OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giaime Pala

Giaime Pala (Milà, Itàlia, 1976). Professor d'universitat i historiador.
Doctor en Història per l'Institut Universitari d'Història Jaume Vicens Vives de la Universitat Pompeu Fabra. Professor associat d'Història Contemporània a la Universitat Autònoma de Barcelona i a la Universitat de Girona.
Els seus interessos historiogràfics se centren en la història de la cultura i dels intel·lectuals i en la història de l'antifranquisme català, temes sobre els quals ha publicat contribucions en diferents obres col·lectives i articles en revistes especialitzades. És especialista en la història dels moviments comunista i antifranquista a Catalunya i Espanya, temes sobre els quals ha publicat monografies i articles en revistes especialitzades com Afers, Historia y Política, Historia contemporánea, Cahiers de civilisation espagnole contemporaine, Spagna contemporanea, Recerques, Els Marges, Cercles, Mientras Tanto, Italia contemporanea i Sàpiens. També ha escrit assajos sobre el pensament i l'acció d'Antonio Gramsci i de Piero Gobetti. Forma part del consell de redacció de "Segle XX. Revista catalana d'història" i del Centre d'Estudis dels Moviments Socials de la Universitat Pompeu Fabra.
És coautor i editor de diversos llibres, entre ells El inicio del fin del mito soviético. Los comunistas occidentales ante la invasión de Praga (El Viejo Topo, 2008), Gramsci y la sociedad intercultural (Montesinos, 2014), "Les mans del PSUC. Militància" amb Josep Puigsech (2017).

## Obres

* Cultura clandestina. Los intelectuales del PSUC bajo el franquismo. Granada: Comares, 2016.
* El PSUC. L'antifranquisme i la política d'aliances a Catalunya (1956-1977). Barcelona: Base, 2011.

## Referències

* ↑ «Dr. Pala, Giaime». Universitat de Girona. [Consulta: 2 març 2020].
* ↑ «Giaime Pala». El Viejo Topo. [Consulta: 2/3(2020].
# Gisela Hahn

Gisela Hahn, nascuda Gisela Drenkhan, (Wąbrzeźno, Alemanya, actualment Polònia, 13 de maig del 1943) és una actriu de cinema alemanya. Ha aparegut en més de 40 pel·lícules des del 1964.

## Filmografia

Filmografia:
* Revenge, dirigida per Pino Tosini (1968)
* Li deien Trinidad (Lo chiamavano Trinità), dirigida per E. B. Clucher (1970)
* Gradiva, dirigida per Giorgio Albertazzi (1970)
* Viva la muerte... tua!, dirigida per Duccio Tessari (1971)
* Arriva Durango, paga o muori, dirigida per Roberto Bianchi Montero (1971)
* Zambo, il dominatore della foresta, dirigida per Bitto Albertini (1972)
* Commissariato di notturna, dirigida per Guido Leoni (1974)
* La revenja d'Ullal Blanc (Zanna Bianca alla riscossa), dirigida per Tonino Ricci (1974)
* L'amaro caso della baronessa di Carini, dirigida per Daniele D'Anza (1976)
* I padroni della città, dirigida per Fernando Di Leo (1976)
* Le seminariste, dirigida per Guido Leoni (1976)
* L'ultimo aereo per Venezia, dirigida per Daniele D'Anza (1977)
* Cosmo 2000 - Battaglie negli spazi stellari, dirigida per Alfonso Brescia (1978)
* White Pop Jesus, dirigida per Luigi Petrini (1980)
* Contamination, dirigida per Luigi Cozzi (1980)
* Banana Joe, dirigida per Steno (1982)

## Referències

* ↑ «biografia de Gisela Hahn». Imdb.
* ↑ «Filmografia de Gisela Hahn». The New York Times.

