OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Sant Romà d'Abella

El Castell de Sant Romà d'Abella és un antic castell medieval del poble i antic terme d'homònim, actualment dins del municipi d'Isona i Conca Dellà, al Pallars Jussà.
Com la majoria de castells i llocs de la Conca Dellà, el castell de Sant Romà d'Abella fou conquerit per Arnau Mir de Tost, a compte de comte d'Urgell. A principis del segle xii n'era senyor Guillem Guitard de Caboet, qui el deixà, en el seu testament, al seu fill Bernat (1110).
En el fogatjament del 1381 consta aquest castell amb dotze focs (uns seixanta habitants), tot i que devia incloure les cases de fora del recinte murat. Des del segle xv formà part de la baronia d'Abella.
Actualment en queda poca cosa. El fragment més significatiu és el que es coneix com la Torre del Baró. A l'entorn hi ha algunes restes més que són, sens dubte, part de les murades que des del castell encerclaven el poble.

## Referències

* ↑ GEC

## Bibliografia

* BENITO I MONCLÚS, Pere. "Castell de Sant Romà d'Abella", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X
* CATALÀ, Pere. "Castell d'Abella, cap de baronia". A: Els castells catalans. Volum VI (2a part). Barcelona, Rafael Dalmau, Editor, 1979. ISBN 84-232-0158-9
* PAGÈS, M. "Isona. Sant Romà d'Abella". a El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Vieux-Habitants

Vieux-Habitants és un municipi francès, situat a Guadalupe, una regió i departament d'ultramar de França situat a les Petites Antilles. L'any 2006 tenia 7.765 habitants. Limita al nord amb Bouillante i al sud amb Baillif.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1999 | 2006 |
| 7.611 | 7.765 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2005 | Victorin Lurel | FGPS |
| 2005- | Georges Clairy | FGPS |
# Roniéliton Pereira Santos

Roniéliton Pereira Santos, més conegut com a Rôni, (Aurora do Tocantins, estat de Tocantins, Brasil, 28 d'abril de 1977) és un futbolista brasiler retirat que disputà cinc partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams

## Enllaços externs

* «Roni» (en portuguès). Zerozero.com.
* «Roni» (en portuguès). Sambafoot.com.
* «Roniéliton Pereira Santos» (en portuguès). Flapédia.com.
# Gran Sinagoga de Marsella

La Gran Sinagoga de Marsella (en francès: Grande Synagogue de Marseille) és la sinagoga més gran de Marsella. Es troba prop del carrer Breteuil, en el districte 6, i és el centre religiós dels jueus de Marsella, que és la comunitat jueva més gran del Mediterrani fora d'Israel amb 75.000 membres. En 1855, la construcció de la sinagoga va ser aprovada pel consistori. En 1860, el ministeri de religió, va aprovar els plans de l'arquitecte Nathan Salomon. La sinagoga va ser construïda en 1863, a l'any següent, en 1864 el temple va ser inaugurat. En 2007, el temple va ser classificat com a monument històric.

## Referències

* ↑ Augustin Fabre, Les rues de Marseille, édition Camoin, Marseille, 1869, tome 3 p. 244
* ↑ Referència n. PA13000053, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Bijeraghogarh

Bijeraghogarh fou un antic estat tributari protegit, del tipus zamindari, al districte de Jabalpur a les Províncies Centrals. Tenia al nord l'estat de Maihar, a l'est Rewa, i a l'oest Panna. La població el 1881 era de 86.276 habitants i la superfície de 1942 km².
Els thakurs o sobirans locals eren membres d'una branca de la família reial de Maihar però foren expropiats el 1858 després d'haver participat el 1857 a la rebel·lió dels sipais.
La capital era Bijeraghogarh, al tahsil de Murwara amb 2.645 habitants el 1881. Tenia un fort residència dels sobirans locals, de construcció relativament moderna.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Les amants magnifiques

Les amants magnifiques és una comèdia-ballet de Molière amb música de Jean-Baptiste Lully, composta i representada en ocasió del carnaval de febrer de 1670 a Saint-Germain-en-Laye, en el curs de les festes anomenades divertiments reials. Aquesta és la darrera representació en què el rei Lluís XIV puja a l'escenari en qualitat de ballarí.

