OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malaltia de Paget de l'os

La malaltia de Paget de l'os (sovint només la malaltia de Paget) o osteïtis deformant hipertròfica (o solament osteïtis deformant), és la malaltia de Paget més comú. És un trastorn crònic que típicament fa que els ossos s'engrandeixin i deformin. La malaltia rep el nom de Sir James Paget, el cirurgià britànic que la va descriure per primera vegada el 1877. La deformitat i formació excessiva de teixit ossi que es produeix amb La malaltia de Paget pot causar a debilitar els ossos, produint dolor d'ossos, artrosi, deformitats i fractures.
La malaltia de Paget rarament és diagnosticada en persones menors de 40 anys. Els homes són més afectats que les dones. La prevalença de la malaltia de Paget és de l'1,5-8 per cent, depenent de l'edat i país de residència. La prevalença de la malaltia de Paget familiar (on més d'un membre de la família té la malaltia) varia del 10 al 40 per cent en diferents parts del món. Com que el diagnòstic precoç i el tractament és important, després de 40 anys, cal efectuar als germans i fills d'algú amb malaltia de Paget una anàlisi de fosfatases alcalines cada dos o tres anys. Si el nivell de la fosfatases alcalines és superior al normal, es poden realitzar altres exàmens, com fosfatases alcalines específiques d'os, gammagrafia òssia, o raigs X.
# Mallerenga emplomallada dels ginebres

La mallerenga emplomallada dels ginebres (Baeolophus ridgwayi) és una espècie d'ocell de la família dels pàrids (Paridae) que habita zones arbustives del sud-est d'Oregon, nord-est de Nevada, sud-est d'Idaho, sud de Wyoming, centre de Colorado, oest d'Oklahoma, sud-est de Califòrnia, centre i sud-est d'Arizona i sud de Nou Mèxic.

## Distribució i hàbitat

Resideix durant tot l'any, principalment a la Gran Conca, però és resident des del sud-est d'Oregon i centre de Colorado fins a l'est de desert de Mojave a Califòrnia i el centre d'Arizona, a l'oest de Texas i l'extrem nord-est de Sonora, Mèxic -(les illes del cel Madrenses).
Prefereix boscos oberts càlids i secs de pinyó (Juniperus) i boscos riberencs del desert.

## Subespècies

Es reconeixen dues subespècies:
* B. r. ridgwayi (Richmond, 1902) - a l'interior oest de Nord-amèrica (Idaho a Nevada, sud-est de Califòrnia, Arizona, nord-est de Sonora).
* B. r. zaleptus (Oberholser, 1932) - sud d'Oregon (a l'est de les cascades) fins a Nevada i Califòrnia (comtat d'Inyo).

## Referències

* ↑ «Mallerenga emplomallada dels ginebres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 12/02/2023(català)
* ↑ Clements, J. F.; Schulenberg, T. S.; Iliff, B.L. Sullivan i C. L. Wood, M. J. «The Clements checklist of birds of the world: Version 6.6» (XLS) (en anglès). Cornell University, 04-12-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-04. [Consulta: 12 febrer 2023].

## Bibliografia

* Alsop, Fred J., III (2001): «Smithsonian handooks - Birds of North America, Western Region». DK Publishing, Inc., Nueva York. ISBN 0-7894-7157-4
* Sibley, David Allen (2000): «The Sibley Guide to Birds». Alfred A. Knopf, Nueva York. ISBN 0-679-45122-6
# Long Latin American Millimeter Array

El Long Latin American Millimeter Array (LLAMA) és un radiotelescopi la construcció està sent planejada per Argentina i Brasil, i que podria començar a obtenir finançament el 2015. a més de realitzar investigació independent, també seria utilitzat en xarxa amb ALMA, a Xile, de manera que LLAMA estaria situat a uns 200 km, a l'Argentina.
Grups de recerca de Bolívia, Xile, Colòmbia, Mèxic, Perú, Uruguai i Veneçuela també s'han mostrat interessats a participar en el projecte. més, s'espera que LLAMA propiciï a llarg termini la creació d'una xarxa de radiotelescopis en diversos països sud-americans, el que detonaria la integració científica i tecnològica de la regió.

## Finançament

S'estima que el projecte tingui un cost inicial de 20 milions d'USD, que serà compartit per les dues nacions participants. Així, Brasil cobrirà la construcció de l'antena i Argentina s'encarregarà de la infraestructura, incloent local, telecomunicacions i allotjaments.