## Enllaços externs

* Gisela Hahn a la base de dades de cinema suec.
# Giuseppe Maria Nelvi

Giuseppe Maria Nelvi (1698 - 1756) fou un compositor italià de música sacra, òpera i oratori.
Va néixer a Bolonya, on també va rebre la seva formació musical, estudiant sota Angelo Michele Bartolotti, Floriano Maria Arresti, Giovanni Antonio Ricieri i Angelo Predieri. El 1718, als vint anys, va ser nomenat mestre de capella a la Confraria de "Santa Maria della Morte" i el 1722 va esdevenir membre de l'"Accademia Filarmonica di Bolonya". El 1727 va anar a Polònia per exercir de director musical per al general Wacław Rzewuski, càrrec ocupat anteriorment per Giovanni Antonio Ricieri. Va tornar a Itàlia el 1730 on va romandre un any abans d'anar a Alemanya. Allà treballà a Frankfurt i Hamburg i fou el compositor de la Cort de "Thurn und Taxis" a Regensburg, càrrec que va ocupar fins a 1734. Al seu retorn a Bolonya va ser anomenat "Príncep" de l'Academia Filarmonica. Des de 1738 fins a la seva mort va ser mestre de capella de la catedral d'Orvieto.

## Referències

* Mioli, Piero. Il graduale di Petronio. La musica a Bologna nella storia. Bologna Youth Chamber Orchestra. Retrieved 1 April 2016 (in Italian).
* Nasritdinova, Heike. Nelvi, Giuseppe Maria". Oberpfälzer Kulturbund. Retrieved 1 April 2016 (en alemany).
# Gaig dels pins

El gaig dels pins (Gymnorhinus cyanocephalus) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids (Corvidae) i única espècie del gènere Gymnorhinus. Habita zones amb pins i ginebres de l'oest dels Estats Units, a l'oest d'Oregon, sud d'Idaho, est de Montana i oest de Dakota del Sud, nord de Baixa Califòrnia, sud de Nevada, Arizona, centre de Nou Mèxic i oest d'Oklahoma.

## Referències

* ↑ «Gaig dels pins». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 24/12/2020
# Gaig eurasiàtic

El gaig eurasiàtic o senzillament gaig (Garrulus glandarius) és una espècie d'ocell de la família dels còrvids. Pel que fa a l'abundància, és comú i de comportament sedentari, i es distribueix arreu de la península Ibèrica.

## Característiques

És un ocell de mida mitjana, d'uns 30 o 35 cm de longitud i una envergadura d'uns 53 o 59 cm.
Colors: Cresta de plomes curtes i blaves erèctil, llistat de blanc i negre, i amb un ample traç negre que va des del bec fins a l'extrem inferior de cada galta. És de color bru rosat, amb el carpó blanc i la cua negra, i porta una taca blanca i negra a les ales molt marcada. Les plomes del colze són llistades de blau i negre. Ales arrodonides.
A més del seu característic crit (un estrident scaaaaacgg), posseeix un ample vocabulari, que inclou un sonor i ressonant quiu i un so cloquejant que pot ser imitació del de la garsa.

## Hàbitat

El gaig és un ocell visible durant la major part de l'any. A l'època de cria és més silenciós i més difícil de veure, ja que s'escorre de branca en branca sota una densa coberta de fulles.
Els gaigs estan molt més lligats als boscos que la majoria dels altres còrvids de la península Ibèrica; poden trobar-se també en parcs urbans, però rarament es veuen lluny d'arbres. A l'estiu prefereixen boscos oberts i a l'hivern, durant les setmanes en què l'aliment és escàs, semblen dependre principalment de frondoses.

## Alimentació

Glans, ous, fruita i ocells, insectes i larves a la primavera i l'estiu, ocasionalment cucs, ratolins i llangardaixos, i fins i tot el perdedor d'una confrontació entre dos gaigs pot ser un gran àpat.
A la tardor agafen glans i les enterren; més tard, durant el mal temps, tornen a menjar als seus dipòsits amagats.

