OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lepidiolamprologus profundicola

Lepidiolamprologus profundicola és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del llac Tanganyika (Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 «Lepidiolamprologus profundicola» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Brichard, P. Cichlids and All the Other Fishes of Lake Tanganyika (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866226677.
* Day, Julia J.; Santini, Simona & Garcia-Moreno, Jaime (2007): Phylogenetic relationships of the Lake Tanganyika cichlid tribe Lamprologini: The story from mitochondrial DNA. Mol. Phylogenet. Evol. 45(2): 629–642.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, Robert J. Cichlids of the World (en anglès). Neptune City, NJ: TFH Publications, 1988. ISBN 9780866228930.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Konings, A. (1998): Tanganyikan cichlids in their natural habitat. Cichlid Press.
* Loiselle, Paul V. (1995). The Cichlid Aquarium. Alemanya: Tetra Press. ISBN 1-56465-146-0.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Ribbink, A. 1991. Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes. Pp. 36-59 a M. Keenleyside, ed. Cichlid Fishes: Behavior, Ecology and Evolution. Londres, Gran Bretanya: Chapman and Hall.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Lepidiolamprologus kendalli

Lepidiolamprologus kendalli és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.
L'espècie va ser descrita per primera vegada científicament el 1977 per l'ictiòleg belga Max Poll i el seu col·lega D. J. Stewart amb el nom de Lamprologus kendalli i es va donar el nom de l'ecologista nord-americà Robert L. Kendall, que va capturar els exemplars tipus. El 1978, l'ictiòleg alemany Wolfgang Staeck va descriure una espècie molt similar que es produïa a la costa zambiana amb el nom de Lamprologus nkambae. Les dues espècies van ser transferides el 1991 per Maréchal i Poll al gènere Lepidiolamprologus, que es diferencia principalment per les seves nombroses escales particularment petites de Lamprologus.
Lepidiolamprologus nkambae ja no es considera una espècie separada a Fishbase, però una mera descripció sinònima.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 16 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

És endèmic del sud del llac Tanganyika (Àfrica oriental) i Zàmbia.

## Referències

* ↑ Poll, M.; Stewart, Donald J. «Un nouveau Lamprologus du sud du Lac Tanganika (Zambia) (Pisces, Cichlidae)» (en francès). Revue de Zoololgie africaine, 91, 1977, pàg. 1049-1056.
* ↑ Maréchal, C.; Poll, M. «Lepidiolamprologus». A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds). Check-list of the freshwater fishes of Africa (en anglès). volum 4, 1991, p. 274-294.
* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «nkambae, Lamprologus» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes:. Institute for Biodiversity Science and Sustainability, 07-10-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* 1 2 Sa-a, , Pascualita; Geelhand, Dimitri. «Lepidiolamprologus kendalli (Poll & Stewart, 1977)» (en anglès). Fishbase.

## Bibliografia

* Brichard, Pierre. Pierre Brichard's book of cichlids and all the other fishes of Lake Tanganyika. (en anglès). Neptune City, NJ: T.F.H, 1989, p. 544. ISBN 0866226672.
* Day, Julia J.; Santini, Simona; Garcia-Moreno, Jaime «Phylogenetic relationships of the Lake Tanganyika cichlid tribe Lamprologini: The story from mitochondrial DNA» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 45, 2, 01-11-2007, pàg. 629–642. DOI: 10.1016/j.ympev.2007.02.025.
* Loiselle, Paul V. The cichlid aquarium (en anglès). Rev. and expanded ed. Melle: Tetra-Press, 1994. ISBN 1564651460.
* Ribbink, A. «Distribution and Ecology of the Cichlids of the African Great Lakes». A: Cichlid fishes : behaviour, ecology and evolution (en anglès). 1a ed. Londres: Chapman & Hall, 1991, p. 36-59. ISBN 0412322005.
# Lepidium virginicum