## Referències

* 1 2 Arnal, E. Marcelo. «Projecte LLAMA (acrònim de Large Latin American Millimeter Array)», 2009. Arxivat de l'original el 2013-01-07. [Consulta: 20 febrer 2013].
* 1 2 «Brasil i Argentina estudien construcció d'un radiotelescopi». Xinhua, 11-08-2011. Arxivat de l'original el 7 de setembre 2014. [Consulta: 24 agost 2011].
* ↑ de Castro, Fábio. «radiotelescopis em rede» (en portuguès). Agència FAPESP, 10-08-2011. [Consulta: 24 agost 2011].
# Mamasunción

Mamasunción és un curtmetratge de Chano Piñeiro, rodat el 1984 en 35 mm. Va guanyar el Gran Premi de Cinema d'Espanya al 2n Concurs Nacional de Cinema de Bilbao i el Trofeu de Plata de l'Institut Iberoamericà de Cooperació al XXVI Concurs Internacional de Cinema de Bilbao (1984).

## Argument

L'obra explica la història de Mamasunción, una anciana que viu en un poble remot. Cada dia, durant quaranta anys, va a l'oficina de correus esperant una carta del seu fill emigrant.
Finalment, un dia el carter lliura a Mamasunción l'esperada carta. Primer la llegeix un veí i li diu que el fill està bé i que aviat tornarà a escriure. Tot i això, Asunción desconfia i la fa llegir al borratxo del poble. L'informa que el seu fill ha mort i que li ha deixat una gran herència.
L'alcalde del municipi arriba al poble amb un cotxe, cosa que esdevé un gran esdeveniment. Dona a Asunción una part de l'herència, un maletí ple de dòlars, i informa al veïnat que el difunt també va deixar diners per obres socials.
Els residents van darrere d’Asunción, que els tanca la porta als nassos. Li demanen que obri la porta, però ella la crema amb els diners.

## Història

El curtmetratge es va rodar després que Piñeiro fundés la seva productora cinematogràfica, Piñeiro SA (més tard coneguda com Bubela SL). El rodatge es va fer als pobles de Baíste i Rubillón, al municipi d 'Avión.
La pel·lícula es va estrenar el 28 de desembre 1984 a Vigo, i va aconseguir cridar l'atenció de diversos festivals internacionals. Tal va ser l'èxit del curtmetratge que el 25 de juliol de 1985 la Televisión de Galicia va obrir la seva primera emissió amb Mamasunción.
La inspiració d'aquest curtmetratge prové d’un record infantil de Chano Piñeiro: la vella María Rosa da Regueira que esperava dia rere dia les notícies del seu fill que va emigrar a Mèxic. Tota Mamasunció està impregnada de les experiències de Chano Piñeiro i el seu nadiu Forcarei. Així, per exemple, el seu amic Manuel Barreiro, un carter en la vida real, i pare de Xosé Luís Barreiro Rivas, que va llogar el pis a la família Piñeiro, interpreta el carter a la ficció.

## Referències

* ↑ Chano Piñeiro y el recuerdo en el tiempo, Faro de Vigo, 18 de desembre de 2008
* ↑ Un documental recuerda en Forcarei los 25 años del rodaje del corto «Mamasunción», de Chano Piñeiro, La voz de Galicia, 26 de desembre de 2009
* ↑ La televisión autonómica de Galicia comienza sus emisiones para el 80% de la población, El País, 23 de juliol de 1985
* ↑ Dos protagonistas de «Mamasunción» recuerdan que fue una historia real, La voz de Galicia, 12 d'agost de 2008

## Enllaços externs

* Mamasunción a YouTube
# Mare de Déu de Montserrat de Casa Coix

La Mare de Déu de Montserrat de Casa Coix és una capella particular, romànica, de Casa Coix, a la vila d'Alins, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada en el centre de la població, al costat de Casa Coix. Actualment fa de magatzem d'aquesta casa.

## Descripció

Absis de planta rectangular de petites dimensions de la qual fou una església de dimensions més gran. En la façana, actualment sense tancar, es pot veure l'arrencament dels murs de la nau encegats. La capçalera va coberta amb volta de canó. Sobre el pinyó de la petita coberta de llicorella a dues vessants, s'aixeca una espadanya d'una sola obertura d'arc lleugerament ferrat.

