OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xenotima-(Yb)

La xenotima-(Yb) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la xenotima. Rep el seu nom de la seva composició i de la seva relació amb la xenotima-(Y).

## Característiques

La xenotima-(Yb) és un fosfat de fórmula química Yb(PO₄). Cristal·litza en el sistema tetragonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la xenotima-(Yb) pertany a «08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoïta, monetita, weilita, švenekita, archerita, bifosfamita, fosfamita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), xenotima-(Y), pretulita, wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita del llac Shatford, a l'àrea de Lac-du-Bonnet, Manitoba (Canadà). També ha estat descrita a la pedrera Håkonhals, a Finnøy (Nordland, Noruega), al mont Ploskaya (óblast de Múrmansk, Rússia), i a la pegmatita Cactus Jack, al comtat de Burnet (Texas, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Xenotime-(Yb)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2016].
# Wálter Machado da Silva

Wálter Machado da Silva, també anomenat Silva Batuta, (Ribeirão Preto, 2 de gener de 1940 – Rio de Janeiro, 29 de setembre de 2020) fou un futbolista brasiler de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Començà la seva carrera al São Paulo FC, passant a continuació a clubs com el Botafogo (RP), el Corinthians i el Flamengo. L'any 1966 fou convocat per disputar el Mundial de 1966 amb la selecció brasilera. El 1966, el president del FC Barcelona Enric Llaudet el fitxà, amb l'esperança que el nou Delegat Nacional d'Educació Física i Esport, el català Joan Antoni Samaranch, aixequés la prohibició de contractar jugadors estrangers, fet que finalment no succeí. Davant la pregunta d'un periodista sobre que faria amb el jugador brasiler, Llaudet contestà "sempre m'ha fet il·lusió tenir un xofer negre". Machado jugà 14 amistosos amb el Barça. Retornà al Brasil, on jugà a Santos FC, Flamengo i Vasco da Gama. També fou jugador del Racing Club argentí i del Junior de Barranquilla colombià.

## Palmarès

* Campionat carioca:
** 1965 (Flamengo), 1970 (Vasco da Gama)
* Campionat paulista:
** 1967 (Santos)
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol:
** Metropolitano 1969 (Racing)

## Referències

* ↑ Mor Walter Machado da Silva
* ↑ «Lembra dele? Silva Batuta, o Tony Tornado da Gávea». globoesporte.globo.com, 10-06-2009. [Consulta: 9 abril 2017].
* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Todos os brasileiros - 1966» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Brazilian National Team 1964-1966». RSSSF, 13-03-2011. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Enric Llaudet i Ponsa (Barcelona, 1916-2003)». CIHEFE, Cuadernos de Fútbol, n. 16, ISSN 1989-6379, 01-12-2010. [Consulta: 9 abril 2017].
# Wàssul ibn Thakiyya al-Fat·h

Wàssul ibn Thakiyya al-Fat·h fou emir midràrida de Sigilmasa, fill de Maymun ibn Thakiyya.
Va ser proclamat per la població revoltada contra el governador fatimita Ibrahim ibn Ghàlib (novembre/desembre del 909) després de la mort del seu oncle, l'emir al-Yassa ibn Midrar.
Els fatimites el van deixar tranquil i va poder governar uns quatre anys, fins que va morir el febrer/març del 913. El va succeir el seu germà Àhmad ibn Thakiyya.

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, VI, 1023
# Wäinö Aaltonen

Wäinö Aaltonen (Marttila, Turku, 8 de març de 1894 - Hèlsinki, 9 de maig de 1966) fou un escultor i pintor expressionista finlandès.
Va aprendre de manera autodidacta i va arribar a obtenir un gran prestigi al seu país. Va fer servir materials com el marbre, el granit i la fusta, on es nota certa influència cubista.