Lepidium virginicum és una espècie de planta anual o bienal pertanyent a la família Brassicaceae. Natiu de Centreamèrica i les Antilles. Com amb Lepidium campestre, té les seves característiques més identificables en les seves raïms que venen en les branques molt denses. Els raïms donen a la planta l'aparença d'un neta ampolles. Sobre els raïms estan les primeres flors blanques petites, i més tard les llavors verdoses. La planta aconsegueix els 10-50 cm d'altura.
Les fulles dels tiges són sèsil, lineals o llanceolades i més grans quant més a prop de la base.
Es conrea diverses collites i es troben en vores de carreteres, terres baldíes i incultes. Prefereix terres drenades i assolellades.
# Lepidium latifolium

La trencapedres o morritort salvatge (Lepidium latifolium) és una espècie de planta perenne pertanyent a la família Brassicaceae.
Natiu del sud d'Europa, Mediterrani i regions d'Àsia tan llunyanes com l'Himàlaia, és una espècie introduïda a l'Amèrica del Nord, on es conrea als Estats Units i a Mèxic.
La planta aconsegueix 30-100 cm d'altura, però pot arribar als 2 metres. La planta té nombroses branques llenyoses i alterna fulles i grups de petites flors blanques. Produeix petits fruits (1,6 mm), cadascun dels quals dues llavors vermelloses.

## Referències

* ↑ «Lepidium latifolium». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Liberto Senderos

Liberto Senderos és el nom dels següents personatges:
* Liberto Senderos Armengol, polític espanyol de Fuerza Nueva (segle xx-2019)
* Liberto Senderos Oliva, polític espanyol de Vox
# Lisciano Niccone

Lisciano Niccone és un comune (municipi) de la Província de Perusa, a la regió italiana d'Úmbria, situat uns 25 km al nord-oest de Perusa. L'1 de gener de 2018 tenia 607 habitants.
Lisciano Niccone limita amb els municipis de Cortona, Passignano sul Trasimeno, Tuoro sul Trasimeno i Umbertide.
És d'origen medieval i pertanyia al municipi de Perusa i, des del segle xvi, als Estats pontificis. Al seu territori es troben les restes d'un castell (segle xi) i una església del mateix període, dedicada a Sant Nicolau.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Lisciano Niccone entre 1861 i 2011
* Font: Istituto Nazionale di Statistica (ISTAT) - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 9 març 2019].

## Enllaços externs

* Lisciano Niccone - Lloc web oficial (italià)
# Llança perforant

La llança perforant és un tipus de llança d'extinció d'incendis per a l'extinció del foc a l'interior d'un volum tancat (contenidors, golfes…) sense requerir l'obertura d'una porta. Quan el foc és de difícil accés o l'acte de forçar la porta requereix molt de temps, permet actuar amb rapidesa i amb major protecció per al bomber. La punta de la llança està feta d'acer endurit i penetra en espais confinats, introduint un cap aspersor al foc, per on es projecta aigua o escuma. El forat a la paret es produeix picant amb un martell de percussió directament sobre la llança.
Les autobombes aeroportuàries poden tenir preinstal·lada una llança perforant per l'atac indirecte als incendis a la cabina dels passatgers i les carcasses del motor.

## Referències

* 1 2 «Llança perforant d'inertització» (en castellà). Studylib.
* 1 2 «La llança perforant pot ser de les més efectives» (en anglès). Fire Apparatus Magazine, 04-01-2007.
# Llança tèrmica

La llança tèrmica, també coneguda com a llança d'oxigen, llança de fusió, o barra cremant, és una eina usada en demolicions, serralleria, entre altres aplicacions, que té la capacitat de fondre l'acer o el formigó armat, penetrant en pràcticament qualsevol material gràcies a l'alta temperatura aconseguida. Pot treballar submergida en aigua dolça o salada.

## Història

La tècnica de la llança tèrmica com perforadora així com el seu ús per a desbastar, van ser inventats a França cap als anys 1930 i molt llargament emprats durant la segona Guerra mundial a França per desmantellar casamates, i altres infraestructures metàl·liques.
Consisteix en un tub de ferro de longitud convenient (com més llarg millor) farcit d'un feix de varetes de ferro enriquit amb magnesi. El seu ús s'inicia escalfant-la mitjançant l'ús d'un bufador a l'extrem lliure de la llança i seguidament s'obre el pas d'oxigen (de 4 a 7 kg/cm²) perquè circuli per l'interior de la llança. Amb això s'aconsegueix que s'iniciï la ignició en la punta de la llança, que queda disposada per realitzar la perforació. En aquest moment la temperatura en la punta oscil·la entre 3.500 °C i 4.300 °C. El consum del material de la llança és variable, una mitjana de 5 dm/min.