## Història

Fou capella de la important casa pairal de Cal Coix, a la qual encara pertany. Modificada en el curs del segle xviii segons consta en una inscripció sota l'espadanya l'any 1760.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu de Montserrat de Casa Coix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Camp i Permanyer, Joan. Alt Pallars: Esglésies, ermites i pistes de muntanya. Barcelona: Club Excursionista Pirenaic, 1987. Pàg. 41.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). Pàg. 17. PSob, 3. ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). Pàg. 82. ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de Montserrat de Casa Coix en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marek Wesoły

Marek Wesoły (Gostyń, voivodat de Gran Polònia, 4 de gener de 1978) va ser un ciclista polonès, professional del 2001 al 2008. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta de 2004.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa a la Cursa de la Solidaritat Olímpica
* 2004
** Campió de Polònia en ruta
* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Dookoła Mazowsza
* 2007
** 1r a la Dookoła Mazowsza i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour
* 2008
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Taiwan
** Vencedor d'una etapa al Bałtyk-Karkonosze Tour
** Vencedor de 2 etapes a la Cursa de Solidarność i els Atletes Olímpics
** Vencedor d'una etapa a la Dookoła Mazowsza

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Mare de Déu del Merli

La Mare de Déu del Merli és una església del municipi d'Alguaire (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església gòtica d'una sola nau i capçalera plana, amb dues capelletes afegides posteriorment. L'entrada actual es troba a l'absis originari i als peus de la nau hi ha un afegit de difícil datació.

## Història

Capella prop del poble que va dependre del convent de les monges santjoanistes d'Alguaire. Un cop establertes les monges sanjoanistes al castell, el 1265 s'inicià la construcció o reconstrucció de l'església de la Mare de Déu de Merli, juntament amb la casa dels sacerdots residents, en un indret a prop del nucli d'Alguaire, on sembla que ja hi havia hagut un temple anterior. En les obres, que van finalitzar el 1278, van contribuir diverses institucions eclesiàstiques. Hi ha constància que al juliol de l'any 1296 l'abat de la canònica de Sant Pere d'Àger demanava almoines en favor de la imatge de la Mare de Déu de Merli per a sufragar les obres de la casa dels sacerdots. Amb el trasllat de les monges a Barcelona l'any 1699 només va quedar un sacerdot ermità.

## Referències

* 1 2 3 «Església de la Mare de Déu del Merlí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* «Santuari de la Mare de Déu del Merli». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 20 març 2013].
# Margarida de Borgonya (reina de Sicília)

Margarita de Borgonya (?, 1250–Tonnerre, 4 de setembre de 1308), comtessa de Tonnerre, va ser la segona esposa de Carles I, comte d'Anjou, Maine, Provença i Forcalquier, que després es convertiria en rei de Sicília, Nàpols, Albània i Jerusalem.

## Biografia

Era la segona filla d'Odó de Borgonya i Matilde de Borbó-Dampierre. Margarita va ser comtessa de Tonnerre per herència des de 1262 fins a la seva mort. Es va convertir en reina consort de Sicília, Nàpols i Albània pel seu matrimoni amb Carles I d'Anjou, el 18 de novembre de 1268. La seva única filla, Margarita, va morir en la infància.
També es va convertir en reina consort de Jerusalem, després que Carles comprés a Roma el títol a la princesa Maria d'Antioquia el 1277. Ella i el seu espòs van perdre el títol de rei i reina de Sicília el 1282, i es convertiren en rei i reina només de Nàpols.
Després que Carles morís el 1285, Margarita es va retirar a les seves terres de Tonnerre, per viure al castell amb Margarida d'Acre, vídua de Bohemon VII d'Antioquia i Caterina de Courtenay, emperadriu titular de Constantinoble, neta de Carles d'Anjou i la seva primera esposa. A Tonnerre les tres dones van viure vides de caritat i oració. Margarita va fundar a la vila l'hospici de Fontenilles, i va proporcionar els fons necessaris per al seu manteniment.
Va morir el 1308 sense descendència. L'hereu de les seves possessions va ser el seu renebot Joan II de Châlon. Va ser enterrada a l'hospici. El 2008, la vila de Tonnerre va commemorar la mort de Margarida durant les festes medievals, el 5, 6 i 7 de setembre d'aquest any.

