OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau del Porfirogènit

El palau del Porfirogènit (turc: Tekfur Sarayi) fou una residència imperial a Istanbul, Turquia, del qual només en queden escasses restes.
L'únic saló que ha perdurat presenta una façana de tres pisos típicament romana d'Orient. Està decorada amb maons vermells i marbre blanc, amb arcs a la planta baixa i dues fileres de finestrals que donen al pati.
El palau data de l'època romana d'Orient tardana, però no hi ha acord sobre la seva antiguitat, ja que alternar pedra amb tres fileres de maons és característic del segle x, però, tanmateix, els dibuixos geomètrics són del segle xiv. És probable que s'aixequés com a annex en el proper Palau de Blaquernes. Ambdós palaus es convertiren en residència dels sobirans imperials durant els dos segles anteriors a la caiguda de l'Imperi Romà d'Orient, el 1453.
Durant el regnat d'Ahmet III (1703-1730), els darrers terrissers d'Iznik es traslladaren al palau. Aquest es convertí en un centre de producció de rajoles encara que ja es tractava d'una etapa de decadència i mai varen tenir la qualitat dels d'Iznik en la seva època d'esplendor.

## Referències

* ↑ Ruiz-Domènec, Hernández de la Fuente i García, 2022, p. 33.

## Bibliografia

* Ruiz-Domènec, J. E.; Hernández de la Fuente, D.; García, J. C. «Byzantium: De erfenis van het Romeinse Rijk» (en neerlandès). National Geographic, 2022.
# Palau del Quirinal

El Palau del Quirinal (en italià Palazzo del Quirinale) és la residència oficial del president de la República Italiana a la capital de l'estat, Roma. El palau rep el nom del turó sobre el qual se situa, el Quirinal, un dels set turons que formaven l'antiga Roma.
Iniciada la construcció l'any 1573 per ordre del papa Gregori XIII, està situat sobre l'antiga Via del Quirinale i davant de l'anomenada Piazza del Quirinale. Durant l'època papal (1573-1871), el palau fou emprat com a residència estival del pontífex a Roma.
Amb l'ocupació dels Estats Pontificis l'any 1860 i la posterior ocupació del Laci i de Roma, el Palau del Quirinal quedà sota la jurisdicció del nou Regne d'Itàlia. L'any 1871, Roma es convertia en la capital del nou regne i el Quirinal fou convertit en la residència oficial del monarca.
Malgrat haver-se convertit en residència oficial de la família reial, els monarques italians tendiren a utilitzar el palau en comptades ocasions i sempre per obligacions d'estat. Especialment el rei Víctor Manuel III visqué fora del Quirinal.
Amb l'abolició de la monarquia l'any 1946, el Palau del Quirinal esdevingué propietat de l'Estat i immediatament es convertí en la residència oficial del president de la República a la ciutat de Roma. Actualment es permet la visita palatina en dies de festa nacional.
Arquitectònicament, la façana del Palau fou ideada per Domenico Fontana. La Gran Capella, que és la sala més remarcable del conjunt, fou dissenyada per Carlo Maderno. El palau conté frescos de Guido Reni i de Melozzo da Forlì. També són destacables els jardins d'estil divuitesc. Amb la conversió en palau reial l'any 1871, l'edifici s'enriquí considerablement de mobiliari i peces de gran valor artístic provinents d'altres palaus italians.

## Col·leccions

Des de 1946 tota la vaixella de plata i coberts per l'alta representació de la Presidència cerimonial de la República, són les més antigues de plata de disseny italià empresa Cesa 1882 que són una col·lecció única.
# Osterwieck

