OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Burgas i Burgas

Josep Burgas i Burgas (Barcelona 7 de maig de 1876 - 1950) va ser un escriptor i dramaturg català.
Publicaria narracions curtes a la col·lecció popular La Novel·la d'Ara.

## Obra dramàtica

* Jordi Erín (1906)
* Calvari amunt (1907)
* Les germanetes, caricatura en un acte (1909)
* Estil imperi, episodi galant en un acte i en vers, estrenat al teatre Principal de Barcelona, l'1 d'octubre de 1910.
* Els segadors de Polònia (1912)
* Torre torretes, sainet en un acte (1912)
* Max-King, o La bogeria d'un mico, caricatura tràgica en un acte i un pròleg, original i en vers (1913)
* Sota el cel de la pàtria, llegenda dramàtica en un acte i en vers (1916)
* Nuvis a Montserrat, sainet en un acte dividit en dos quadres i un intermedi, estrenat al Teatre Romea, el 12 d'octubre de 1918.
* Sacrilegi, obra guinyolesca en un acte, dividida en dos quadres (1919)
* Un bateig a can Culleretes, estrenada al teatre Romea, el 2 de desembre de 1919.
* El drap sagrat (1920)
* El premi de l'hermosura, comèdia en dos actes, estrenada al teatre Romea, el 3 de maig de 1921.
* Lliga de protestants o el Luter de la Reforma. Sainet en 1 acte. Música d'Eusebi Bosch i Humet. Estrenat al Teatre Tívoli de Barcelona el 9 de febrer de 1926
* Els esclaus de la terra (1933)

## Referències

* ↑ «Naixements.1876.Registres.Llibre 2 (Núms.1642 al 3280).Registre 2350.» (en castellà). Arxiu Municipal de Barcelona, 07-05-1876. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Josep Burgas i Burgas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josep Burrull i Bonastre

Josep Burrull i Bonastre (Sabadell, 1922 - 23 de febrer de 2009). Fou un comerciant paperer i polític. Va ser alcalde de la ciutat de Sabadell durant la dictadura franquista.
Va començar la seva militància a favor del franquisme en la seva primera adolescència, quan, encara durant la Guerra Civil, va fer pintades a favor de l'exèrcit nacional. Un cop acabat el conflicte va fer-se militant del Frente de Juventudes. Ingressà després a la Falange Española. Fou un Falangista convençut i va crear a Sabadell el Club San Fernando, una plataforma de trobada de franquistes d'on sortirien posteriorment regidors sabadellencs que van formar part del consistori durant el seu mandat.
Comerciant paperer (Burrull S.A.) s'implicà en la política sabadellenca, gràcies a la seva vinculació amb el Movimiento nacional, entrant com a regidor amb l'alcalde Josep Maria Marcet. Posteriorment seguí com primer tinent d'alcalde amb l'arribada d'Antoni Llonch. Un cop l'alcalde Llonch dimití, Josep Burrull prengué el relleu a l'alcaldia el 1965, on restarà fins a l'any 1976. Fou diputat provincial pel partit judicial de Sabadell de l'any 1967 al 1976. El 1971 va ser vicepresident de la Diputació de Barcelona.
Caracteritzat per controlar l'oposició durant gran part del seu mandat, va començar a perdre el control del carrer quan el setembre de 1974, s'hi va realitzà al seu municipi una reunió de la Comissió Permanent de l'Assemblea de Catalunya amb la detenció de 67 persones (els 67 de Sabadell), i posteriorment l'any 1976 amb la vaga general que paralitzà la ciutat. En aquests anys l'oposició local guanyà el carrer i es revelà com a majoritària a la localitat, tot desbordant qualsevol pretensió de consens passiu que tinguessin les autoritats franquistes. Mesos després de la vaga general dimití per oposició a l'evolució democràtica que prenia el context polític, donant pas a l'últim alcalde franquista Ricard Royo i Soler.
Burrull va intentar aglutinar els defensors del franquisme participant en la fundació, juntament amb Juan Antonio Samaranch i Sánchez-Terán, del partit Concòrdia Catalana que no van reixir. La seva passió per l'esport el portà a donar suport al Centre d'Esports Sabadell del que era soci el número 4. Durant el seu mandat es va inaugurar l'Estadi de la Nova Creu Alta i Sabadell va ser "Ciudad Piloto del deporte español". Va morir el 23 de febrer de 2009 a Sabadell.