## Referències

* ↑ «Wäinö Aaltonen». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Wäinö Aaltonen
* (anglès) Museu d'Art Wäinö Aaltonen de Turku Arxivat 2004-07-22 a Wayback Machine.
# Víktor Baikov

Víktor Baikov (Riazan, 9 de febrer de 1935) és un atleta rus, ja retirat, especialista en curses de fons, que va competir sota bandera de la Unió Soviètica, durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze la marató del Campionat d'Europa d'atletisme de 1962, així com quatre campionats soviètics, entre 1961 i 1964. El 1963 va establir un nou rècord mundial dels 30 km.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on abandonà en la prova de la marató del programa d'atletisme.
Una vegada retirat va exercir d'entrenador.

## Millors marques

* marató. 2h19'18" (1962)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «Soviet Championships». [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Progression of IAAF World Records. 2015 Edition. IAAF, 2015, p. 108.
* 1 2 «Olympedia – Viktor Baykov». [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Байков Виктор Васильевич». [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 30 setembre 2022].
# Zarià (Batúrinskaia)

* Per a altres significats, vegeu «Zarià».
Zarià - Заря (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Beissug, a 25 km a l'est de Briukhovétskaia i a 83 km al nord de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Batúrinskaia.
# Zebrias craticula

Zebrias craticula és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes del nord-oest d'Austràlia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Wetmore

Wetmore és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 362 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wetmore tenia 362 habitants, 139 habitatges, i 97 famílies. La densitat de població era de 367,8 habitants/km².
Dels 139 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,1% hi vivien parelles casades, en un 10,1% dones solteres, i en un 30,2% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,6 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 6,6% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 18% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 38.438 $ i la renda mediana per família de 47.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.500 $ mentre que les dones 24.375 $. La renda per capita de la població era de 15.791 $. Entorn del 6,1% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wetmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wetmore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Yaghistan

Yaghistan (terra de rebels) foren els territoris de l'antiga província de la Frontera del Nord-oest on es refugiaven els guerrillers (mujahidun) contra els britànics al segle xix i primers anys del segle xx. Bàsicament correspon a les agències de Mohmand, Buner, Dir, Swat i Chitral, Kohistan, Hazara i Chamarkand. De fet ja abans dels britànics s'anomenava a aquestes zones Yaghistan al-Kadim. Els rebels es refugiaven prop de les valls fèrtils, llacs o rius on eren autosuficients en menjar i es podien refugiar després d'accions guerrilleres.
Els musulmans es van revoltar contra els sikhs del Panjab i a Caixmir i després contra els britànics; rebels de diversos llocs es van reunir al Yaghistan. El primer cap dels rebels fou Sayyid Ahmad Brelwi però els rebels foren derrotats greument a Balakot el 6 de maig de 1831 i Brelwi i els seus lloctinents van morir a mans dels sikhs. A la primera guerra Anglo-afganesa (1839-1842) el cap dels yaghis (rebels) fou Mawlani Nasir al-Din que va donar suport a Dost Muhammad; després va assolir la direcció Mawlana Wilayat Ali (mort el 1852) seguit del seu germà petit Mawlana Inayat Ali. Encara que els centres de la gihad al Yaghistan foren destruïts pels britànics a la segona meitat del segle xix, els rebels els reconstruïen o en feien de nous i mantingueren la resistència; van sorgir nous caps com Nadjm al-Din Hadda Mulla (mort el 1902) i Sad Allah Khan Mulla Mastan (el Mulla Boig) mort el 1916. El 1902 el cap rebel Abd al-Karim ibn Wilayat Ali es va establir a Asmast al Buner prop del riu Swat; durant la I Guerra Mundial un altre centre rebel (rival) es va instal·lar a Chamarkand, en territori afganès sota Malwlana Muhammad Ali Kasuri, Mawlani Abd al-Karin Kannawdji (mort 1922); Mawlawi Muhammad Bashir (mort 1934)m Hajji Tarangzai (mort 1937) i Mawlawi Fadl Ilahi Wazirabadi (mort 1951) que van enfrontar als britànics en diversos combats menors. Els mujahidun es van aliar sovint a altres moviments anti-colonials com Hizb Allah, Djunud Rabbaniyya, Hukumat-i Muwakkata-yi Hind, i la Jamiat al-Ansar.
Després del 1947 el moviment original de la gihad va perdre importància; molts dels rebels van participar en la lluita al Caixmir contra l'Índia (1948). la participació de la gent de la zona fou també important en la lluita a l'Afganistan contra el govern progressista instaurat l'abril del 1978.