Osterwieck és una ciutat al Districte del Harz de l'estat de Saxònia-Anhalt a Alemanya a la riba del riu Ilse, al nord de Wernigerode. És part de la Verwaltungsgemeinde (col·lectiu administratiu municipal) d'Osterwieck-Fallstein. En el cens del 2010 tenia 12.032 habitants. Està situada a la carretera de l'antiga Ruta Romànica.
Osterwieck ja es menciona per primera vegada el 780, quan Carlemany en el transcurs de la Guerra Saxona de les Gal·lies, creuà el riu Oker i erigí una església de fusta dedicada a Sant Esteve en un lloc llavors anomenat Salingenstede. Aquesta església es convertí en un centre de missió cristiana entre els saxons i en principi fou supervisada per Hildegrim de Chàlons, i posteriorment del seu origen pel bisbat de Halberstadt.
L'1 d'abril de l'any 974, l'emperador Otó II del Sacre Imperi concedí el dret d'encunyar moneda a Seligenstad i de recaptar els drets d'aduana, que foren importants privilegis per aquesta ciutat. Aquesta data es considera com la de la fundació oficial de la ciutat.
El nom d'Osterwick es menciona per primera vegada el 1073 en una carta de l'Arquebisbe Liemar de Bremen, al bisbe Burchard II de Halberstadt. La nau de l'església de Sant Esteve erigida en el segle xvi, és una de les més antigues esglésies protestants, mentre que els dos campanars romànics es remunten al 1100.
Destruïda per un incendi el 1511 la ciutat fou reconstruïda i avui compta amb un conjunt del voltant de 400 edificis d'entramat de fusta que en va fer una de les ciutats més belles d'Alemanya. Per aquests motiu avui dia està connectada amb una gran rebuda de turisme. Es troba al Circuit alemany de l'entramat de fusta.

## Fills predilectes

* Johann Georg Hermann Voigt 1769-1811, un prolífic compositor nascut a aquesta ciutat
* August Knabe (1847-1940), compositor, professor de música i director de cor.

## Ciutats agermanades

* Hornburg (Alemanya)
* Ardouval, Les Grands-Ventes i Sant-Hellier al departament Sena Marítim (França)

## Referències

* ↑ Statistik Sachsen-Anhalt Arxivat 2012-01-18 a Wayback Machine., Magdeburg, 31 de desembre de 2010, consultat el d'octubre de 2011, (traducció: Estàtistiques de Saxònia-Anhalt) (alemany)
# Parabotia vancuongi

Parabotia vancuongi és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical, el qual viu a Àsia: el riu Gam a la província de Tuyen Quang (el nord del Vietnam).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Dabry de Thiersant P., 1872. Nouvelles espèces de poissons de Chine. A: La pisciculture et la pêche en Chine. París. i-ix, 1-196, Pls. 1-50 + 35 (bis). Pisciculture Chine. 178-192.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Nguyen, V. H., 2005. Ca Nuoc Ngot Viet Nam. Tap II. (Peixos d'aigua dolça del Vietnam). Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap II v. 2: 760 pp.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ UICN (anglès)
* ↑ FishWise (anglès)
* ↑ Vietnam Endemic Freshwater Fish Checklist (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Oulad Aamer Tizmarine

Oulad Aamer Tizmarine (en àrab أولاد عامر تزمرين, Ūlād ʿĀmir Tizmarīn ; en amazic ⵡⵍⴰⴷ ⵄⴰⵎⵔ ⵜⵉⵣⵎⴰⵔⵉⵏ) és una comuna rural de la província de Rehamna, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 5.150 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Pitó (artista)

Pitó (en llatí Python, en grec antic Πύθων) fou un artista grec autor de diverses obres, cílix i gerros pintats, de figures vermelles.
Un cílix amb un bon estil artístic es va trobar a Vulci amb la inscripció ΠΥΘΟΝ ΕΠΟΙΕΣΕΝ i amb el nom d'Epictet com el pintor. També es va trobar un got a Lucània amb la inscripció ΠΥΘΩΝ ΕΓΡΑΦΕ, de menys qualitat. De l'estudi de les troballes es dedueix que Pitó feia els gots, però a diferència del que era habitual, no els decorava. Probablement la fabricació dels gots i la seva decoració es van fer en períodes diferents. Duris va ser un altre pintor que va col·laborar amb ell.

## Referències

* ↑ Python a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 630
# Pilar Argelès Masó