## Bibliografia

* Marín i Corbera, Martí Els Ajuntaments Franquistes a Catalunya (Política i administració municipal 1938-1979. Lleida. Pagès, Editors. Col·lecció Seminari,12.
* Riera, Ignasi Els catalans de Franco Plaza y Janés. Barcelona, 1998.

## Enllaços externs

* "Mor Josep Burrull Bonastre, el penúltim alcalde sabadellenc del franquisme", Avui.cat (secció Sabadell)
# Jean Gainche

Jean Gainche (Remungol, 12 d'agost de 1932) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1956 i 1966. Era un bon rodador i esprínter. Al llarg de la seva carrera aconseguí 59 victòries, entre elles dues vegades el Gran Premi de Plouay i una etapa al Tour de França.

## Palmarès

* 1953
** 1r a la Volta a Costa d'Ivori i vencedor de 4 etapes
** 1r a Ploerdut
* 1954
** 1r a la Volta a Costa d'Ivori i vencedor de 9 etapes
* 1955
** Campió de Bretanya dels independents
** Vencedor d'una etapa de la Ruta a França
* 1956
** 1r a La Clèze
* 1957
** 1r a Croisly
** 1r a Merville
** 1r a Ploerdut
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
* 1958
** 1r al Circuit de les 2 badies
** 1r al Tour de Champanya i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Plouay
** 1r a Carantec
** 1r a Saint-Méen
** 1r a Locmalo
** 1r a Loctudy
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Circuit de Finisterre
* 1959
** 1r a la Volta a Costa d'Ivori
** 1r de l'Etoile de Leon a Landivisiau
** 1r al Circuit de l'Aulne
** 1r a Coatserho
** 1r a Leuhan
** 1r a Meslan
** 1r a Moustoir
** 1r a Morlaix
* 1960
** 1r a Thouars
* 1961
** 1r del Critèrium de Château-Chinon
** 1r a Locmalo
** 1r de la Ronda de Seignelay
** 1r a Valognes
** 1r a Saint Nazaire
* 1962
** 1r al Gran Premi de Plouay
** 1r a la mig-agost bretona
* 1964
** 1r a Guérêt
** 1r a Guerlesquin
** 1r a Hennebont
** 1r a Plessala
** 1r al Circuit de Tro-ker
* 1965
** 1r a la Lagorce-Laguirande
** 1r a Plémet
** 1r a Pontrieux
* 1966
** 1r a Quemper-Guézennec
** 1r a Perros-Guirrec

### Resultats al Tour de França

* 1958. 29è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1959. Abandona (18a etapa)
* 1960. 36è de la classificació general
* 1961. 14è de la classificació general
* 1962. 32è de la classificació general
* 1963. 20è de la classificació general
* 1964. 31è de la classificació general
* 1965. 71è de la classificació general

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Gainche (francès)
# José Gutiérrez de la Vega

José Gutiérrez de la Vega (Sevilla, 26 de desembre de 1791 - Madrid, desembre de 1865) va ser un pintor espanyol.

## Biografia

Iniciat en la pintura en l'Acadèmia de Sevilla on va ingressar en 1802. Serà influenciat per la pintura barroca, sobretot per l'obra de Bartolomé Esteban Murillo, que li influirà de forma tan decisiva que estarà present en tota la seva creació artística.
En 1831 va viatjar a Madrid per participar en el concurs de l'Acadèmia de Sant Ferran i es va establir a la capital de regne quan, en 1832, va ser nomenat acadèmic de mèrit en aquesta institució.
En 1840 va ser nomenat pintor de cambra honorari de la reina Isabel II.
Una de les parcel·les en les quals més va destacar va ser el gènere retratístico; entre els molts que va realitzar, destaquen el de La reina Isabel II, el de Mariano José de Larra i el de Donya Narcisa Fernández de Irujo.
En la seva producció artística hi ha també exemples de temàtica religiosa com Les Santes Justa i Rufina, La Verge amb el Nen i l'Al·legoria del Nou Testament, en les quals es reflecteix la forta influència de l'obra de Murillo en el seu art.

