OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de la Donzell

Sant Pere de la Donzell és una capella romànica del municipi de la Baronia de Rialb (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba al sector central ponentí del terme municipal, al nord-oest del Palau de Rialb, sota els camps de la Donzell. Està a un centenar de metres de la masia de cal Soler de Sant Cristòfol, enmig d'una clariana oberta en un bosquet d'alzines.
Al punt quilomètric 17,3 de la carretera C-1412b (de Ponts a Tremp)(42° 01′ 00″ N, 1° 09′ 29″ E﻿ / ﻿42.016578°N,1.158063°E﻿ / 42.016578; 1.158063) es pren la pista forestal de la dreta, no senyalitzada. No es deixa la pista principal fins que, al cap de 950 metres(42° 01′ 06″ N, 1° 09′ 05″ E﻿ / ﻿42.018419°N,1.151283°E﻿ / 42.018419; 1.151283), en un desviament, s'agafa la pista de la dreta que puja a la masia.

## Descripció

És una capella romànica modificada i convertida en magatzem amb l'enderroc de l'absis semicircular. L'espai de l'arc triomfal ha estat substituït per una gran porta amb xapa metàl·lica. Al mur de migjorn es conserven tapiades la porta i finestra romànica amb arcs de mig punt. Encara es mantenen els forats de les bastides per la seva construcció. La coberta construïda inicialment amb lloses de pedra sobre la volta de canó té teula àrab afegida a sobre. Resta una part de la petita espadanya construïda posteriorment.

## Notícies històriques

Al s. XI es construïren la major part de les esglésies romàniques de la Baronia de Rialb.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de la Donzell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Mýtne Ludany

Mýtne Ludany és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2011 tenia 973 habitants.
La primera menció escrita de la vila es remunta al 1075.

## Referències

* ↑ «Resident Population by sex and age, by municipalities, 2011 Census» (en anglès). Oficina d'Estadística d'Eslovàquia. [Consulta: 25 desembre 2021].
* ↑ «História obce» (en eslovac). Obec Mýtne Ludany. [Consulta: 25 desembre 2021].

## Galeria d'imatges

* Sagristia de l'església
# Cova de Son Pieres

La cova de Son Pieres és una cova artificial prehistòrica situada a la possessió de Son Pieres, al municipi de Llucmajor, Mallorca. Les seves dimensions són 16 m de llargària per 10 m d'amplària i 2,1 m d'alçària.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 68. ISBN 84-500-5970-4.
# Juli Africà

* Per a altres significats, vegeu «Africà».
Juli Africà (en llatí Iulius Africanus) va ser un orador del temps de Neró possiblement fill d'un altra Julius Africanus que va ser condemnat en temps de Tiberi, l'any 32.
Quintilià, que l'havia sentit parlar, diu que era el millor orador del seu temps juntament amb Domici Afer. L'eloqüència d'Africà es caracteritzava principalment per la seva vehemència i energia.
Plini menciona un net d'aquest Julius Africanus, que era advocat i li va presentar un plet en una ocasió. Va ser cònsol sufecte l'any 108.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 56.
# Sung Po-jen

Sung Po-jen va ser un poeta i pintor de la dinastia xinesa Song. Va ser l'autor de Capturant una flor de prunera (1238), el primer llibre imprès d'art i literatura del món, que pretén entrenar l'ull no en la tècnica sinó en la percepció

## Referències

* ↑ Ch'ing, Lo; Red Pine (Traductor) «Introduction». Guide to capturing a plum blossom. Copper Canyon Press, 01-04-1995, pàg. xiii-xxi.
# MinoTauro