Pilar Argelès Masó, nascuda a La Trepa (Ourense) el 10 de maig de 1934-, fou infermera, i col·legiada del Col·legi Oficial d'Infermeres i Infermers de Barcelona.
Va estudiar a l'Escola de les Carmelites de la Caritat de Barcelona, i a l'Escola de les Teresianes de Tarragona. I va estudiar Infermeria per vocació. Finalitza els estudis d'ATS a l'Escola de l'Hospital de Santa Tecla de Tarragona al 1958. Va realitzar les pràctiques al servei d'urgències a l'Hospital Clínic de Barcelona.
El 1958 va viatjar a Costa Rica on va treballar a l'Hospital de San Juan de Dios de San José, i va exercir de professora a l'Escola d'Auxiliars d'Infermeria de l'Hospital de San Juan de Dios de San Jose, i al International Center for Medical Research and Training (Louisiana State Univeristy) i d'allà va marxar a la seu d'Hondures on va estar fins al 1967. El 1967 torna a Espanya on va treballar al Servei de Cures Intensives de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau. I al 1968 comença a treballar com a Cap d'Infermeria dels Serveis de Consultes Externes, Urgències, Laboratori, Radiologia i Quiròfans de l'Hospital Mútua de Terrassa. El 1977 publica un manual de procediments infermers. El 1983 va començar a treballar com a Directora d'Infermeria de l'Hospital Clínic de Barcelona. I al 1985 va passar com a Directora d'Infermeria a l'Hospital de l'Esperit Sant de Coloma de Gramenet.
Va impartir l'assignatura d'Infermeria Fonamental i Gestió a l'Escola Universitària d'Infermeria de la Universitat de Barcelona, i també va fer classes de gestió a l'Escola Universitària d'Infermeria de Gimbernat, i a l'Escola Superior d'Administració i Direcció d'Empreses. Va destacar com a gestora on va aplicar el model de gestió “mètode en equip”, que va aprendre a Costa Rica i Hondures. Va fer canvis en la gestió del treball i va introduir el concepte de procés d'atenció d'infermeria, aplicant el model de necessitats de Virginia Henderson. L'objectiu central va ser millorar la qualitat de les cures i la seguretat del pacient, mitjançant una atenció individualitzada.

## Referències

* ↑ «Anonimat, invisibilitat i reconeixement de les pràctiques cuidadores a Catalunya, les Illes Balears i Andorra», 10-03-2022. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Entrevista: Pilar Argelés Masó. Si el personal està bé, el malalt també estarà bé». 10 març 2022. [Consulta: 10 març 2022].
* 1 2 «Pilar Argelès Massó: enfermera pionera en Cataluña por su labor en la gestión de cuidados», 10-03-2022. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Evolución de los cuidados enfermeros en el Hospital de l'Esperit Sant de Santa Coloma de Gramenet, 1917-2010». 10 març 2022. [Consulta: 10 març 2022].
# Hitman: Blood Money

Hitman: Blood Money és el quart joc de la sèrie Hitman. La demo fou llançada el 22 de maig del 2006. Oficialment, el joc va sortir a la venda el 26 de maig de 2006 a Europa i el 30 de maig als Estats Units.

## Argument

Hitman: Blood Money se centra en els assassinats comesos per l'agent 47. Són relatats en flashbacks de l'antic director de l'FBI a un periodista convidat. L'exdirector, que es troba en cadira de rodes, explica com la seva organització va rastrejar l'agent 47 i va observar-ne les operacions, cadascuna de les quals és jugada quan s'esmenta.
Entre 2003 i 2005, una sèrie d'assassinats silenciosos va ocasionar que l'FBI prengués consciència de la realitat i perill que suposava l'agència on es trobava justament l'agent 47. Després d'un seguiment de diversos mesos, l'agència és desmantellada pel seu rival, "La Franquícia", liderada pel mateix cap de l'FBI i amb ajuda del contacte 47 de l'agència, Diana.
De tornada a casa després de dos "treballs casolans" a Las Vegas (òbviament, assassinats), 47 troba l'agent Smith (de la CIA, i antic company en altres lliuraments) en un acte d'escapada, i aquest li ofereix uns quants milions si salva el president dels Estats Units de ser assassinat pel vicepresident Morris i el rival personal de 47, Mark Parchezzi III, per obtenir el poder, perquè el president actual serà reelegit pel poble.
A la Casa Blanca, 47 s'assegura que Morris i Parchezzi morin abans que el president arribi a Washington des de Los Angeles. Quan s'enfronta cara a cara amb Parchezzi, s'inicia una ràfega de bales entre els rivals fins que Parchezzi cau davant 47. Aquest es veu obligat a fugir ràpidament de la Casa Blanca.
En el seu amagatall, es troba cara a cara amb Diana, que li adverteix que estan envoltats per tropes SWAT. Sense que 47 ho sàpiga, Diana li dona el mateix somnífer que 47 li va donar a l'agent Smith, però aquest somnífer és encara més potent. Després d'això, Diana pren dues Silverballers de 47 i fuig mentre els SWAT entren i capturen el cos de 47.
Després, l'exdirector, Diana i el periodista, assisteixen al funeral de 47. El final extra es dona quan Diana li dona un últim petó a 47, amb l'antídot als seus llavis, i dos Silverballers. Durant els crèdits, el jugador ha de moure amunt i avall perquè 47 "torni a la vida". Seguidament, 47 els mata a tots a l'església, excepte a Diana, que ha fugit i segellat les portes externes de l'església on vetllen 47. Després d'acabar amb molts agents de l'FBI, 47 mata l'exdirector i el periodista i, finalment, escapa novament. En un monestir xinès, 47 es fa dir Sr. Johnson i deixa el seu destí en el misteri. Mentrestant, Diana conversa amb algú desconegut i li assegura que "han perdut el rastre de 47".