## Referències

* ↑ «Les Amants magnifiques» (en anglès). Oxford Reference. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Kostromà (riu)

* Aquest article tracta sobre el riu. Vegeu-ne altres significats a «Kostromà».
El Kostromà - Кострома (rus) - és un riu de Rússia, passa per les províncies de Iaroslavl i de Kostromà. Té una llargària de 354 km i una conca de més de 16.000 km².
Neix a uns 20 km a l'est de Soligàlitx, una vila que es troba a la vora esquerra del riu. El seu curs superior és estret i tortuós, però la recepció de les aigües de molts afluents el converteix en un riu d'uns 30-40 m d'amplada. A Buï l'amplada arriba fins als 60 m, punt des del qual és navegable. Als seus últims 50 km forma el límit entre les províncies de Kostromà i de Iaroslavl.
Desemboca a l'embassament de Gorki, al Volga, prop de Kostromà. Abans de la creació d'aquest embassament, a la seva desembocadura antiga hi havia el monestir d'Ipàtiev de Kostromà.
El riu es glaça generalment des de novembre a finals d'abril o començaments de maig.
# Castell de Santa Cruz

El castell de Santa Cruz és un castell situat a O Porto de Santa Cruz, al municipi gallec d'Oleiros. Es troba a l'illa de Santa Cruz i va servir per defensar en diverses ocasions la ria de la Corunya.

## Història

Les obres de construcció es van iniciar el 1594 o 1595, essent capità general de Galícia Diego das Mariñas, seguint els plànols de l'enginyer militar Pedro Rodríguez Muñiz. Al segle xviii es va completar amb nous baluards, pavellons i ampits, amb Martín Cermeño com a capità general.
Després de perdre el seu valor estratègic i ser abandonat, el castell va ser comprat per José Quiroga Pérez de Deza, marit d'Emilia Pardo Bazán, per construir-hi una residència estival. La seva filla, Blanca Quiroga, va decidir donar-lo a l'exèrcit el 1939 per ser utilitzat com a casa de colònies d'estiu d'orfes de guerra. Aquest va ser el seu ús fins al 1978, quan va tornar a quedar desocupat.
El 1989, l'ajuntament d'Oleiros va adquirir el castell per dedicar-lo a l'educació ambiental. El 2001 es va fundar allà el CEIDA, fruit d'un conveni de col·laboració entre la Conselleria de Medi Ambient, Territori i Infraestructures, la Universitat de la Corunya i l'ajuntament d'Oleiros.

## Galeria d'imatges

* La platja de Portocovo i el castell
* El castell amb marea baixa
* Façana posterior
* Façana posterior
* Torres del castell
* O Porto de Santa Cruz amb marea baixa
* El castell

## Enllaços externs

* Santa Cruz, un castell amb 400 anys d'història Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* Castell de Santa Cruz a la pàgina de Turgalicia
# Villarroya del Campo

Villarroya del Campo és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca de la Camp de Daroca.

## Fills il·lustres

* Francisco Miguel López, benedictí i músic.
# Robbie Kay

Robert "Robbie" Andrew Kay (Lymington, Hampshire, Anglaterra, 13 de setembre de 1995) és un actor britànic.
Kay va néixer a Lymington (Hampshire) i es traslladà a Brussel·les (Bèlgica). La seva mare, Stephanie és de Newcastle upon Tyne, mentre que el seu pare Ivan Kay és de Peterborough. El 2006, Kay i la seva família es traslladà a Praga (República Txeca), on assistí a l'Escola Internacional de Praga. Passà un any estudiant, actuant, cantant i ballant en una de les escoles de teatre de Britain's Stagecoach.

## Critica

El treball de Kay ha estat en general ben rebut per la crítica. Alicia Cox de Chatelaine va escriure: «Robbie Kay, qui interpreta al jove Jakob, dona un rendiment notable amb petites paraules i molta emoció quan somriu (que no és sovint) no podem deixar de ser afectats.» Moira Macdonald del The Seattle Times descriu a Kay com d'«Una manera estripadora de veure's totalment perdut» i Peter Howell del Toronto Star va escriure «les actuacions són irreprotxables, especialment Robbie Kay com Jakob».