## Bibliografia

* Qeyamuddin Ahmad, The Wahhabi movement in India, Nova Delhi, 1994
# Zabaluika

Zabaluika (en rus: Забалуйка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 440 habitants. Pertany al districte d'Inza.

## Referències

* ↑ «Энциклопедия Ульяновской области: Забалуйка».
# Xocourt

Xocourt és un municipi francès situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 74 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Xocourt era de 74 persones. Hi havia 25 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 13 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 29 habitatges, 28 eren l'habitatge principal de la família i 1 era una segona residència. 28 eren cases i 1 era un apartament. Dels 28 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 4 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Xocourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 43 persones, 33 eren actives i 10 eren inactives. De les 33 persones actives 31 estaven ocupades (18 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 10 persones inactives 1 estava jubilada, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Xocourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Xocourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Xocolates Elgorriaga

Xocolates Elgorriaga és una empresa de xocolates fundada a mitjan el segle xix i pertanyent actualment al grup alabès Urbasa Global Brands S.A. L'afició per la xocolata desfeta va augmentant el negoci familiar, que al començament de segle xx sota la direcció de Francisco Elgorriaga Ayestarán es converteix en un dels primers productors de mercat nacional. Un dels productes estrella va ser la rajola de xocolata anomenada Xocolata La Campana.

## Història

Al segle xviii els pastors de Vera de Bidasoa (Navarra) es desplacen amb freqüència a Irun (Guipúscoa) a les fires, existint alguns pastors que obren un negoci relacionat amb la venda de xocolata sent en principi triturades les llavors de cacau amb cavalls i barrejades amb sucre.
Entrats al segle xix, l'esposa d'un dels pastors dona al negoci un aire empresarial obrint una xocolateria a Irun (Guipúscoa) Confiteria Elgorriaga, prenent el nom de la família, famosa per oferir una bona xocolata desfeta. El dit establiment cobra tanta fama que aviat la casa reial i Alfons XIII es troben entre els seus clients.
Al començament de segle xx, Francisco Elgorriaga obre una fàbrica a Mendíbil (Guipúscoa) posant en l'elaboració de la xocolata tots els mitjans tecnològics coneguts fins a la data. Elgorriaga, comença a oferir diversos productes basats en la xocolata. Els productes més coneguts són els lingots, les monedes de xocolata, muñecolates, trufes, les llengües de gat, i als anys cinquanta es llança el popular Xocolata la Campana, marca estrella de l'empresa. El 1965 apareix al mercat Milkcream que és la primera xocolata blanca que es comercialitza a Espanya. Als anys setanta inicia la seva entrada al mercat del torró. En aquest període es dedica a la comercialització de les galetes Príncep de Beukelaer.
Als anys vuitanta inicia la seva debacle, el que porta al fet que finalment l'empresa Cantalau (actualment Grup Cemoi) absorbeixi la xocolatera. A poc a poc va desapareixent la marca fins que l'any 2005 es ven a Inversions Sitón, SL (empresa del Grup Dhul) el centre de treball se situa a Àvila, així com la marca Elgorriaga. Al març de 2012, el grup alimentari basc Urbasa Global Brands SA absorbeix els actius industrials de la companyia i inicia una nova etapa.