## Referències

* ↑ MCN Biografías. «José Gutiérrez de la Vega».
# Jim Webb

James Henry "Jim" Webb (Missouri, 9 de febrer del 1946) és un polític i autor nord-americà. Ha estat senador de l'estat de Virgínia, secretari de la Marina i oficial de la U.S. Navy, entre d'altres funcions. És veterà de la Guerra del Vietnam i ha dirigit campanyes d'ajuda per a veterans que tornen als Estats Units.
El 2 de juliol del 2015, Webb va presentar la seva candidatura per al Partit Demòcrata a les eleccions presidencials dels Estats Units de 2016.
No obstant, el 20 d'octubre del 2015, Webb va anunciar que abandonaria la seva candidatura per a la representació del Partit Demòcrata de cara a les properes eleccions presidencials, tot manifestant que «l'estructura del govern i els principis del Partit Demòcrata no són compatibles amb els meus punts de vista polítics». Tot i això, Webb considerava de presentar-se a les eleccions, com a membre del Partit Independent d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Nomination of James H. Webb, Jr., To Be Secretary of the Navy» (en anglès). Ronald Reagan Presidential Library & Museum, 19-02-1987. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ Haberman, Maggie; Rappeport, Alan «Jim Webb Announces Democratic Bid for Presidency» (en anglès). The New York Times, 02-07-2015. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Walsh, Michael «Jim Webb drops out of Democratic primary race» (en anglès). Yahoo News, 20-10-2015.
# Jim Walker (músic)

Jim Walker és un flautista i educador estatunidenc. És l'original Flauta Principal de la Filharmònica de Los Angeles, i el fundador del quartet de jazz Free Flight. Des de 1984, ha centrat la major part de la seva atenció en tocar jazz i la pedagogia sobre la flauta.

## Enllaços externs

* Website en línia de Jim Walker Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine. (anglès)
* Perfil a l'USC Thornton School Arxivat 2008-04-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Johann M. Zacher

Johann Michael (Viena (Àustria), 6 d'agost, 1651 -Idem. 30 de setembre, 1712), fou un mestre de capella, compositor.
Va ser mestre de capella de la Catedral de Sant Esteve de Viena des de 1679 i mestre de capella d'Elionor del Palatinat-Neuburg, emperadriu vídua a la mort de Leopold I, emperador del Sacre Germànic el 1705.

## Treballs (selecció)

* Die Heldenmüthige Judith in einem teutschen Oratorio (1704)
* Vespers in Vienna, sota la direcció de Pierre Cao.

## Referències

* 1 2 http://www.requiemsurvey.org/composers.php?id=820
* ↑ https://d-nb.info/997161183/04
* ↑ https://alchetron.com/Johann-Michael-Z%C3%A4cher
# Sparisoma viride

Sparisoma viride és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des del sud de Florida, Bermuda i les Bahames fins al Brasil, incloent-hi el Carib.
Els mascles poden assolir els 64 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Michael John Smith

Michael John Smith (Beaufort, 30 d'abril de 1945 - Cap Canaveral, 28 de gener de 1986) conegut habitualment com a Mike Smith fou un astronauta estatunidenc, pilot del transbordador espacial Challenger quan fou destruït durant la missió STS-51-L, quan va esclatar després de 73 segons de vol, i a una altitud de 14,6 km, causant la mort dels set membres de la tripulació. La veu de Smith va ser l'última que es va sentir a la gravadora de veu del Challenger. Tenia un Màster en Ciències i llicenciat en Enginyeria Aeronàutica.
Smith nasqué a Beaufort (Carolina del Nord) on hi ha un aeròdrom anomenat en honor seu. Es graduà a l'Acadèmia Naval dels Estats Units el 1967 i serví a la guerra del Vietnam com a pilot de caça, aconseguint nombroses decoracions de combat, incloent-hi la Creu dels Vols Distingits. Després de la guerra continuà la seva carrera a la marina, fent de pilot de proves de la marina; el Congrés el promogué pòstumament al rang de capità, i l'Escola de Postgraus de la Marina dels Estats Units té una càtedra que duu el seu nom. Entre les seves altres condecoracions pòstumes hi ha la medalla del Cor Porpra. Durant la seva estada a la marina va volar 28 tipus diferents d'avions civils i militars, acumulant 4.867,7 hores de temps de vol.
Smith va ser seleccionat per al programa d'astronautes el maig de 1980; Va servir com a comandant al Shuttle Avionics Integration Laboratory (SAIL), cap adjunt de la divisió d'operacions d'aeronaus, assistent tècnic del director, Direcció d'operacions de vol, i també va ser assignat al grup de desenvolupament i proves de l'oficina d'astronautes. A més de ser pilot del Challenger, havia estat programat per pilotar una futura missió Shuttle (STS-61-I) que s'havia programat per a la tardor de 1986. La veu de Smith va ser l'última que es va sentir a la gravadora de la coberta de vol a bord. Challenger; el seu comentari final va ser "Uh oh".