## Avantatges i inconvenients
### Avantatges Arxivat 2008-08-16 a Wayback Machine.

* Desarmament i tall de materials múltiples amb un mateix material (per exemple: formigó, inox, aliatges, alumini).
* Relativament silenciós, excepte el xiular del gas sota pressió.
* Sense efectes mecànics ni vibracions.
* Rapidesa de posada en servei i d'execució.
* Poc material d'enderroc (ampolles de gas i llances).

### Inconvenients

* Utilització d'oxigen i els seus problemes lligats.
* Difícil protecció de l'operari.
* Fum.
* Personal altament entrenat i coneixedor de la tasca tècnica.
* Forta energia irradiada.

## Referències

* ↑ LaGuardia, Thomas S. «Chapter 16.3: Characterization; Description of Select Technologies». A: The Decommissioning Handbook. Nova York: ASME Press, 2004, p. 4‐46. ISBN 978-0-89448-041-6.
* ↑ Kosanke, B. J.; Sturman, B.; Kosanke, K.; von Maltitz, I.; Shimizu, T.; Wilson, M. A.; Kubota, N.; Jennings-White, C.; Chapman, D. Pyrotechnic Chemistry. Journal of Pyrotechnics, 2004, p. 124. ISBN 978-1-889526-15-7.
* ↑ Wang, Haorong; Hlavacek, Vladimir; Pranda, Pavol «Model Analysis of Thermal Lance Combustion». Industrial & Engineering Chemistry Research, 43, 16, 2004, pàg. 4703. DOI: 10.1021/ie030729r.

## Vegeu també

* Reacció aluminotèrmica

## Enllaços externs

* Llança tèrmica a l'USPTO (anglès) (oxygen-supplied thermic lance, invented by Ernst Brandenberger)
* Llança tèrmica a l'USPTO (anglès) (device for fixing holes by method of smelting, especially into buildings, invented by Berczes et al.)
* Article sobre la utilització de llances tèrmiques en el tall d'acer, roques i formigó Arxivat 2018-12-31 a Wayback Machine.
# Llança trencada

Llança trencada (títol original en anglès Broken Lance) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Edward Dmytryk i estrenada l'any 1954. Es va doblar al català.

## Argument

El ric ramader Matt Deveraux (Spencer Tracy) fa una incursió a les terres d'un miner de coure, que en fondre el mineral contamina les aigües del riu que necessita per al seu bestiar. Més tard divideix la seva propietat entre els seus fills. D'aquests, Joe (Robert Wagner) assumeix la responsabilitat d'assaltar les terres del miner, cosa que el porta a la presó per tres anys. Durant aquest temps el pare mor, i Joe jura venjança quan surti de la presó.

## Repartiment

* Spencer Tracy: Matt Devereaux
* Robert Wagner: Joe Devereaux
* Jean Peters: Barbara
* Richard Widmark: Ben Devereaux
* Katy Jurado: Senyora Devereaux

## Premis

* Katy Jurado va ser candidata a l'Oscar a la millor actriu secundària de 1955
* Richard Murphy va guanyar l'Oscar al millor argument de 1955.

## Referències

* ↑ «Llança trencada». Ésadir.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* 1 2 «The 27th Academy Awards (1955) Nominees and Winners» (en anglès). Oscars.org. Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 15 gener 2023].
# Mas de Bonastre

El Mas de Bonastre és una obra de Deltebre (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta masia avui reformada va ser l'únic mas més important de tota la zona. Originàriament, l'edifici era una casa de planta rectangular de dos pisos, sent la teulada plana i no a quatre vessants com en l'actualitat. El segon pis, han fet una terrassa que serveix d'aixopluc per les màquines del camp. També d'adossat a l'edifici més habitacions, nascudes de les noves necessitats. És una explotació agrícola d'arròs. És interessant per la seva estructura, doncs aquesta, comparada amb altres masos de la zona, és de dos pisos.