* Aquest article tracta sobre el supercomputador. Vegeu-ne altres significats a «Grupo Planeta».
El MinoTauro és el segon supercomputador més potent al Centre de Supercomputació de Barcelona (BSC-CNS), amb un rendiment pic de 186 teraflops (186 bilions d'operacions per segon). L'any 2011, va ser considerat el superordinador més eficient des d'un punt de vista energètic a Europa, segons el rànquing TheGreen500.
MinoTauro està fabricat per l'empresa Bull i una de les seves característiques és la incorporació a la seva arquitectura de targetes GPU Nvidia. A diferència del supercomputador MareNostrum, emblema del BSC-CNS, MinoTauro inclou processadors de propòsit específic. El seu avantatge, en comparació amb processadors de propòsit general, és que és més ràpid i consumeix menys energia per a algunes aplicacions. El BSC-CNS és líder mundial en models de programació StarSs i aquesta arquitectura és la idònia per al seu desenvolupament i utilització.

## Referències

* ↑ Espai web del MinoTauro al web del BSC-CNS (anglès)
* ↑ Llista novembre 2011 TheGreen500 Arxivat 2013-12-10 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Web del BSC-CNS (anglès) (castellà)
# Cova de Son Taixaquet d'en Toni

La cova de Son Taixaquet d'en Toni és una gran cova artificial subterrània de la cultura talaiòtica situada en una segregació de la possessió de Son Taixaquet, al municipi de Llucmajor, Mallorca.
Actualment la cova es troba en part enfonsada perquè els seus constructors només deixaren un gruix al sostre de menys de mig metre. Sembla un grup de coves que envolten un pati central, si bé, el pati central és la part de la cova enfonsada. La superfície total és d'uns 100 m². Dues de les seves sales tenen columnes exemptes i de la tercera sala queden poques restes. Fou excavada entre 1915 i 1925 per l'arqueòleg català Josep Colominas i Roca, que hi trobà aixovars funeraris que es troben al Museu d'Arqueologia de Catalunya (Barcelona). Les troballes són de cultures heterogènies, totes elles anteriors a la romanització.

## Referències

* ↑ Sánchez-Cuenca, F. «Son Taxaquet. Una gran cueva talayótica excavada en el subsuelo de un llano» (en castellà). Talayots.es, la guía de la prehistoria de Mallorca y Menorca, 2007.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 69. ISBN 84-500-5970-4.
# Sant Roc de Vilablareix

Sant Roc de Vilablareix és una església de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació religiosa situada damunt un turó que porta el seu nom, Sant roc. Resta només la façana principal, que presenta la porta amb una gran llinda superior, un petit rosetó i una finestra lateral gòtica de gran simplicitat, formada per arcs conopials i impostes decorades.

## Història

Antigament era coneguda com a Sant Roc de les Núvies. El nom li ve de la tradició que deia que les noies que visitaven l'ermita, en un any ja eren casades. El 882 és documentada com a "basilica Sancti Christophori de Nobinolas" en la donació que feu el bisbe Teuter de Girona a la Seu gironina de diverses esglésies.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Roc de Vilablareix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Sant Serni de Gurp

Sant Serni de Gurp, o Sant Sadurní de Gurp, és l'església romànica del poble de Gurp, al municipi de Tremp. Era sufragània de la parroquial de Santa Engràcia, tot i que actualment totes dues esglésies, amb la de Talarn, estan agrupades a Santa Maria de Vilamitjana, on viu el rector que les mena. Les primeres notícies relatives a la parròquia de Sant Serni daten del 1314, moment en què fou visitada pels delegats de l'arquebisbe de Tarragona.
L'església parroquial de Sant Serni està situada en el nucli de Gurp. És compon d'una sola nau coberta amb volta de canó lleugerament apuntada. La fesomia romànica original ha estat modificada per la construcció de capelles annexes als laterals nord i sud, així com per la construcció de la coberta sobrealçada de teula àrab i la conversió de l'absis en sagristia. La porta, situada en la façana sud, és formada per un arc de mig punt adovellat amb dues arquivoltes sobre impostes. Destaca de la façana oest l'espadanya de dos ulls, mentre que en el lateral est, s'identifica la forma semicircular de l'absis.