## Filmografia

| Any | Treball | Paper | Notes |
| 2007 | Hannibal Rising | Fill del Kolnas | |
| 2007 | My Boy Jack | Arthur Relp | |
| 2007 | Fugitive Pieces | Jove Jakob | |
| 2008 | Pinotxo (Pinocchio) | Pinocchio | Minisèrie de televisió |
| 2008 | Bathory | Pals | veu |
| 2008 | Amagats a Bruges | Jove Harry | |
| 2010 | Made in Dagenham | Graham | |
| 2010 | Ways to Live Forever | Sam McQueen | |
| 2011 | Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides | Nen de la cabina | |
| 2013- | Once Upon a Time | Peter Pan | Sèrie de televisió (paper recurrent) |

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Producció | Resultat |
| 2009 | Premi Young Artist | Millor interpretació en una pel·lícula internacional | Fugitive Pieces | Nominat |
| 2009 | Premi Young Artist | Millor actor en telefilm, minisèrie o especial | Pinocchio | Nominat |
| 2014 | Teen Choice Awards | Millor dolent de TV | Once Upon a Time | Nominat |

## Referències

* ↑ «Fugitive Pieces». Samuel Goldwyn Films, 2008. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2009 [Consulta: 17 febrer 2009]. Arxivat 25 de febrer 2009 a Wayback Machine.
* ↑ Cox, Alicia. «Fugitive Pieces (review)». Chatelaine, 07-09-2007. Arxivat de l'original el 2007-11-14. [Consulta: 17 febrer 2009].
# Magí Albert Cassanyes i Mestre

Magí Albert Cassanyes i Mestre (Sitges, 1 de gener de 1893 - Barcelona, 14 de juliol de 1956) va ser un teòric i crític d'art amb una sòlida formació cultural, compromès amb l'Expressionisme i amb els moviments d'Avantguarda.

## Biografia

Nascut a Sitges, fill de Magí Pau Cassanyes i Forment. De ben jove es va relacionar amb Santiago Rusiñol i altres personatges del seu cercle. Des de 1918, va començar a escriure a diverses publicacions culturals del seu temps, com "El Camí", "Terramar" de Sitges, "Monitor", "L'Amic de les Arts", "Oc", "D'Ací i d'Allà", "Meridià" i "La Publicitat".
L'any 1929, va organitzar una exposició col·lectiva a les Galeries Dalmau de Barcelona que va aplegar obres de Hans Arp, Sophie Täuber, Van Doesburg, Mondrian, Vantongerloo, Lhote i Hélion, en la qual van participar també Àngel Planells i Sandalines. Va participar en el grup ADLAN, pel qual va organitzar diverses exposicions, i en la fundació del Club 49.
El 1936, Cassanyes va ser un dels promotors del grup Logicofobista, juntament amb els artistes Artur Carbonell i Carbonell, Leandre Cristòfol i Peralba, Àngel Ferrant, Esteve Francés, A. Gamboa-Rothwoss, A. G. Lamolla, Ramon Marinello, Joan Massanet, Maruja Mallo, Àngel Planells, Jaume Sans, Nàdia Sokalova, Remedios Varo i Joan Ismael, i va presentar la primera exposició “Logicofobista” a les Galeries Catalònia.
Es va relacionar amb diversos artistes i literats com Salvador Dalí i Federico García Lorca. La seva erudició i els seus coneixements d'art, literatura i filosofia -estudiós de les obres de Nietzsche i Freud- li varen permetre fonamentar els seus escrits sobre una temàtica molt diversa. També va traduir al castellà el Werther de Goethe (publicat per Juan Vila a Barcelona el 1945) i altres obres d'autors alemanys.

## Referències

* ↑ «Magí Albert Cassanyes i Mestre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Cassanyes i Mestre, Magí Albert; Hrga, Iztok (ed.). Antologia d'articles i altres escrits. Barcelona: Arxiu Jaume Cassañes, 2012.
* AADD. Surrealisme a Catalunya, 1924-1936 : de l'amic de les arts al logicofobisme. (paper). Servei d'Arts Plàstiques de la Direcció General del Patrimoni Artístic del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Barcelona: Polígrafa, 1988. ISBN 8434305399 [Consulta: 20 desembre 2016].
* Logicofobistes. 1936. El surrealisme com a revolució de l'esperit. El Vendrell: Fundació Apel·les Fenosa, Ajuntament del Vendrell, 2016.