## Comportament social

Al començament de la primavera, els gaigs es tornen ocells socials i es reuneixen en cerimònies en què s'empaiten els uns als altres amb un lent bategar d'ales. En altres èpoques, fora de la de cria, es desplacen en parelles o en petits grups.

## Nidificació

Tots dos sexes construeixen el niu, fet de branques i revestit amb arrels petites i pèls, en arbustos o arbres, a una alçada d'un a sis metres. La posta és entre abril i juny, i la femella pon de tres a sis ous tenyits de verd amb taques marró-verdoses. La incubació, que dura uns setze dies, la fa únicament la femella, però els pollets són alimentats per tots dos pares. Passats uns vint dies, els pollets abandonen el niu.

## Referències

* ↑ «Gaig eurasiàtic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
* 100 ocells fàcilment identificables Cossetània Edicions ISBN 84-9791-236-5
* El libro de las aves de España Seleciones del Reader's Digest Dip. legal: S.S. 46/72
# Ginocentrisme

El ginocentrisme és l'enfocament dominant o exclusiu sobre la dona a nivell teòric o pràctic; o per promocionar aquest gènere. Qualsevol cosa pot ser considerada "ginocentrista" quan es refereix exclusivament a la dona.
És l'antònim d'androcentrisme.

## Història

Des de la segona onada feminista, als anys 1970, el terme "ginocentrisme" ha estat utilitzat per descriure el feminisme de la diferència, que il·lustra el canvi cap a la comprensió i l'acceptació de les diferències de gènere, en contrast amb el feminisme de la igualtat (la major part dels corrents del moviment feminista).
Segons la filòsofa Christa Hodapp, de la Universitat de Massachusetts, en els moderns moviments masculins, el ginocentrisme es considera continuador dels convencionalismes de l'amor cortès de l'edat mitjana, quan les dones es consideraven gairebé com membres de l'aristocràcia i els homes es veien com a servidors d'elles. Aquest punt de vista antifeminista descriu el feminisme com la perpetuació dels convencionalismes opressius medievals, com ara el domnei i les relacions romàntiques, enlloc d'un moviment cap a l'alliberament de la dona.

## Referències

* ↑ Nicholson, Linda J. (1997), "Gynocentrism: women's oppression, women's identity, and women's standpoint", a The second wave: a reader in feminist theory (Volume 1). New York: Routledge, 1997, p. 147-151. ISBN 9780415917612.
* ↑ Christa Hodapp, Men's Rights, Gender, and Social Media, Lexington Books (5/9/2017) ISBN 1498526160
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :
# Giovanni Morandi

Giovanni Morandi (Pergola, 12 de maig de 1777 - Senigallia, 23 de novembre de 1856) va ser un organista, compositor i director d'orquestra italià.
És considerat un dels compositors italians d'orgue més importants de la primera meitat del segle xix. La seva esposa era la soprano de renom, Rosa Paolina Morolli, coneguda com a Rosa Morandi.

## Obres
### Música per a orgue

* Sonate per gli organi moderni (I raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (II raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (III raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (IV raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (V raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (VI raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (VII raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (VIII raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (IX raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (X raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (XI raccolta)
* Sonate per gli organi moderni (XII raccolta)
* Gran Sinfonia con variazioni
* Pastorale coll'imitazione del suono de' zampognari
* Il santo Natale
* 6 Sonate
* Pastorale
* Nuova Pastorale
* Sinfonia in pastorale pel SS. Natale
* Raccolta di Sinfonie
* Suonate per l'accompagnamento d'una Messa solenne
* Marcia militare da eseguirsi nelle processioni
* Rondo' con imitazione de' campanelli in Fa
* Sinfonia per organo
* Pastorale
* Gran Raccolta di Sonate per organo di una difficoltà progressiva
* 2 marce
* Due Marcie in onore di Pio IX
* 1ª Raccolta di Sonate libro I
* 1ª Raccolta di Sonate libro II
* Raccolta di quattro Sonate
* Raccolta 2ª di dodici Sonate di facile esecuzione. Fasc. 1
* Raccolta 2ª di dodici Sonate di facile esecuzione. Fasc. 2
* Due marce
* Raccolta di Divertimenti e Marcie per Banda militare, eseguiti nelle feste popolari in varie città dello Stato Pontificio, ridotte dall'autore per Organo (o Pianoforte) di facilissima esecuzione