## Galeria d'imatges

* Façana de migdia
* Façana de ponent
* Façana nord i absis
* L'interior del temple, amb la nau lleugerament apuntada

## Referències

* ↑ «Sant Serni de Gurp». Gencat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 novembre 2017].
# Scottish Borders

Les Scottish Borders, o simplement Borders (en gaèlic escocès Na Crìochan o Crìochan na h-Alba) és una de les 32 subdvisions (Consells) unitaris (en anglès: council area) en què està dividida administrativament Escòcia. Limita amb Dumfries and Galloway a l'oest; amb South Lanarkshire i West Lothian al nord-oest; amb la ciutat d'Edimburg, East Lothian i Midlothian al nord, i amb els comtats no metropolitans d'Anglaterra de Northumberland i Cúmbria (Anglaterra) al sud. El centre administratiu d'aquesta regió es troba a Newtown St. Boswells.
Aquesta subdivisió escocesa va ser creada l'any 1975, unint els antics comtats de Berwickshire, Peeblesshire, Roxburghshire i Selkirkshire, així com part de Midlothian. El 1996 aquesta regió es convertí en una àrea unitària.

## Pobles i ciutats

* Abbey St. Bathans, Ashkirk
* Broughton, Burnmouth
* Chirnside, Clovenfords, Cockburnspath, Coldingham, Coldstream
* Denholm, Dryburgh, Duns
* Earlston, Eddleston, Ettrick, Ettrickbridge, Eyemouth
* Foulden
* Galashiels, Greenlaw
* Hawick
* Innerleithen
* Jedburgh
* Kelso, Kirk Yetholm
* Lauder, Lilliesleaf, Longformacus
* Melrose
* Newcastleton, Newtown St. Boswells
* Peebles
* Roxburgh
* Selkirk, St. Abbs, St Boswells, Stow, Stichill
* Teviothead, Town Yetholm, Traquair
* Walkerburn, West Linton
# Schuyler

Schuyler és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 5.371 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Schuyler tenia 5.371 habitants, 1.748 habitatges, i 1.214 famílies. La densitat de població era de 1.001,8 habitants per km².
Dels 1.748 habitatges en un 37,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,52.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 14,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.170 $ i la renda mediana per família de 41.747 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.955 $ mentre que les dones 20.615 $. La renda per capita de la població era de 14.376 $. Aproximadament el 6,3% de les famílies i l'11,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Schuyler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Schuyler». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Santa Justa i Santa Rufina de Prats de Molló (capella)

La capella de Santa Justa i Santa Rufina de Prats de Molló és una capella, amb la mateixa advocació que l'església parroquial de la vila, a la comuna de Prats de Molló i la Presta, de la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada a l'extrem meridional de la vila vella de Prats de Molló, a la Vila Baixa.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «125 - Prats de Molló». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 56. Santa Justa i Santa Rufina o la Mare de Déu de la Pîetat de Prats de Molló». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prats de Molló». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La capella de Santa Justa i Santa Rufina de Prats de Molló en els ortofotomapes de l'IGN
# Sebastián Donadío

Sebastián Donadío (Buenos Aires, 5 de gener de 1972) és un ciclista argentí que s'ha especialitzat en la pista.

## Palmarès

* 2005
** 1r als Sis dies de Torí (amb Marco Villa)
* 2006
** Campionat de l'Argentina en Madison
* 2009
** 1r als Sis dies de Cremona (amb Walter Pérez)
** Campionat de l'Argentina en Scratch

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Serafim Fernandes de Araújo

Serafim Fernandes de Araújo (Minas Gerais, 13 d'agost de 1924 - Belo Horizonte, 8 d'octubre de 2019) va ser un cardenal brasiler de l'Església Catòlica, arquebisbe emèrit de Belo Horizonte