## Referències

* ↑ Maria Antònia Martí Escayol, (2004), «El plaer de la xocolata: la història i la cultura de la xocolata a Catalunya», Barcelona, Cossetània Edicions, pp:164
* ↑ Rafael Montal Montesa, (1999), «El Chocolate, "Las Semillas de Oro"», Zaragoza, Gobierno de Aragón, pp:259-261
* ↑ Juan José Alzugaray, (2004), «Vascos relevantes del siglo XX», Ed. Encuentro, pp:92
* ↑ El Mundo (23 de juliol de 2012): «Urbasa Global compra Elgorriaga con un préstamo de 2 millones de la Junta». Consultat el 16 d'agost de 2020.
# Tafi (grup humà)

Els tafi (o tegbo) són els membres d'un grup ètnic que viuen a la regió Volta de Ghana. La seva llengua materna és el tafi. Hi ha entre 4.400 i 5.800 tafi. El seu codi ètnic és NAB59b i el seu ID és 15171.

## Situació territorial i pobles veïns

El territori dels tafi està situat al nord de la ciutat de Ho, a prop de la frontera amb Togo, a la regió Volta del centre-est de Ghana.
Segons el mapa lingüístic de Ghana de l'ethnologue el territori tafi és un petit territori que està situat pocs quilòmetres a l'oest de la frontera amb Togo. Aquest, juntament amb els territoris dels logbes, dels nyangbos i dels avatimes, està rodejat del territori molt més extens dels ewes.
Els tafi viuen en un territori muntanyenc dels districtes de Hohoe i de Ho, a la regió Volta i han conviscut de manera pacífica amb els seus pobles veïns en general.

## Economia

L'agricultura és la base de l'economia tafi. Els seus principals cultius són la banana, el nyam, el blat de moro i la cassava.

## Llengua

La llengua materna dels tafi és el tafi. A més a més també parlen l'ewe i l'anglès.

## Religió

L'islam és la confessió religiosa més estesa entre els tafi (60%). El 20% són cristians i el 20% creuen en religions africanes tradicionals. La meitat dels tafi cristians són protestants, el 30% són catòlics i el 20% pertanyen a esglésies independents. Segons el joshuaproject, el 13% dels tafi cristians pertanyen al moviment evangèlic.
Els tafi tenen capelles dedicades als seus avantpassats, que tenen alguns ossos seus a la zona propera a la porta davantera de les seves llars i on els homes prenen les seves decisions. Ells creuen que els esperits dels seus avantpassats els acompanyen en la presa de decisions i els protegeixen dels esperits del mal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tafi, a language of Ghana». ethnologue. [Consulta: 20 març 2015].
* 1 2 «Language: Tafi». joshuaproject. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Mapa lingüísitic de Ghana. El nyango és el número 53». ethnologue. [Consulta: 20 març 2015].
* 1 2 3 «Tafi, Tegbo in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 20 març 2015].
* ↑ «Tafi, Tegbo in Ghana. Religion». joshuaproject. [Consulta: 20 març 2015].
# Shaw's Road

Shaw's Road (en gaèlic irlandès Bóthar Seoighe) també conegut com a Pobal Feirste (Comunitat Farset) i The Irish Houses és una petita Gaeltacht (zona de parla gaèlic irlandès) a Belfast, comtat d'Antrim, Irlanda del Nord.
La Gaeltacht fou fundada en 1969 quan cinc famílies de Belfast construïren llurs cases plegats en un nou desenvolupament al carrer. La comunitat s'ha expandit a través dels anys i ara hi ha 22 cases a la Gaeltacht.
En 1971 un grup de pares de la Gaeltacht establiren la primera escola en irlandès a Irlanda del Nord. Després de molts turbulències durant el conflicte d'Irlanda del Nord i una llarga campanya, l'escola va rebre reconeixement oficial del Departament d'Educació d'Irlanda del Nord en 1985. L'escola ha crescut ràpidament i ja no està sota l'administració directa de la Gaeltacht, però encara s'ensenya en irlandès i hi assisteixen uns 350 estudiants.
La Gaeltacht de Shaw té una forta cultura de música tradicional, dansa i drama i el gaèlic irlandès continua sent la llengua habitual de comunicació entre els residents.
Sovint hi ha confusió entre la Gaeltacht de Shaw's Road i el Gaeltacht Quarter a West Belfast, que és un projecte reelacionat, però més recent i diferent situat al centre del districte de Falls Road. La Gaeltacht de Shaw's Road és a la vora d'Andersonstown.