## Referències

* ↑ Stark, Rita. Rosa Morandi: the swan of the Paris Opera, a biography. Professional Press, 1998.

## Bibliografia

* Giuseppe Radole, Manuale di letteratura organistica. Dal Trecento al Duemila, Pizzicato, 2005. ISBN 978-88-7736-489-0
* Giovanni Morandi, Opere per organo a 4 mani. Edizione critica e Catalogo delle opere a stampa per Organo, a cura di Gabriele Moroni, Bologna, UtOrpheus, 2005 («Collezione Musicale Marchigiana», 3). ISMN 979-0-2153-0963-0
* Giovanni Morandi, Sonate per organo. Prima raccolta (1808), edizione critica a cura di Gabriele Moroni, Ebook, Società Editrice Dante Alighieri, 2012. ISBN 978-88-534-4009-9
# Grace Hartman (actriu)

Grace Adelaide Hartman (nascuda Grace Barrett, San Francisco, 7 de gener de 1907 – Van Nuys, 8 d'agost de 1955) va ser una actriu de teatre estatunidenca.
Va néixer a San Francisco. Casada amb l'actor Paul Hartman entre 1923 i 1951, quan es divorciaren.
El 1949, Hartman i el seu marit co-protagonitzaren The Hartmans, una sèrie de comèdia a la NBC-TV.
Va morir d'un càncer el 8 d'agost de 1955 a Van Nuys, Califòrnia, als 48 anys.

## Produccions

* Ballyhoo of 1932 (6 de setembre de 1932 – 26 de novembre de 1932)
* Red, Hot and Blue (29 d'octubre de 1936 – 10 d'abril de 1937)
* Keep 'em Laughing (24 d'abril de 1942 – 28 de maig de 1942)
* Top-Notchers (29 de maig de 1942 – 20 de juny de 1942)
* Sketches by Grace Hartman (11 de desembre de 1947 – 4 de setembre de 1948)
* Angel in the Wings (22 de gener de 1949 – 7 de maig de 1949)
* Tickets, Please! (27 d'abril de 1950 – 25 de novembre de 1950)

## Filmografia

| Any | Títol | Rol | Notes |
| 1940 | Sunny | Juliet Runnymede | |
| 1943 | Higher and Higher | Hilda | |
| 1949 | The Hartmans | Ella mateixa | Sèrie televisiva |

## Premis

Va guanyar un Premi Tony a la millor actriu protagonista de musical pel seu paper a Angel in the Wings.

## Referències

* ↑ Slide, Anthony. The Encyclopedia of Vaudeville (en anglès). Univ. Press of Mississippi, p. 231. ISBN 978-1-61703-250-9 [Consulta: de setembre 18, 2020].
* ↑ «Dancing Stars Who Married in Teens». St. Louis Post-Dispatch, de juny 22, 1950, p. 48 [Consulta: de setembre 18, 2020].
* ↑ Terrace, Vincent. Encyclopedia of Television Shows, 1925 through 2010, 2d ed. (en anglès). McFarland, p. 438. ISBN 978-0-7864-8641-0 [Consulta: de setembre 18, 2020].
# Gramàtica històrica catalana