## Biografia

Nascut a Minas Novas, a l'estat de Minas Gerais, va ser ordenat prevere el 12 de març de 1949 per l'arquebisbat de Diamantina a la basílica de Sant Joan del Laterà de Roma, doctorant-se en teologia i dret canònic a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma el 1951. Retornà al Brasil i celebrà la seva primera missa el 17 de setembre de 1951 a Itamarandiba. Després va ser rector a Gouveia entre 1951 i 1957. En aquest mateix període actuà com a capellà de la Companyia Industrial de São Roberto. Entre 1956 i 1957 assumí el càrrec de capellà militar del 3r batalló militar de la Policia Militar de Minas Gerais, on també va ser director d'ensenyament religiós a l'arquebisbat de Diamantina i com a professor de dret canònic al seminari provincial.
A Curvelo, on va ser rector el 1957 i canonge entre 1958 i 1959, actuà també com a professor en diverses escoles.
Va ser nomenat bisbe titular de Vewrinopoli i auxiliar de Belo Horizonte el 19 de gener de 1959. va ser ordenat bisbe el 7 de maig de 1959 a Diamantina, amb només 34 anys (el bisbe més jove de la història del Brasil) per Jose Newton de Almeida Baptista, arquebisbe de Diamantina. Assumí també la tasca de vicari general, administrador i director d'ensenyament religiós de l'arquebisbat, a més de ser professor de cultura religiosa de la Universitat Catòlica de Minas.
Entre 1960 i 1981 va ser rector de la Universitat de Minas. Participà en el Concili Vaticà II. Assistí a la Tercera Conferència General de Bisbes Llatinoamericans, celebrada a Puebla (Mèxic), celebrada entre el 27 de gener i el 13 de febrer de 1979. Va ser promogut a coadjutor amb dret a successió de l'arquebisbat de Belo Horizonte el 22 de novembre de 1982. Va passar a ser Arquebisbe de Belo Horizonte el 5 de febrer de 1986. Assistí a la Quarta Conferència General de Bisbes Llatinoamericans, celebrada a Santo Domingo entre el 12 i el 28 d'octubre de 1992, sent un dels seus presidents. Assistí a la IX Assemblea Ordinària del Sínode de Bisbes, celebrada al Vaticà entre el 2 i el 29 d'octubre de 1994 i, finalment, assistí a l'Assemblea Especial per Amèrica del Sínode de Bisbes al Vaticà, celebrada entre el 16 de novembre i el 12 de desembre de 1997.

### Cardenalat

Serafim Fernandes va ser creat cardenal prevere pel Papa Joan Pau II el 21 de febrer de 1998, rebent la birreta cardenalícia i el títol de San Luigi Grignion de Montfort. El 28 de gener de 2004 va ser nomenat arquebisbe emèrit de Belo Horizonte.

## Referències

* ↑ «Cardeal dom Serafim Fernandes de Araújo morre aos 95 anos em Belo Horizonte» (en portuguès). Globo [Consulta: 8 octubre 2019].
* Holy See Press Office. Cardinal Serafim Fernandes de Araújo (anglès)
* Sala Stampa della Santa Sede. Cardinale Serafim Fernandes de Araújo (italià)
* Catholic-Hierarchy. Serafim Cardinal Fernandes de Araújo
# Scorpion

«Scorpion» té aquests significats:
* Scorpion (sèrie de televisió), sèrie televisiva del canal CBS.
* Scorpion (personatge), personatge de la saga de videojocs Mortal Kombat.
* Montesa Scorpion, ciclomotor fabricat per Montesa entre 1972 i 1976.
Viccionari
# Sebastián Herrera Barnuevo