## Enllaços externs

* Pàgina d'informació actualitzada sobre Magí Albert Cassanyes
# Les amargues llàgrimes de Petra von Kant

Les amargues llàgrimes de Petra von Kant (títol original en alemany: Die Bitteren Tränen der Petra von Kant) és una pel·lícula alemanya de Rainer Werner Fassbinder estrenada el 1972. És l'adaptació de l'obra de teatre del mateix nom escrita l'any anterior per Fassbinder. Ha estat doblada al català.

## Argument

Petra von Kant és una famosa creadora de moda. Vídua del seu primer marit i divorciada del segon, Petra viu amb Marlene, estilista i ajudanta a qui li agrada maltractar i humiliar com la seva esclava. S'enamora després de Karin, una jove d'origen més modest a qui proposa compartir el seu pis i beneficiar-se dels seus suports per llançar-se a fer de model.

## Repartiment

* Margit Carstensen: Petra von Kant
* Hanna Schygulla: Karin Thimm
* Katrin Schaake: Sidonie von Grasenabb
* Eva Mattes: Gabriele von Kant
* Gisela Fackeldey: Valerie von Kant
* Irm Hermann: Marlene

## Rodatge

Es va rodar en deu dies. És bastant fidel a l'obra teatral de la qual és una adaptació. Encara que l'acció estigui situada a Bremen, la pel·lícula es desenvolupa completament al pis de Petra von Kant, i està composta per cinc actes. El pis és decorat amb un mur que reprodueix el quadre Mides i Bacus, de Nicolas Poussin, molt més gran que l'original.

## Premis i nominacions

* 1972: En selecció al festival Internacional de Cinema de Berlín

## Referències

* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} http://esadir.cat/filmoteca/fitxa/node/Les_amargues_llagrimes_de_Petra_von_Kant]». esadir.cat.
* ↑ «Die bitteren Tränen der Petra von Kant». The New York Times.
* ↑ «Fassbinder Foundation».
# Kostromà (Kamtxatka)

* No s'ha de confondre amb Kostromà.
Kostromà (en rus: Кострома) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 33 habitants. Pertany al districte d'Ossora.

## Referències

* ↑ «Закон Корякского автономного округа от 02 декабря 2004 года N 365-оз «О наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований Корякского автономного округа»». Arxivat de l'original el 2020-12-07. [Consulta: 19 novembre 2020].
# Castell de la Figuerosa

Castell de la Figuerosa és un castell de la Figuerosa, al municipi de Tàrrega (Urgell), declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Només queden unes poques ruïnes en disposició quadrada. En total són tres munts individuals col·locats intentant crear un quadrat. Tots tres conserven la mateixa alçada del mur, que no arriba al metre. Són petits murs formats per pedres irregulars lligades amb morter les quals formen una paret de poca alçada. No s'aprecien prou bé, ja que la ubicació on es conserven està en plena d'herba i fenàs. Pel vessant oest i sud-oest del turó s'aprecien restes d'estructures que podrien formar part del castell.

## Història

Documentat el 1105. De l'antic castell de la Figuerosa, datat en el segle xi, en nasqué la població. S'anà configurant al seu voltant, ja que estava situat damunt d'un turó. Aquest castell pertanyia al terme de Guissona, dins del comtat d'Urgell. És esmentat per primera vegada l'any 1075 quan el comte d'Urgell, Ermengol IV, li cedí la Figuerosa a Arnau Traver.

## Referències

* 1 2 «Castell de la Figuerosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].

## Enllaços externs

* «Castell de la Figuerosa». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Villarrodrigo

Villarrodrigo és un municipi de la província de Jaén, (Andalusia, Espanya), limitant amb la província d'Albacete. Posseeix 510 habitants segons l'últim cens disponible (2005). En el mateix municipi es troba la localitat de Onsares.
# Glòria Mas Gil