La Gramàtica històrica catalana és una obra de Francesc de Borja Moll escrita en castellà i publicada per l'Editorial Gredos l'any 1952 i traduïda al català i editada per la Universitat de València el 1991. Es tracta d'un extens manual que descriu la gramàtica històrica de la llengua catalana. Consta d'una primera part introductòria, en què l'autor repassa l'extensió geogràfica del català. Després hi ha els apartats que versen sobre la fonètica i la morfologia, seguits pels dedicats al lèxic i la sintaxi.
Francesc de Boja Moll ja havia publicat dues obres gramaticals anteriorment: les Lliçons elementals de gramàtica catalana (1933-1934) i la Gramàtica catalana referida especialment a les Illes Balears (1968). La Gramàtica històrica catalana va aparèixer un any després de la Gramàtica històrica catalana d'Antoni M. Badia i Margarit, publicada en castellà el 1951. Els apartats sobre formació de mots i sintaxi que plantejaren les obres dels dos lingüistes tenen un punt de vista metodològic força diferent.

## Referències

* 1 2 Perea, Maria Pilar. «L'obra gramatical de Francesc de Borja Moll». Llengua i ús. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2014. [Consulta: 3 octubre 2014].
# Guan alablanc

El guan alablanc (Penelope albipennis) és una espècie d'ocell de la família dels cràcids (Cracidae) que habita al bosc tropical de frondoses sec de les terres baixes del nord-oest del Perú i sud-oest de l'Equador.
# Germanes Hospitalàries del Sagrat Cor de Jesús

Les Germanes Hospitalàries del Sagrat Cor de Jesús, en castellà Hermanas Hospitalarias del Sagrado Corazón de Jesús, és un institut religiós femení de dret pontifici, concretament una congregació religiosa de germanes fundada a Ciempozuelos el 1881. Les seves membres posposen al nom les sigles H.S.C.

## Història

La congregació fou fundada el 31 de maig de 1881 per atendre el nou hospital psiquiàtric femení de Ciempozuelos (Madrid). Els fundadors van ésser el pare Benedetto Menni (1841-1914), de l'Orde Hospitalari de Sant Joan de Déu i fundador de l'hospital, i les dues religioses granadines María Josefa Recio i María Angustias Giménez Vera. Els tres fundadors van sentir la necessitat de crear una institució que donés resposta a la situació d'abandonament sanitari i d'exclusió social que vivien els malalts mentals, especialment les dones.
L'institut fou aprovat per l'arquebisbe de Toledo el 27 de setembre de 1882; va rebre el decretum laudis el 25 de juliol de 1892 i l'aprovació definitiva de la Santa Seu el 28 de novembre de 1901. Les constitucions van ésser aprovades definitivament el 16 de març de 1908 per Pius X.
Entre 1881 i 1903, van fundar-se quinze hospitals psiquiàtrics arreu d'Espanya, configurant la primera xarxa assistencial en el camp de la salut mental, suplint la manca d'interès de l'administració pública. L'èxit de l'obra va venir donat per una bona gestió financera, al començament basada en les donacions dels benefactors, i una gestió del personal, especialment format, molt encertada. Les institucions hospitaleres, a més, establien convenis amb les diputacions provincials per fer-se càrrec d'aquest tipus de malalts en la demarcació. Així, l'hospital atenia tota mena de malalts. En destaca la teràpia ocupacional que seguien.

## Activitat i difusió

La congregació continua amb el seu objectiu fundacional: el treball en hospitals i l'assistència als malalts, discapacitats i gent gran, especialment els malalts mentals. En aquest sentit, va ésser el primer institut religiós dedicat prioritàriament a aquest tipus de trastorns.
Són presents en estats europeus (França, Regne Unit, Itàlia, Portugal i Espanya), africans (Camerun, Congo, Ghana, Libèria i Moçambic), asiàtics (Filipines, Índia i Vietnam) i de l'Amèrica Llatina (Argentina, Bolívia, Brasil, Xile, Colòmbia, Equador, Mèxic, Perú i Uruguai): La seu general és a Roma.
En començar el 2010, la congregació comptava 1.217 religioses en 110 cases, i 7.656 col·laboradors seglars.