Sebastià Herrera Barnuevo (Madrid, 1619 - ibídem, 1671) fou un arquitecte, escultor i pintor barroc espanyol.
Nascut a Madrid, va rebre els primers ensenyaments del seu pare l'escultor Antonio de Herrera, en el taller del qual va rebre les seves primeres. Va entrar al taller d'Alonso Cano als 19 anys, sent l'artista granadí la seva referència artística.
Sota la tutela del seu mestre va realitzar els seus primers treballs, com els esbossos i decoracions per a l'entrada a la capital de Marianna d'Àustria amb motiu del seu enllaç matrimonial amb Felip IV el 1649, on ja apareixen els seus grans dots de dibuixant i pintor. A partir d'aquest moment, treballarà pel seu compte i s'anirà introduint en el món de l'arquitectura amb treballs com el retaule de la capella del Crist de l'església parroquial de Sant Genís (1657), al mateix temps que col·labora en la construcció de la capella de Sant Isidre a l'església de San Andrés de Madrid.
El seu mestratge anirà creixent i amb ella el nombre d'encàrrecs, com el nou disseny barroc dels jardins i fonts del Real Sitio de Aranjuez (1660), el que li valdrà el seu nomenament d'Ajuda de Furrer de la Casa Reial, i més important encara, de Majordom Major de les Obres Reials a la mort de Josep de Vila-real a 1662. Acabat d'estrenar el seu càrrec va realitzar el vuitavat de la capella del convent de la Mare de Déu d'Atocha i el seu retaule major. La seva creixent ocupació en la construcció no va ser impediment per seguir realitzant monuments, pintures i decoracions, com el túmul funerari per honorar la mort de Felip IV a 1665.
A 1667 va obtenir el nomenament de pintor de Cambra del rei Carles II, després de la mort de Juan Bautista Martínez del Mazo, gràcies als seus excel·lents retrats i va rebre l'encàrrec de traçar la que seria la seva obra arquitectònica més important, l'església i convent de Santa María la Real de Montserrat, al Carrer de San Bernardo, a Madrid.
Abans de la seva mort el 1671 és nomenat conserge de El Escorial, el que indica la importància de la seva carrera cortesana, igual que havia fet Velázquez.
Finalment, en el mateix 1671, pocs mesos abans de morir, se'l va designar supervisor dels projectes per a la construcció del nou Pont de Toledo.
Són poques les obres que ens han arribat de mà d'aquest artista multidisciplinari, ja que la majoria es van perdre en saquejos, incendis, guerres i desamortitzacions. Es conserven diversos retaules dissenyats per ell en l'església del Carme Calçat de Madrid i una de les seves millors pintures, La Sagrada Família , a la col·legiata de San Isidro de la mateixa ciutat.

## Bibliografia

* Juan José Martín González, Escultura Barroca a Espanya: 1600-1700 , Manuals Art Càtedra (1998) ISBN 84-376-0392-7
* Agustín Bustamante García, Introducció a l'art espanyol. El Segle XVII: Classicisme i Barroc , Editorial Sílex (1993) ISBN 84-7737-046-X
# Súdwest-Fryslân

Súdwest-Fryslân (Zuidwest-Friesland en neerlandès) és un municipi de la província de Frísia, al nord dels Països Baixos, creat l'1 de gener de 2011. L'31 de març de 2015, tenia 84.141 habitants repartits per una superfície de 841,56 km² (dels quals 381,92 km² corresponen a aigua).
Aquest nou municipi està conformat per la fusió dels antics municipis de Bolsward, Nijefurd, Snits, Wûnseradiel i Wymbritseradiel.