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2006-07-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Hyphessobrycon werneri

Hyphessobrycon werneri és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,2 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical entre 22 °C - 27 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Guamá.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* ↑ Baensch, H.A. i R. Riehl 1991. Aquarien atlas. Bd. 3. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 1104 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Weitzman, S.H. i L. Palmer 1997. A new species of Hyphessobrycon (Teleostei: Characidae) from Neblina region of Venezuela and Brazil, with comments on the putative 'rosy tetra clade'. Ichthyol. Explor. Freshwat. 7(3):209-242.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hiệp Hòa

L'emperador Hiệp Hòa (1 de novembre de 1847, Huế – 30 de novembre de 1883) va ser el sisè emperador de la dinastia vietnamita Nguyễn. El 30 de juliol de 1883 va ser nomenat emperador i va ocupar aquest càrrec fins a la seua destitució el 29 de novembre de 1883. El seu nom de naixement era Nguyễn Phúc Hồng Dật com que no va tindre temps d'escollir un nom d'emperador se l'anomena pel seu sobrenom "Hiệp Hòa".

## Biografia

Hiệp Hòa va ser l'últim i únic fill que va sobreviure de Thiệu Trị, el tercer emperador de la dinastia Nguyễn, i germà de Tự Đức, el quart emperador del Vietnam. Prèviament portava el títol de "Văn Lãng Quận Công" (aproximadament: duc de Văn Lãng), va ser nomenat successor del seu nebot Dục Đức, que fou destituït després de tres dies al càrrec per tenir una conducta inapropiada.
Durant el seu mandat, el país va ser controlat per dos poderosos mandarins, els regents Tôn Thất Thuyết (1839–1913) i Nguyễn Văn Tường (1824–1886). Un controlava l'exèrcit mentre l'altre controlava la resta de mandarins. Tots dos van rebutjar Hiệp Hòa al tron.
L'agost del 1883, l'almirall francès Courbet va prendre la ciutat d'Huế i l'exèrcit vietnamita no va poder fer res al respecte, en conseqüència, Hiệp Hòa va signar el tractat d'Huế que convertia Vietnam en un protectorat de França. Molts mandarins, però sobretot Tôn Thất Thuyết, que ja havia enderrocat l'antecessor Dục Đức, es van indignar al respecte. Després que Thuyết es negara a inclinar-se davant de Hiệp Hòa, va témer per la seva vida i va demanar ajuda als colonitzadors francesos. Quan Thuyết es va assabentar d'això el 28 de novembre de 1883, el va fer detenir i el va acusar de robar part del tresor nacional, ignorar el consell dels seus assessors i conspirar amb els francesos; l'endemà va ser obligat a veure verí. Atès que el tercer regent, Trần Tiễn Thành, no va voler acceptar aquesta condemna, també va ser assassinat.
Aquest temps caòtic s'anomena popularment «tứ nguyệt tam vương» (quatre llunes, tres reis) en el Vietnam.