## Notes

* ↑ Hermanas Hospitalarias - Servicios Arxivat 2009-06-23 a Wayback Machine.
* ↑ Hermanas Hospitalarias - Centros Arxivat 2009-06-23 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Città del Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Vegeu també

* Benedetto Menni
* María Josefa Recio
* María Angustias Giménez Vera

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de la congregació.
* Lloc web de la província canònica de Barcelona.
# Germanes Fleta

Les germanes Elia (Madrid, 13 de febrer de 1928) i Paloma Fleta Mirat (Madrid - Estats Units, inicis de la dècada del 1980) van ser unes cantants a duo de música lleugera i jazz entre los anys 1950 i 1970. Filles del tenor líric espanyol Miguel Fleta, el 1954 van guanyar un Premi Ondas a la millor atracció nacional de l'any. El 1960 el duet es va trencar a causa del fet que Paloma Fleta se'n va a viure als Estats Units i Elia emprèn la seva carrera en solitari.

## Discografia

* Mulita / Pénjamo (Columbia, 1952)
* Ya Llegó la Primavera / Vamos Siempre Caminando (Columbia, 1953)
* Amor de mi Alma / Española (Regal, 1954)
* Canción de la Calle / Canta Guitarra / Amor de mi Alma / Española (Regal, 1954)
* La Palomita / Primavera en Río / María la O / María Soledad (Regal, 1955)
* Chino Li-Wong / Una Sonrisa para Vos / Oración Inca / Las Tres Carabelas (Regal, 1955)
* Carnavalito Inca / Sabor de Engaño / Ven / Vuelve a tu Nido (Regal, 1955)
* El Cha-Ca-Chá del Tren / María la O / Ya Sé que Tienes Novia / Háblame sin Palabras (Montilla, 1958)

## Referències

* 1 2 «Elia Fleta». La Fonoteca. [Consulta: 26 desembre 2015].
* ↑ Gonzalo Badenes Masó. Voces (Ritmo, 1987-2000). Universitat de València, 2005, p. 327. ISBN 978-84-370-6255-6.
# Gobius tetrophthalmus

Gobius tetrophthalmus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Cap Verd.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gobius rubropunctatus

Gobius rubropunctatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mauritània fins a Ghana.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Gobius tigrellus

Gobius tigrellus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Irian Jaya (Indonèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gobius xanthocephalus

Gobius xanthocephalus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del nord de la península Ibèrica fins a Madeira i les Illes Canàries. També a la Mediterrània.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1: i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Miller, P.J., 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen and E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Volum 3. UNESCO, París, França.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gran Esfinx de Tanis

La Gran Esfinx de Tanis és una escultura en forma d'esfinx egípcia tallada l'any 2600 ae, durant l'Imperi antic d'Egipte.

## Troballa i història

L'escultura fou descoberta l'any 1825, entre les ruïnes del Temple d'Amon, («L'ocult», símbol del poder creador i «Pare de tots els vents» en la mitologia egípcia), a la localitat de Tanis, que era la capital d'Egipte durant les dinasties xxi i xxiii.
Les inscripcions originals estaven esborrades, i solament se'n poden llegir les inscripcions al·lusives als faraons Amenemhet II (dinastia xii), Merenptah ([[Dinastia XIX d'Egipte|dinastia {{xix]]) i Sheshonq I (dinastia xxii).
* L'estàtua s'exhibeix de manera permanent al Museu del Louvre de París, que l'adquirí l'any 1826.

## Característiques

* Estil: art egipci.
* Material: granit.
* Alçada: 1,83 m.
* Longitud: 4,80 m.
* Diàmetre: 1,54 m.

## Vegeu també

* Amenemhet II.
* Imperi antic d'Egipte.
* Museu del Louvre.
* Tanis (Egipte).
* Amon.

## Referències

* ↑ «la Gran Esfinx de Tanis» (en francès). Museu del Louvre.