" (en anglès). Gay News, 31-10-2008.
* ↑ Wintermans, Caspar: "The Rediscovery of Achille Essebac". Gay News, 2008-10-31.
* ↑ Féray, Jean-Claude. Achille Essebac, romancier du désir. París: Quintes-Feuilles, 2008. ISBN 978-2-9516023-9-7.
# Ada Vilaró Casals

Ada Vilaró Casals (Prats de Lluçanès, Osona, 1972) és una artista i directora escènica catalana d'acció multidisciplinar, que treballa la performance, el site-specific i l'art comunitari. Ha fet intervencions de llarga durada a l'espai públic, basades en la presència i el silenci, on reivindica el carrer com un lloc de trobada tot propiciant la participació del públic i la comunitat d'un determinat territori per construir un diàleg entre el públic i l'artista.
En les seves peces artístiques integra grups i col·lectius poc visibles, i els dona veu i presència per treure la gent de la seva zona de confort i rutines habituals per crear un espai on reflexionar, compartir, sentir i conviure.
Directora artística del Festival de Creació Contemporània Escena Poblenou de Barcelona i el Festival Itineràncies de Lluçanès. L'any 2015 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona com a directora del Festival de Creació Contemporània Escena Poblenou.

## Creacions

* 2015: Públic Present 24hores
* 2016: urGENTe aMAR
* 2017: urGENTestimar
* 2018: Pas per la Pau

## Referències

* 1 2 Osona.com «Ada Vilaró culmina a la Fira Mediterrània un pelegrinatge pel silenci invocant la pau i la fraternitat». Nació Digital.
* 1 2 Festival 10 Sentidos. «Entrevista a Ada Vilaró sobre Públic, Present 24 hores - V Festival 10 Sentidos», 15-06-2016. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ «Ada Vilaró, protagonista de la jornada pòrtic de la 21a Fira Mediterrània». Osona.com.
* ↑ «Àrtic: Entrevista a Ada Vilaró | betevé». betevé, 17-10-2017.
* ↑ «Festival Escena Poblenou».
* ↑ «La pradenca Ada Vilaró rep la medalla d'honor de la ciutat de Barcelona - Ajuntament de Prats de Lluçanès». Ajuntament de Prats de Lluçanès, 10-12-2015.
* ↑ «Registre Municipal dels honors i les distincions ANY 2015» (PDF). Ajuntament de Barcelona, 2015. [Consulta: 30 octubre 2018].
* ↑ Terrassa, Diari de «El TNT sienta en silencio a Ada Vilaró, durante 24 horas, en la plaza de Salvador Espriu». Diari de Terrassa.
* ↑ «Ada Vilaró presenta la seva acció "Urgente A-mar"». [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Palmer, Carlos Garfella «FiraTàrrega arranca con un concierto de corazones reivindicativo» (en castellà). El País [Madrid], 08-09-2017. ISSN: 1134-6582.
* ↑ FiraTàrrega. «urGENTestimar - Ada Vilaró & Josep Perelló - FiraTàrrega». [Consulta: 16 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Ada Vilaró Casals - Lloc web oficial
# Ada Salas

Ada Salas (Càceres, 1965) és una poetessa extremenya. És llicenciada en filologia hispànica per la Universitat d'Extremadura. Va impartir classes durant dos anys a França, a la Universitat d'Angers i en l'actualitat és professora de secundària en l'especialitat de llengua i literatura espanyola.
La seva obra ha rebut l'atenció de la crítica i és probablement una de les veus més valorades de la poesia espanyola contemporània. Els seus versos han estat recollits en diverses antologies de nova poesia espanyola, com Ellas tienen la palabra (Hiperión, 1997), Poesía española reciente (1980-2000) (Càtedra, 2001) i La otra joven poesía española (Igitur, 2003). La seva poesia, de vers lliure i poemes molt breus i depurats, busca l'essencial i en aquest sentit se la considera seguidora de la línia marcada per José Ángel Valente.
En el seu llibre Esto no es el silencio l'escriptora busca una poesia menys minimalista, amb poemes de major extensió però que no renuncien a una cerca de l'essencial. Amb aquest llibre va guanyar el XV Premi Ricardo Molina-Ciutat de Córdoba.
El seu primer llibre Art i memòria de l'innocent (1988) va obtenir el Premi Juan Manuel Rozas. Amb Variaciones en blanco va aconseguir el Premi Hiperión de Poesia l'any 1994. En la mateixa editorial va publicar les seves dues següents obres: La sed (1997) i Lugar de la derrota (2003).