## Referències

* ↑ Kerwin, Joseph P. «Challenger crew cause and time of death», 1986. Arxivat de l'original el 3 gener 2013. [Consulta: 4 juliol 2006].
* ↑ Boffey, Philip M. «Challenger Crew Knew of Problem, Data Now Suggest». The New York Times, 29-07-1986 [Consulta: 28 abril 2014].
* ↑ «MICHAEL J. SMITH (CAPTAIN, USN), NASA ASTRONAUT (DECEASED)». NASA. [Consulta: 2 juny 2021].
* ↑ «STS-61-I». Arxivat de l'original el 28 desembre 2016.
* ↑ Boffey, Philip M. «Challenger Crew Knew of Problem, Data Now Suggest». The New York Times, 29-07-1986 [Consulta: 28 abril 2014].

## Enllaços externs

* http://www.arlingtoncemetery.net/michaelj.htm Arxivat 2021-02-11 a Wayback Machine.
* http://www.jsc.nasa.gov/Bios/htmlbios/smith-michael.html
* http://www.challenger.org/about/history/smith.cfm Arxivat 2010-05-17 a Wayback Machine.
# The Utopian Society

The Utopian Society és una pel·lícula estatunidenca dirigida l'any 2003 per Jhon P. Aguirre.

## Argument

Sis joves han de començar i acabar en una sola nit un assaig sobre com seria la societat que ells crearien, la seva societat utòpica. Tot i la bona voluntat, aviat veuran com els seus valors i els seus passats influencien en poder trobar una conclusió final que els permeti aprovar el treball.
Tots junts aprendran com els valors de cada un poden dificultar el treball en grup, però fins que no ho aconsegueixen no podran acabar el treball. En una sola nit, es jugaran la feina de tot el semestre, els agradi o no.

## Repartiment

* Austin Nichols.... Justin Mathers
* Sam Doumit.... Nera
* Malin Akerman.... Tanci
* Mat Hostetler.... Caleb
* Kelvin Yu.... Ken
* Kristen Ariza.... Aaliyah
* Robert Romanus.... Barry
* Matt Mauser.... Shawn

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula Arxivat 2006-08-22 a Wayback Machine.
* Web oficial de la pel·lícula Arxivat 2006-05-20 a Wayback Machine.
# Ritchie Kitoko

Ritchie Kitoko (Kinshasa, República Democràtica del Congo, 11 de juny de 1988) és un futbolista congolès, amb nacionalitat belga que ocupa la posició de migcampista. El seu actual equip és el Real Jaén CF.

## Trajectòria

La seva carrera esportiva va començar de jove en l'equip belga de l'Standard de Lieja club en el qual se li van veure maneres de futbolista prometedor. A l'any següent, arriba al filial de l'Albacete Balompié de Tercera Divisió on aconsegueix la titularitat amb el primer equip que aleshores competia a la Segona Divisió. La seva darrera temporada en el club manxec despunta de tal manera que se l'arriba a comparar amb el jugador francès Makélélé pel seu gran desplegament físic i mentalitat defensiva. L'estiu de 2009 és venut a l'Udinese italià per uns 2 milions d'euros.
Al mercat d'hivern posterior és cedit al Granada CF, en el qual va esdevenir una peça important per aconseguir l'ascens del club andalús a Segona Divisió, després de 22 anys.
La temporada 2011-12 és cedit al CD Tenerife. La temporada següent juga al Girona FC, club en el qual arriba en condició de cedit.
En el mercat d'estiu de 2013 és cedit al Real Jaén per una temporada.

## Referències

* ↑ El Girona incorpora el mitgcampista Ritchie Kitoko; ara.cat, 1 d'agost de 2012
* ↑ Kitoko fitxa pel Real Jaén Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.; Diana Blanca, 22 de juliol de 2013

## Enllaços externs

* Perfil a Futbolme.com (castellà)
* Perfil a BDFutbol.com (anglès)
# Centrolene paezorum

Centrolene paezorum és una espècie de granota que viu a Colòmbia.