## Biografia

* 1 2 3 4 Chapuis, Oscar. The last emperors of Vietnam : from Tu Duc to Bao Dai (en anglès). Greenwood Press, p. 16-17. ISBN 978-0-313-31170-3. OCLC 231866735.
* ↑ Nguyễn Phúc tộc Thế phả (en vietnamita). Huế: Thuận Hóa Publishing House, 1995, p. 366.
* ↑ Chapuis, Oscar. The last emperors of Vietnam : from Tu Duc to Bao Dai (en anglès). Greenwood Press, p. 15. ISBN 978-0-313-31170-3. OCLC 231866735.
* ↑ Corfield, Justin J. The history of Vietnam (en anglès). Greenwood Press, 2008, p. 22–23. ISBN 978-0-313-34193-9. OCLC 182857138.
# Hospital geriàtric (Camprodon)

L'Hopital geriatric de Camprodon és un edifici construït el 1931 com a hospital general. A més dels malalts locals, durant la guerra civil i la guerra mundial va rebre molts soldats i maquisards ferits. Rebien la primera atenció, però els casos més complicats eren evacuats a hospitals militars més preparats. Després de les guerres, l'hospital massa petit va decaure i va ser convertit en asil per a gent gran i invàlids.

## L'edifici

Situat als prats de la Costinyola, una mica més amunt del Monestir de St. Pere, és un edifici aïllat de planta rectangular estructurat a partir d'un eix central i dues ales laterals. Les façanes són arrebossades i pintades rematades amb una barbacana suportada per bigues de fusta. La coberta és de teula àrab a diversos vessants. La formalització arquitectònica de la façana té clares referències noucentistes. Originàriament el cos central presentava una planta més que les laterals, però aquests han estat objecte d'una ampliació (1979) que s'integra en el conjunt.
Va ser pagat per subscripció popular a través d'una junta formada per estiuejants i camprodonins. Les obres començaren el març de 1931 i l'edifici es va inaugurar l'agost de 1932. Arquitectes Joan Torres Grau i Joan Torres Clavé. El pintor Darius Vilàs va fer donació de dos quadres pintats al fresc per a les dues sales grans. Hi ha també un quadre important del pintor Manel Surroca, Les edats de la vida.
L'any 1981 es va ampliar l'hospital en construir una ala esquerra dotada entre d'altres de quiròfan.

## Galeria

* Vista general
* Entrada principal
* Vist des del carrer Sant Antoni

## Referències

* ↑ Gené i Badia, Joan «Notes per a la Història de l'Hospital de Camprodon» (pdf). Gimbernat: revista catalana d'història de la medicina i de la ciència, Volum 3, 1985, pàg. 179-193.
* ↑ Ajuntament de Camprodon. Pla especial de protecció del patrimoni arquitectònic i ambiental del municipi de Camprodon, Desembre 1986 [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ Planas i Marcé, Sílvia. Camprodon. Diputació de Girona, 1993, p. 96. ISBN 84-8067-027-X [Consulta: 14 agost 2015].
# IAC Intersindical Alternativa de Catalunya

Intersindical Alternativa de Catalunya (IAC) és una organització sindical catalana confederal que agrupa 7 sindicats (CATAC-CTS, CAU-IAC, IAC-CATAC, FAA, FTC, SF i USTEC-STEs). Compta amb una forta presència entre els funcionaris de la Generallitat de Catalunya. Els seus portaveus son David Caño i Cargol i Assumpta Barbens i Sendra.

## Referències

* ↑ «El independentismo arrasa entre los funcionarios de la Generalitat». El Periódico, 06-03-2019. [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ «Una desena d’entitats exigeixen uns pressupostos més socials i que es reverteixi la “privatització” dels serveis públics». La República, 14-12-2021. [Consulta: 6 gener 2022].

## Enllaços externs

* IAC Intersindical Alternativa de Catalunya - Lloc web oficial
# Heròdot (desambiguació)

Heròdot és el nom dels següents personatges:
* Heròdot d'Halicarnàs, historiador i geògraf grec. Normalment quan parlem d'Heròdot, ens referim a ell.
* Heròdot de Quios, ambaixador grec
* Heròdot de Tebes, atleta grec
* Heròdot, escriptor grec
* Heròdot d'Olofix, escriptor grec
* Heròdot (historiador), historiador romà d'Orient
* Heròdot d'Olint, escultor grec
* Heròdot fou un metge grec del segle I
* Heròdot de Tars, metge grec del segle II
* Heròdot, metge grec del segle V aC
# Heròdot (filòsof)

Heròdot (Herodotus Ἡρόδοτος) fou un escriptor grec, germà del filòsof Demòcrit que és probablement l'Heròdot del que parla Diògenes Laerci en la seva obra sobre Demòcrit. No se sap si és el mateix Heròdot que Diògenes Laerci diu que va escriure Περὶ Ἐπικούρου ἐφηβείας.

## Referències

* ↑ 4.Herodotus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 436