## Referències

* ↑ Mac Póilin, Aodán (2007) "Nua-Ghaeltacht Phobal Feirste: Ceachtanna le foghlaim?" In: Wilson McLeod (Ed.) Gàidhealtachdan Ùra; Leasachadh na Gàidhlig agus na Gaeilge sa Bhaile Mhòr. Edinburgh: Edinburgh University, p. 31.
* ↑ Maguire, Gabrielle (1991) Our Own Language, An Irish Initiative. Clevedon: Multilingual Matters.
* ↑ Nig Uidhir, Gabrielle (2006) “The Shaw’s Road urban Gaeltacht: role and impact.” In: Fionntán de Brún (ed.), Belfast and the Irish Language. Dublin: Four Courts Press, pp. 136-146.
* ↑ Mac Póilin, Aodán (2007) "Nua-Ghaeltacht Phobal Feirste: Ceachtanna le foghlaim?" In: Wilson McLeod (Ed.) Gàidhealtachdan Ùra; Leasachadh na Gàidhlig agus na Gaeilge sa Bhaile Mhòr. Edinburgh: Edinburgh University, pp. 57-59.

## Enllaços externs

* Bunscoil Phobail Feirste Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine. Comhairle na Gaelscolaíochta
* Naíscoil Bhreandáin Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine. Comhairle na Gaelscolaíochta
# Maywood Park

Maywood Park és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 777 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maywood Park tenia 777 habitants, 306 habitatges, i 224 famílies. La densitat de població era de 1.764,7 habitants per km².
Dels 306 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,1% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,2% tenia menys de 18 anys, un 6,2% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 32,8% de 45 a 60 i un 15,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 56.250$ i la renda mediana per família de 61.750$. Els homes tenien una renda mediana de 39.821$ mentre que les dones 36.071$. La renda per capita de la població era de 26.472$. Cap de les famílies i l'1,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maywood Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maywood Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Binòs

Binòs (oficialment Binos) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Torrent de Binificat

El torrent de Binificat és un torrent que neix al massís de Randa dins del terme municipal de Llucmajor, a Mallorca, a la possessió de sa Maimona, entre el puig de sa Maimona i el puig de ses Roques. Discorre, uns quatre quilòmetres, de nord-est a sud-oest per la vall de la possessió de Binificat, de la qual pren el nom; i duu les seves aigües fins a les Piquetes des Pèlec, on les aboca al torrent des Pèlec.

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
# Casa del Metge Baixes

La Casa del Metge Baixes o antiga Casa Bordons, és un habitatge que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès).

## Descripció

Edifici civil. És tot de pedra picada, tallada i col·locada en filades. Té dos plantes i el terrat. Tota la façana principal coberta amb balcons, amb llindes de pedra, excepte la part superior en què hi ha tot un seguit d'arcades de mig punt cegades. La porta es troba en la façana principal, és rctangular i allisada. L'entrada és de pedra, amb una barana de fusta per pujar als pisos superiors. L'edifici fa cantonada entre dos carrers (C/ Sant Miquel i C/ Sant Cristòfol).

### Notícies històriques

Família noble solsonina, la dels Bordons, que habitaren aquesta casa. Pere Bordons (1381) de la nissaga d'infantons d'Aragó, fou armat cavaller pel primer comte de Cardona, Hug I. Un net seu, Jaume de Bordons, ha de comprar la llibertat del seu pare, pres a França i mor en l'expedició d'Oran (1506). Són administradors gaudints de la vint-i-quatrena del Claustre: Antoni Bordons i de Gai (1722-1728) i Josep Bordons i Mata (1782-93) a qui veiem comissionant les obres de la portada d'aigua de Lladurs i de la construcció del pont monumental de la ciutat, i Ramon Bordons (1810- 1918), darrer d'aquesta genealogia a Solsona.

## Referències

* 1 2 «Casa del Metge Baixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2014].