## Referències

* Wild, E. & Lynch, J. 2004. Centrolene paezorum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Telmatobius sibiricus

Telmatobius sibiricus és una espècie de granota que viu a Bolívia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Cortez, C., Reichle, S., De la Riva, I. & Köhler, J. 2004. Telmatobius sibiricus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Telmatobius schreiteri

Telmatobius schreiteri és una espècie de granota que viu a l'Argentina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lavilla, E. 2004. Telmatobius schreiteri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Joan Maurí i Espadaler

Joan Maurí i Espadaler (Sabadell, 28 de febrer de 1913 - 14 de gener de 1980) fou un pintor català.

## Biografia

Maurí va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Va pintar els retaules dels dos altars de l'església de l'Escola Pia de Sabadell i un altar de sant Antoni de la catedral de Solsona. També va fer molts esgrafiats del Cementiri de Sabadell. Té nombrosos quadres en organismes públics i col·leccions particulars. A més de pintar, Maurí investigà les característiques de la visió del color segons cada individu i les diferències que afecten o poden alterar la correcta diferenciació dels matisos cromàtics. Aquestes investigacions les plasmà en l'obra manuscrita Teoria sobre la visió del color, que presenta nombrosos dibuixos i quadres estadístics, text que es va penjar a internet en el centenari del naixement del pintor. La seva obra mostra una constant preocupació constructiva i revela un estudi profund de la tècnica utilitzada.
El Museu d'Art de Sabadell conserva obra de Joan Maurí.

## Exposicions
### Exposicions individuals

* 1954. Cercle Sabadellès.

### Exposicions col·lectives

* 1942. Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.
* 1943. Acadèmia de Belles Arts de Sabadell.
* 1946. Col·lectiva de socis del Cercle Sabadellès.
* 1948. Acadèmia de Belles Arts de Sabadell (abril).
* 1948. Acadèmia de Belles Arts de Sabadell (estiu).
* 1952. Exposició sobre temes eucarístics. Acadèmia Catòlica de Sabadell.
* 1953. Primer Saló Biennal de Belles Arts. Caixa d'Estalvis de Sabadell.
* 1959. Quart Saló Biennal de Belles Arts. Caixa d'Estalvis de Sabadell.

## Referències

* ↑ Diari de Sabadell, 24-08-2013, pàg. 9.
* ↑ Vidal, Pere. «Joan Maurí i Espadaler». 11 de febrer de 2013. El Punt Avui. [Consulta: 12 gener 2015].
* ↑ Ràfols, J. F. Diccionari biogràfic d'artistes de Catalunya.
* ↑ «Museus en línia» (en català, castellà i anglès). Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
* ↑ Entre la continuïtat i el trencament. Art a Sabadell. 1939-1959. Sabadell: Museu d'Art de Sabadell, 2000, p. 141 i ss..

## Enllaços externs

* Teoria sobre la visió del color
# Subregió del Tâmega

Tâmega és una subregió estadística portuguesa, part de la Regió Nord. El seu principal núcleo és integrat al Districte de Porto, però també inclou concelhos del Districte de Braga, del Districte de Vila Real, del Districte de Viseu i del Districte d'Aveiro. Limita al nord amb Ave i Alt Trás-os-Montes, a l'est amb Douro, a sud amb Dão-Lafões i Entre Douro e Vouga i a l'oest amb Gran Porto. Àrea: 2629 km². Població (2001): 551 301.
Comprèn 15 concelhos:
* Amarante
* Baião
* Cabeceiras de Basto
* Castelo de Paiva
* Celorico de Basto
* Cinfães
* Felgueiras
* Lousada
* Marco de Canaveses
* Mondim de Basto
* Paços de Ferreira
* Paredes
* Penafiel
* Resende
* Ribeira de Pena
# Michael Johnson (futbolista)

Michael Johnson (Urmston, Gran Manchester, 24 de febrer de 1988) és un futbolista anglès que juga de centrecampista i actualment es troba sense equip.

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques de Michael Johnson» (en alemany). transfermarkt.de.
* Perfil de Michael Johnson Arxivat 2016-03-08 a Wayback Machine. a la web del Manchester City (anglès)
* Dades estadístiques sobre Michael Johnson a soccerbase.com (anglès)
# Roma, ciutat oberta

Roma, ciutat oberta (títol original en italià Roma, città aperta) és una pel·lícula italiana rodada el 1945, dirigida per Roberto Rossellini; està situada durant l'ocupació nazi de Roma (1944).
Es considera que Roma, ciutat oberta inaugura el neorealisme italià.
L'obra és la primera part de la considerada la trilogia de la guerra (juntament amb Paisà i Alemanya, any zero) fou premiada amb la Palma d'Or al Festival de Canes. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant l'ocupació nazi de Roma, el líder de la resistència Giorgio Manfredi és perseguit per la Gestapo. A través del seu amic Francesco contactarà amb el sacerdot Pietro Pellegrini, qui aprofitant la seva condició lliure de toc de queda portarà diners per la resistència.