Glòria Mas Gil (Barcelona, 6 de desembre de 1960) és una patinadora artística sobre gel i entrenadora catalana.
S'inicià al patinatge sobre gel al Centre de Recherche et d’Expertise de la Performance Sportive (1973-78), centre d'alt rendiment esportiu de la localitat de Font-romeu (Alta Cerdanya). Posteriorment, competi amb la secció de gel del FC Barcelona i es proclamà campiona d'Espanya en cinc ocasions de forma consecutiva (1975-79), així com participà internacionalment al Campionat del Món de 1979 i a tres Campionats d'Europa (1977, 1979, 1980). També competí amb dinou anys als Jocs Olímpics de Lake Placid 1980, finalitzant en 21a posició i convertint-se en la primera patinadora artística de l'Estat espanyol a participar-hi. Després de la seva retirada esportiva, exercí com a entrenadora de patinatge sobre gel i dirigí entre d'altres Marta Andrade, que participà als Jocs Olímpics de Lillehammer 1994 i Nagano 1998. També fou membre de la Federació Catalana d’Esports d’Hivern.
Entre d'altres reconeixements, fou finalista del Premi a la Millor esportista catalana de 1979.

## Referències

* ↑ «Glòria Mas Gil». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pallarés Ripalda. «Número 1 de nuestro patinaje sobre hielo : Gloria Mas» (en castellà). Mundo Deportivo p. 31, 10-02-1979. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ Varela, Mercè. «Los jueces lograron imponer una atleta del este: Anett Potzsch» (en castellà). Mundo Deportivo p. 34, 25-02-1980. [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Finalista para el Deportista Catalán del Año» (en castellà). Mundo Deportivo p. 32, 26-01-1980. [Consulta: 2 agost 2024].
# Rhacophorus fasciatus

Rhacophorus fasciatus és una espècie de granota que es troba a Indonèsia i Malàisia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Rhacophorus fasciatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 9 de gener de 2008.
# Malaltia dels òrgans genitals masculins

Una malaltia dels òrgans genitals masculins és un trastorn que afecta l'aparell reproductor masculí. Un exemple és l'orquitis.

## Referències

* ↑ Catalunya, Institut Obert de. «Atenció sanitària». [Consulta: 22 gener 2021].
# Bisbat d'Ełk

El bisbat d'Elk (alemany: Diecezja ełcka, llatí: Dioecesis Liccanensis) és una seu de l'Església Catòlica a Polònia, sufragània de l'arquebisbat de Vàrmia. Al 2006 tenia 423.500 batejats sobre una població de 438.500 habitants. Actualment està regida pel bisbe Jerzy Mazur, S.V.D..

## Territori

La diòcesi comprèn la part oriental del voivodat de Vàrmia i Masúria i la part septentrional del de Podlàquia.
La seu episcopal és la ciutat d'Ełk, on es troba la catedral de Sant Adalbert. A Suwałki i a Gołdap hi ha dues cocatedrals, dedicades respectivament a Sant Alexandre i a Maria Santíssima.
El territori s'estén sobre 11.000 km², i està dividit en 152 parròquies, agrupades en 21 vicariats.

## Història

La diòcesi va ser erigida el 25 de març de 1992, en l'àmbit de la reorganització de les diòcesis poloneses desitjada pel Papa Joan Pau II, mitjançant la butlla Totus tuus Poloniae populus. El territori va ser pres de les diòcesis de Łomża i Varmia, que paral·lelament va ser elevada al rang d'arxidiòcesi.
El 16 d'abril del mateix 1992 s'inaugurà el seminari diocesà.

## Cronologia episcopal

* Wojciech Ziemba (25 de març de 1992 – 16 de novembre de 2000 nomenat arquebisbe de Białystok)
* Edward Eugeniusz Samsel † (16 de novembre de 2000 - 17 de gener de 2003 mort)
* Jerzy Mazur, S.V.D., des del 17 d'abril de 2003