## Enllaços externs

* Súdwest-Fryslân - Lloc web oficial
# Josef Miner

Josef Miner (Breslau, 1 de febrer de 1911 - Huși, 1944) va ser un boxejador alemany que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de bronze de la categoria del pes ploma del programa de boxa. Va perdre en semifinals contra el sud-africà Charles Catterall, mentre en el combat per la medalla de bronze guanyà a l'hongarès Dezső Frigyes. En el seu palmarès també destaquen tres títols alemanys, un en el pes gall, el 1934, i dos en el pes ploma, el 1936 i 1937. Morí en combat durant la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Josef Miner». [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ «Olympedia – Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». [Consulta: 16 setembre 2021].
# José Carlos Schwarz

José Carlos Schwarz (Bissau, 6 de desembre de 1949 – l'Havana, 27 de maig 1977) va ser un poeta i músic de Guinea Bissau. És àmpliament considerat com un dels músics més importants i influents de Guinea Bissau.
Schwarz va escriure en portuguès i francès, però va cantar en crioll. El 1970 va formar la banda Cobiana Djazz amb un grup d'amics. Després de la independència de Guinea Bissau, Schwarz es va convertir en el director del Departament d'Art i Cultura, i també el responsable dels assumptes de la joventut. El 1977, va començar a treballar a l'Ambaixada de Guinea Bissau a Cuba. El 27 de maig del mateix any, Schwarz va morir en un accident d'aviació prop de l'Havana.

## Referències

* ↑ «José Carlos Schwarz - A voz do povo» (en portuguese). [Consulta: 13 juny 2007].
* ↑ Casimiro, Fernando. «Memorável José Carlos Schwarz» (en portuguese). Arxivat de l'original el 2007-06-16. [Consulta: 13 juny 2007].

## Enllaços externs

* José Carlos Schwarz - Si bu sta dianti na luta
* José Carlos Schwarz - Po Cata Bida Lagartu
# José Carlos da Costa Araújo

José Carlos da Costa Araújo, conegut com a Zé Carlos, (7 de febrer de 1962 - 24 de juliol de 2009) fou un futbolista brasiler.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1990.

## Referències

* ↑ «Ex-goleiro do Fla morre de câncer» (en portuguès). Justiça Desportiva. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2009. [Consulta: 25 juliol 2009].
* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ José Carlos da Costa Araújo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Todos os brasileiros - 1990» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Juan de la Peña

Juan de la Peña (1513, Valdearenas, Guadalajara - 28 de gener del 1565, Salamanca) fou un teòleg dominic espanyol i catedràtic de la Universitat de Salamanca.

## Biografia

Després d'ingressar a l'Orde de Sant Benet, l'abandonà per professar a la de Sant Domènec. El 1540 jurà els estatuts del Col·legi de Sant Gregori de Valladolid, en què tingué com mestres Bartolomé de Carranza, futur arquebisbe de Toledo, i Melchor Cano, més endavant bisbe de Canàries i rector del col·legi.
Feu el batxiller de teologia a la Universitat de Valladolid el 1559 (grau que revalidà el mateix any a la Universitat de Salamanca), aconseguí els graus de llicenciat i doctor en teologia per la Universitat de Sigüenza el 1560.
A partir del 1551, i durant nou anys, fou professor al Col·legi de Sant Gregori. Entre el 1559 i el 1560 ocupà la càtedra de prima de la Universitat de Salamanca, i a partir del 1561 fou nomenat catedràtic de vespre d'aquesta universitat, que ocupà fins a la seva mort el 1565.

## Referències

* ↑ Díaz Díaz, Gonzalo. Hombres y documentos de la filosofía española. Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Instituto de Filosofía "Luis Vives, " Departamento de Filosofía Española, 1980-<2017>. ISBN 84-00-04725-7.
* ↑ Vicente Beltrá de Heredia. Miscelánea Beltrán de Heredia. (Colección de Artículos sobre Historia de la Teología Española). Tomo II. Biblioteca de Teólogos Españoles, Salamanca, 1972.
# Kai Khusrau III Gurieli

Kaikushru III Gurieli fou mtavari de Gúria del 1716 al 1717 en absència de son germà Jordi III de Gúria. Era fill de Mamia III Gurieli de Gúria. El 1724 es va retirar a Rússia amb el rei Vakhtang VI de Kartli.

## Enllaços externs

* GURIA. The Gurieli Dynasty. GENEALOGY (anglès)

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.