## Repartiment

* Aldo Fabrizi
* Anna Magnani
* Marcello Pagliero
* Harry Fest
* Vito Annichiarico

## Al voltant de la pel·lícula

Aquesta pel·lícula conta la història d'un grup d'Italians vivint l'ocupació nazi de 1944. Els resistents són encarnats per una mare i el seu fill, un tipògraf, un militant comunista i un sacerdot catòlic. La denúncia i la pobresa són dos temes importants d'aquest llargmetratge que s'inscriu en el moviment del neorealisme italià de postguerra. Pel guió, Rossellini, ajudat per Sergio Amidei i Federico Fellini, llavors jove periodista, es va inspirar en històries verdaderes:
* el personatge de don Pietro Pellegrini (Aldo Fabrizi) és inspirat en don Giuseppe Morosini, sacerdot afusellat el 1944 per a la seva activitat a favor de la Resistència ;
* Pina (Anna Magnani) s'inspira en Teresa Gullace, morta en públic pels nazis estant embarassada ;
* Giorgio Manfredi (Marcello Pagliero) inspirat en el guerriller Celeste Negarville ;
* els nens també es van treure d'una història verdadera.
Aquesta obra de Rossellini podria ser considerada com un document històric pel seu realisme. Pel·lícula realitzada amb molt petits mitjans - Rossellini es va servir de pel·lícules de fotografia posades tros a tros en una cambra negra – aquesta obra cabdal és considerada per molts cinèfils com la primera pel·lícula neorealista de la història del cinema italià.
En la filmografia del realitzador, aquesta pel·lícula forma part de la «Trilogia de la guerra» amb Paisà i Alemanya, any zero. També s'ha de destacar que l'actriu Anna Magnani, anomenada la Magnani , tenia un dels papers principals d'aquesta pel·lícula.

## Premis i Nominacions
### Premis

* Palma d'Or ex æquo al Festival Internacional de Cinema de Canes de 1946

### Nominacions

* Oscar al millor guió adaptat (Sergio Amidei i Federico Fellini)

## Bibliografia

* Pablo Ferrando García. Roma ciudad abierta: Roberto Rossellini: (1945). València, Nau Llibres, 2006. ISBN 84-7642-732-8.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Roma, ciutat oberta. esadir.cat.
* ↑ «Roma, ciutat oberta». The New York Times.
* ↑ «Roma, ciutat oberta, repartiment». The New York Times.
* ↑ «Roma, ciutat oberta, premis». The New York Times.
* ↑ «The 19th Academy Awards» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb
# Maniobra d'Epley

La maniobra d'Epley s'utilitza per al reposicionament canalicular de les otocònies en el tractament del vertigen posicional paroxístic benigne (VPPB). Consisteix en:
* Amb el pacient assegut a la taula d'exploració (o en un llit) i amb les cames estirades:
* Girar el cap cap al costat afectat en un angle de 45 graus, i estirar-se ràpidament a la taula, a poder ser amb el cap en extensió de 30º (posició de Dix-Hallpike).
* Restar en aquesta posició uns 30 segons.
* Girar el cap 90 graus cap a l'altre costat, tot mantenint l'extensió del coll.
* Restar en aquesta posició uns 30 segons.
* Girar tot el cos en la direcció en què està girat ara el cap, i sense moure el coll de la rotació en la que estava, fins a quedar el tronc recolzat amb l'espatlla i el costat.
* Restar en aquesta posició uns 30 segons.
* Tornar a la posició asseguda (ara amb les cames penjant i deixant el cap en una posició normal) i romandre uns trenta segons en aquesta posició.
El procediment complet s'ha de repetir dues vegades o més, per un total de tres vegades.
Durant cada pas d'aquest procediment el pacient sol experimentar marejos.

## Referències

* ↑ Hilton, Malcolm P; Pinder, Darren K «The Epley (canalith repositioning) manoeuvre for benign paroxysmal positional vertigo». Cochrane Database of Systematic Reviews, 2, 2004, pàg. CD003162. DOI: 10.1002/14651858.CD003162.pub2. PMID: 15106194.

## Enllaços externs

* benfranklinfu. «Maniobra d'Epley», 14-07-2007.