## Obres

* Arte y memoria del inocente, Cáceres, Universidad de Extremadura, 1988.
* Variaciones en blanco, Madrid, Hiperión, 1994 (Premio Hiperión 1994).
* La sed, Madrid, Hiperión, 1997.
* Lugar de la derrota, Madrid, Hiperión 2003.
* Alguien aquí. Notas acerca de la escritura poética, Madrid, Hiperión, 2007.
* Esto no es el silencio, Madrid, Hiperión, 2008 (Premio Ciudad de Córdoba-Ricardo Molina 2007).
* No duerme el animal. Poesía 1987-2003, Madrid, Hiperión, 2009.
* Limbo y otros poemas, Valencia, Pre-Textos, 2013.

## Referències

* ↑ Blesa, Túa. «Limbo y otros poemas». El Cultural. El Mundo. [Consulta: 28 novembre 2015].
* ↑ «Ada Salas». Editorial Pre-textos. [Consulta: 28 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Video-entrevista a Ada Salas. Instituto Cervantes de Dublin
# Adam Małysz

Adam Henryk Małysz (Wisła, Polònia 1977) és un saltador polonès, guanyador de quatre medalles als Jocs Olímpics d'Hivern i quatre medalles d'or als Campionats Mundials en els salts d'esquí.

## Biografia

Va néixer el 3 de desembre del 1977 a la ciutat de Wisła, població situada al voivodat de Silèsia.

## Carrera esportiva

Małysz començà la seva carrera quan tenia sis anys. El 1994 per primera vegada en la seva vida va ser saltador en la competició de la Copa del Món. També en aquest any, a Innsbruck va guanyar els primers punts de la classificació general d'aquest torneig. El 1996 a la capital de Noruega, Oslo, Adam Małysz va guanyar el primer concurs de la Copa del Món de la seva carrera. El 2001 va guanyar el Torneig dels Quatre Trampolins. La temporada 2001/2002 va guanyar la Copa del Món sent el primer representant de Polònia en la història dels salts.
Va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1998 realitzats a Nagano (Japó), on finalitzà 52è en el salt llarg, 51è en el salt normal i vuitè en la prova per equips. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2002 realitzats a Salt Lake City (Estats Units) va guanyar dues medalles: la de bronze en el trampolí K-90 i la de plata en el K-120, a més de finalitzar sisè en la prova per equips. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia) finalitzà cinquè en la prova per equips, setè en el salt normal des del trampolí K-99 i catorzè en el salt llarg des del trampolí K-120. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà), i a l'edat de 32 anys, aconseguí guanyar la medalla de plata en les proves de salt normal i salt llarg, a més de finalitzar sisè en la prova per equips.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat la Copa del Món quatre vegades (2001/2002, 2002/2003, 2003/2004 i 2006/2007), essent el primer saltador que la guanyà tres vegades seguides. També va guanyar el títol dels Campionats de Polònia en salt d'esquí 17 vegades, obtenint el títol de Millor Esportista de Polònia tres vegades, així com quatre vegades el títol de campió mundial.

## Referències

* ↑ «Adam Małysz – Polski Komitet Olimpijski» (en polonès). [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Olympedia – Adam Małysz». [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «MALYSZ Adam - Athlete Information». [Consulta: 29 maig 2022].
# Agustín de la Concepción

Agustín de la Concepción o de Madrid (Madrid, fl. 1647) va ser un religiós franciscà descalç.
La crònica de la província de Sant Josep d'Espanya diu que va néixer en aquesta demarcació –no indica concretament on, José Antonio Álvarez el fa fill de Madrid– i va fer de predicador a l'orde dels frares menors descalços en el mateix territori. Va escriure l'obra Ceremonial de las Misas, el Manual, y Doctrina de los Novicios de las Parroquias de San Joseph, publicat a Conca el 1647, comissionada i manada confeccionar pel ministre provincial Francisco de Montemayor, que tracta sobre els usos litúrgics durant la missa.

## Referències

* ↑ Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 151-152.
* ↑ Concepción, Agustín de la. Ceremonial de las Misas... (en castellà). Conca: Imprenta de Salvador Viader, 1647.
* ↑ Pomar, Pablo J. «El uso litúrgico de los atriles de altar en el culto católico de ámbito hispano». A: Estudios de platería (en castellà). Salamanca: Universidad de Salamanca, 2012, p. 479.
# Airbus Corporate Jets

Airbus Corporate Jets és una unitat de negoci d'Airbus SAS que comercialitza i finalitza les variants de negocis dels avions de passatgers d'Airbus. Els seus models van des de l'A318 fins a l'Airbus A380 Prestige, que pot tenir dues o tres cobertes. Airbus entrà en el negoci dels avions de negocis amb l'A319 Corporate Jet el 1997, després de la sortida al mercat del Boeing Business Jet, un derivat del Boeing 737.

## Referències

* ↑ «ACJ Family - Versatility». Arxivat de l'original el 2009-02-26. [Consulta: 13 desembre 2018].