## Referències

* ↑ «Mas de Bonastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Cel·lobiosa

La cel·lobiosa de fórmula química C₁₂H$_{22}$O$_{11}$, és un sucre disacàrid format per dues glucoses unides pels grups funcionals hidroxil del carboni 1 en posició beta d'una glucosa i del carboni 4 de l'altra glucosa. Per això aquest compost també s'anomena glucopiranosil(1-4) beta glucopiranosa. En produir-se aquesta es desprèn una molècula d'aigua i ambdues glucoses queden unides mitjançant un oxigen monocarbonílic que actua com a pont.
La cel·lobiosa es pot obtenir per la hidròlisi enzimàtica o àcida de la cel·lulosa i dels materials rics en cel·lulosa com el cotó, jute, o el paper.
El tractament de la cel·lulosa amb anhídrid acètic i àcid sulfúric, dona octoacetat de cel·lobiosa soluble en solvents orgànics no polars.

## Referències

* ↑ Braun, G. "α-Cellobiose Octaacetate" Organic Syntheses, Collected Volume 2, p.124 (1943). «PDF».
# Gakuen Heaven

Gakuen Heaven (学園ヘヴン, Gakuen Hebun) és una franquícia de videojocs japonesa de temàtica yaoi. Ha estat adaptada a anime i manga.

## Argument

Keita Ito és admès a una acadèmia masculina d'elit, tot i que desconeix per quin motiu, perquè només compta amb la seva sort. Al centre hi acaba trobant persones interessants que faran que s'involucri en conflictes i romanços, però hi ha alguna cosa que no acaba de quadrar a l'acadèmia. Keita només podrà confiar en la seva sort i el suport dels seus amics per superar la situació.

## Videojocs

| Títol | Plataforma | Publicació |
| Gakuen Heaven | Windows, MacOS | 2 d'agost de 2002 |
| Gakuen Heaven ~Boys Love Scramble!~ | PS2 | 31 d'agost de 2006 |
| Gakuen Heaven ~Boys Love Scramble!~ Type B | PS2 | 22 de juliol de 2004 |
| Gakuen Heaven Okawari! | PS2 | 24 de febrer de 2005 |
| Gakuen Heaven ~Boys Love Scramble!~ Best-ban | PS2 | 31 d'agost de 2005 |
| Gakuen Heaven Okawari! Best-ban | PS2 | 28 de setembre de 2005 |
| Gakuen Heaven ~Boys Love Scramble!~ | PSP | 26 de novembre de 2009 |
| Gakuen Heaven Okawari! | PSP | 10 de febrer de 2011 |
| Gakuen Heaven 2 ~Double Scramble!~ | Windows, MacOS | 11 de juliol de 2014 |
| Gakuen Heaven Mix Edition | Windows, MacOS | 26 de setembre de 2014 |
| Gakuen Heaven ~Boys Love Scramble!~ | PSVita | 11 de febrer de 2015 |
| Gakuen Heaven 2 ~Double Scramble!~ | PSVita | 23 d'abril de 2015 |

## Manga

El 2004 es va publicar un manga de volum únic basat en el primer videojoc de Gakuen Heaven, obra de You Higuri. A més, el mateix autor va publicar periòdicament diverses sèries derivades centrant-se en personatges concrets, titulades Gakuen Heaven Endo ver. ~Calling You~, Nakajima ver. i Niwa ver. El 2014 Higuri va començar a dibuixar l'adaptació del segon videjoc, Gakuen Heaven 2, mentre Spray proporcionava la història. L'obra es va serialitzar a la revista BExBOY de l'editorial Libre.

## Anime

Spray va anunciar el 2006 que Gakuen Heaven seria adaptat a una sèrie anime per a televisió produïda per Tokyo Kids i sota direcció de Hiiro Yukina. L'emissió va començar l'1 d'abril al canal de pagament AT-X, i va finalitzar el 24 de juny del mateix any. Es van emetre un total de 13 episodis.