## Estadístiques

A finals del 2006, la diòcesi tenia 423.500 batejats sobre una població de 438.500 persones, equivalent al 96,6% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 1999 | 423.050 | 446.550 | 94,7 | 289 | 250 | 39 | 1.463 | | 39 | 153 | 148 |
| 2000 | 433.500 | 450.000 | 96,3 | 273 | 231 | 42 | 1.587 | | 42 | 146 | 150 |
| 2001 | 437.000 | 470.000 | 93,0 | 288 | 251 | 37 | 1.517 | | 37 | 143 | 150 |
| 2002 | 440.000 | 470.000 | 93,6 | 297 | 261 | 36 | 1.481 | | 36 | 140 | 151 |
| 2003 | 435.000 | 450.000 | 96,7 | 301 | 265 | 36 | 1.445 | | 36 | 137 | 151 |
| 2004 | 425.000 | 440.000 | 96,6 | 300 | 261 | 39 | 1.416 | | 39 | 163 | 151 |
| 2006 | 423.500 | 438.500 | 96,6 | 318 | 278 | 40 | 1.331 | | 40 | 131 | 152 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2007 i anteriors, publicat a www.catholic-hierarchy.org a la pàgina Diocese of Elk (anglès)
* Pàgina oficial de la diòcesi (polonès)
* Esquema de la diòcesi a www.gcatholic.org (anglès)
* Butlla Totus Tuus Poloniae populus, AAS 84 (1992), p. 1099 (llatí)
# Les amigues de l'Àgata

Les amigues de l'Àgata és una pel·lícula catalana dirigida per Laia Alabart, Alba Cros, Laura Rius, Marta Verheyen, estrenada l'any 2015 i protagonitzada per Marta Cañas, Carla Linares, Elena Martín i Victòria Serra.
Es tracta del segon llargmetratge que sorgeix com a treball final de carrera del grau de Comunicació Audiovisual de la UPF, supervisat pels cineastes Isaki Lacuesta, Elias León Siminiani i el crític de cinema Gonzalo De Lucas i és el retrat d'un grup de noies de 20 anys realitzat a través de la mirada de l'Àgata durant el seu primer any d'estudis.

## Argument

L'Àgata ha començat a estudiar a la universitat, però segueix veient regularment les seves amigues de l'escola, amb les quals comparteix festes, intimitats, viatges, bromes i discussions. Un espai privat ple de records, que es confronta ara a les noves amistats de la facultat i als canvis que comença a descobrir en ella mateixa. Des de la seva vida a Barcelona fins a un viatge a la Costa Brava, on sentirà com es transforma el món que havia creat amb les seves amigues d'infància, la Carla, l'Ari i la Mar.

## Repartiment

* Marta Cañas: Ari
* Carla Linares: Mar
* Elena Martín: Àgata
* Victòria Serra: Carla

## Al voltant de la pel·lícula

Les amigues de l'Àgata es va començar a moure per festivals gràcies a un dels tutors, Elias Simiani, que va enviar la pel·lícula al crític Jordi Costa, programador del festival Abycine, que després de visionar-la va decidir incloure-la entre el films a competició. Poc després es va estrenar a Catalunya al Festival de Cinema d'Autor de Barcelona amb les entrades esgotades tres dies abans de la projecció.

## Premis i Nominacions

| Premi | Categoria | Resultat |
| Premis Gaudí (2017) | Millor pel·lícula en llengua catalana | Nominada |
| REC – Festival Internacional de Cinema de Tarragona | Premi del Jurat Jove Menció especial del Jurat | Guanyadora |
| D'A – Festival Internacional de Cinema d'Autor de Barcelona | Premi del públic | Guanyadora |
| ABYCINE – Festival Internacional de Cine de Albacete | Premi Abycine Indie | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «Les amigues de l'Àgata - Catalan Films & TV». [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «'Les amigues de l'Àgata', un retrat 'cum laude' sobre l'amistat». Ara.cat.

## Enllaços externs

* Les amigues de l'Àgata Arxivat 2018-01-29 a Wayback Machine.
# Central Español Fútbol Club

El Central Español Fútbol Club és un club de futbol uruguaià de la ciutat de Montevideo.
Juga els seus partits a l'Estadi Parque Palermo.
El club va ser fundat el 1905 amb el nom Central FC, després de la fusió dels clubs Solís Bochas i Soriano Polideportivo. Fou un dels clubs, juntament amb Peñarol, fundadors de la FUF (Federació Uruguaiana de Futbol) el 1923, en ser expulsat de la AUF. Aquesta federació dissident durà tres temporades. L'any 1971 li fou afegit el terme Español al nom.

## Palmarès

* Campionat uruguaià de futbol:
       1984
* Segunda División Uruguay:
       1961, 1983, 2011–12
* Tercera División Uruguay:
       1928 (com a Central FC)

## Referències

* ↑ «Aguante la Roja del Palermo!». Sitio oficial de Central Español, 26-05-2013. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ Fútbol de acá - Central Español - Historia