## Referències

* ↑ «Gakuen Heaven (manga by You Higuri)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 6 juny 2020].
* 1 2 «Gakuen Heaven (TV)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ «学園ヘヴンヒストリー» (en japonès). Spray. Arxivat de l'original el 10 de gener 2019. [Consulta: 6 juny 2020].
* 1 2 Cardine, Kyle. «You Higuri to Begin New Gakuen Heaven Boys-Love Manga» (en anglès). Anime News Network, 27-10-2014. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Hodgkins, Crystalyn. «New Gakuen Heaven, Warcraft Books Listed by Amazon (Updated)» (en anglès). Anime News Network, 01-06-2010. [Consulta: 6 juny 2020].
* ↑ Macdonald, Christopher. «Gakuen Heaven TV Anime» (en anglès). Anime News Network, 03-03-2006. [Consulta: 6 juny 2020].
# Miloš Teodosić

Miloš Teodosić (Valjevo, 19 de març de 1987), és un jugador de bàsquet serbi. Mesura 1,96 metres, juga en la posició de base i destaca per la seva gran habilitat de passada i tir exterior.

## Trajectòria

Teodosić havia jugat al FMP Zeleznik i al Borac Čačak abans de signar per l'Olympiacos l'any 2007. Després de jugar quatre temporades amb l'equip grec va signar un contracte amb el PBC CSKA Moscou de cara a la temporada 2011-2012. L'agost de 2013 va decidir seguir amb el conjunt rus tot i que alguns mitjans van especular amb la possibilitat que canviés d'equip.

## Selecció Nacional de Sèrbia

Teodosić ha estat membre de les diferents seleccions sèrbies en categories inferiors. Ha guanyat la medalla d'or amb Sèrbia en el Campionat d'Europa sub-16 l'any 2003. També va guanyar la medalla d'or al Campionat d'Europa sub-18 l'any 2005. Va ser nomenat MVP del campionat d'Europa sub-20 l'any 2007, on Sèrbia també va guanyar l'or. Actualment juga amb la selecció de bàsquet de Sèrbia absoluta. Va jugar el campionat absolut amb Sèrbia a l'Eurobasket 2007 i també l'Eurobasket 2009, on la seva selecció va arribar a la final i va ser nomenat membre del quintet ideal del torneig. En el Mundial de bàsquet de Turquia 2010, quan faltaven 3 segons va convertir un triple des d'una distància de 8 metres per desfer l'empat a 89 contra Espanya, guanyant el partit per 92-89, i passant a semifinals.

## Vida personal

Teodosić actualment manté una relació amb la jugadora sèrbia de voleibol Maja Ognjenovic. El seu germà gran, Jovan, és també un jugador professional de bàsquet. S'ha declarat fan de l'Estrella Roja de Belgrad, però malgrat els intents del club serbi per contractar-lo, Teodosić va fitxar per l'Olympiacos davant d'una oferta irrebutjable del club grec.

## Referències

* ↑ Fin a los rumores: Teodosic se queda en el CSKA Arxivat 2013-08-08 a Wayback Machine.(castellà)

## Enllaços externs

* Perfil del jugador a Euroleague.net
* Perfil del jugador a Eurobasket2009.org Arxivat 2010-07-16 a Wayback Machine.
* Perfil del jugador a Solobasket.com
# Kikwit

Kikwit és una ciutat de la República Democràtica del Congo, en la regió sud-oest. Amb l'aprovació de la nova Constitució de Transició de la República Democràtica del Congo, va passar a ser la capital de la nova província de Kwilu. Presenta una població aproximada de 249.000 habitants (2004). Es tracta d'un important centre comercial i administratiu, car es troba a ribes del riu Kwilo. Compta amb un estadi (per a les danses tradicionals) i un aeroport. El 1995 es va veure afectada per un brot del virus de l'ebola.
# Dispositiu d'expansió

Dins la tecnologia de la refrigeració, uns dispositiu d'expansió és un element que disminueix la pressió d'un fluid passant d'un estat de més alta pressió i temperatura a un altre de menor pressió i temperatura. En produir-se l'expansió del líquid en un ambient de menor pressió, s'evapora parcialment reduint la temperatura en absorbir calor latent d'ell mateix. A la seva sortida es pretén tenir un aerosol, és a dir petites gotes de refrigerant en suspensió, que faciliti la posterior evaporació. Són àmpliament utilitzats en sistemes de refrigeració i aire condicionat, sent els més comuns:
* El tub capil·lar: en els frigorífics domèstics i petits sistemes climatitzadors.
* La vàlvula d'expansió; manual, termostàtica (VET), electromecànica i automàtica.
* El restrictor.
Aquest dispositiu més, i segons el seu tipus, regula el cabal de refrigerant en circulació, adequant-lo a la càrrega tèrmica a la qual es veu sotmès el sistema frigorífic, així com a les temperatures dels mitjans de treball. El fenomen conegut com a "flash-gas" altera el seu funcionament. Al dispositiu d'expansió hi ha d'arribar únicament líquid perquè reguli adequadament el cabal de refrigerant.

## Referències

* ↑ Elements d'expansió per Sergi Melià Barber

## Bibliografia

* Rapin, Pierre J. Installations frigorifiques. 2, Technologie. [Paris] : Pyc édition, 1996, 1996. OCLC 37234395.
* Joan Carles Bruno, Alberto Coronas Estudi tecnològic del fred industrial i les seves millors tecnologies disponibles en consum d'energia Arxivat 2016-10-09 a Wayback Machine., Universitat Rovira i Virgili
# Gabriel Taltavull i Monjó

Gabriel Taltavull i Monjó (Ciutadella de Menorca, 10 de juliol de 1921 - Ciutadella de Menorca, 25 de febrer de 1989) fou un futbolista menorquí de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Futbolista menorquí molt destacat durant la dècada de 1940 i inicis de 1950. Es formà a l'Atlètic Ciutadella. L'any 1942 fou fitxat per l'Atlético Aviación, club on jugà durant cinc temporades més de setanta partits de lliga. El 1947 fou traspassat al Gimnàstic de Tarragona, que acabava d'ascendir a primera divisió. Al Nàstic coincidí amb un altre mallorquí, Antoni Esteva Corró. Disputà un total de 72 partits de lliga en tres temporades, la darrera de les quals l'equip descendí a Segona Divisió. L'any 1950 fitxà pel València CF, en substitució de Silvestre Igoa. Al club valencià no reeixí. Les lesions a més el perjudicaren. El 1953 fou cedit al CE Castelló on restà una temporada. Retornà al València on passà una darrera temporada pràcticament en blanc, abans de retirar-se definitivament. En total jugà 12 temporades a primera divisió amb un total de 174 partits disputats i 47 gols marcats.
Disputà tres partits amb la selecció catalana entre els anys 1948 i 1950.
Un cop retirat fou entrenador, majoritàriament a clubs catalans. Dirigí CF Martorell, CF Igualada, UE Lleida (1962-63), Calvo Sotelo CF, CE Europa (1964-65), CE L'Hospitalet, i novament CF Igualada.

## Referències

* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «BALEARES Y SUS FUTBOLISTAS DE PRIMERA DIVISIÓN - TALTAVULL». Miguel VIDAL. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Ficha de Gabriel Taltavull». ciberche.net. [Consulta: 20 abril 2013].
* 1 2 «Pregunta sobre Taltavull, ex-atlético y ex-valencianista». futbolplus.com, 10 juliol 2008,. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Closa, Antoni; Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Editorial Jaume Rius, 1999. ISBN 8492294434.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Gabriel Suñer Sampol

Gabriel Suñer Sampol (Montuïri 2 d'abril de 1924 - Palma 8 de novembre de 2008) va ser un futbolista i entrenador mallorquí que durant la primera meitat dels anys 50 milità a la Primera Divisió amb el València CF. La seva posició solia ser de defensa lateral.
Començà la seva carrera a l'equip de Porreres passant després a jugar al Reial Mallorca. L'any 1951 fitxà pel València CF amb el qual disputà a la màxima categoria el 21 d'octubre contra el Celta de Vigo. La principal fita de la carrera de Suñer va ser la final de la Copa del Generalísimo de 1952 que l'equip merengot perdé contra el FC Barcelona. El 1954 abandonà la disciplina valencianista per fitxar pel Betis.

## Referències

* ↑ «Adiós a Gabriel Suñer», 08-11-2008. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Gabriel Suñer Sampol». Ciberche.net. [Consulta: 6 abril 2022].