## Referències

* ↑ Louis Le Maistre. Sur les sceaux de Marguerite de Bourgogne comtesse de Tonnerre, reine de Naples, de Sicile et de Jérusalem. Impr. Boucquin, 1852.
* ↑ Meredith P. Lillich. The Queen of Sicily and Gothic Stained Glass in Mussy and Tonnerre. American Philosophical Society, 1998, p. 68–. ISBN 978-0-87169-883-4.
* ↑ Donna L. Sadler. Stone, Flesh, Spirit: The Entombment of Christ in Late Medieval Burgundy and Champagne. BRILL, 27 març 2015, p. 25–. ISBN 978-90-04-29314-4.
* ↑ Louis Moreri. El gran diccionario historico, o Miscellanea curiosa de la Historia Sagrada y profana .... a costa de los libreros privilegiados, 1753, p. 539–.
# Marestmontiers

Marestmontiers és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 97 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Marestmontiers era de 97 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 16 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família, 8 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 48 habitatges eren cases. Dels 39 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 13 tenien tres cambres, 9 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Marestmontiers el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 45 eren actives i 13 eren inactives. Les 45 persones actives estaven ocupades(23 homes i 22 dones).. De les 13 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Marestmontiers a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Marestmontiers a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Maretz

Maretz és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.428 habitants. Limita al nord amb Bertry, al nord-est amb Maurois, a l'est amb Busigny, al sud-oest amb Prémont, a l'oest amb Élincourt i al nord-oest amb Clary.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.687 | 1.717 | 1.595 | 1.497 | 1.416 | 1.363 | 1.428 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1987-2008 | Guy Raviteau | PS |
| 2008- | Aimé Bleuse | |
# Margaret Pole

Margaret Pole (Bath, 14 d'agost de 1473 - Torre de Londres, 27 de maig de 1541) fou una noble anglesa. Era filla de Jordi Plantagenet, primer duc de Clarence, germà dels reis Eduard IV i Ricard III, i d'Isabel Neville.
Va ser una de les dues dones de l'Anglaterra del segle xvi juntament amb Anna Bolena que ostentava un títol nobiliari per dret propi en comptes de pel fet d'estar casada amb un noble. Un dels pocs membres supervivents de la dinastia Plantagenet després de la Guerra de les Dues Roses, va ser executada el 1541 per ordre d'Enric VIII, fill de la seva cosina Elisabet de York. El Papa Lleó XIII la va beatificar com a màrtir de l'Església Catòlica Romana el 29 de desembre de 1886.

## Biografia

El 1949 casa amb un noble provincià, Richard Pole, que el 1505 la deixà vídua amb cinc fills, un dels quals arribà ser cardenal. El 1512 Enric VIII li concedí el títol de comtessa de Salisbury, per dret propi, restituint-la en un títol que anteriorment havia tingut la seva família i la va nomenar institutriu de la princesa Maria Tudor (més tard Maria I d'Anglaterra), però quan el rei es casa amb Anna Bolena, Margaret mostrà una fidelitat infinita vers la princesa, fet que molestà Enric VIII, que en això veia una censura a la seva conducta, i l'allunyà de la cort. Tornà a aquesta a la caiguda d'Anna (1536), però complicada en la desgràcia dels seus fills, fou detinguda el 1539 i sotmesa a tractes brutals, sent decapitada el 25 de maig de 1541.

## Fills

Del seu matrimoni amb Sir Richard Pole naixeren cinc fills:
* Henry Pole, (c. 1492 - 1539), I baró de Montagu, Conegut per la seva participació en el procés d'Anna Bolena, casat amb Jane Neville.
* Arthur Pole (1502 - 1535), casà amb Jane Lewkenor
* Reginald Pole (c. 1500 - 1558), cardenal i ambaixador papal en diverses regions, fou l'últim arquebisbe de Canterbury de l'Església Catòlica
* Geoffrey Pole (1501 o 1502 - 1558, casat amb Constance Pakenham
* Ursula Pole (1504 - 1570), casada amb Henry, baró de Stafford

## Referències

* ↑ Ridgway, Author: Claire. «The Downfall of Margaret Pole, Countess of Salisbury, by Alexander Taylor» (en anglès britànic), 21-01-2015. [Consulta: 17 juny 2020].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1281. (ISBN 84-239-4545-6)
* Pierce, Hazel. Margaret Pole, Countess of Salisbury, 1473-1541: Loyalty, Lineage and Leadership Portada. University of Wales Press, 2003.
# Maria Teresa Gavarró i Castelltort

Maria Teresa Gavarró i Castelltort (Igualada, 25 d'agost de 1915 - Sabadell, 16 de juliol de 1986) va ser una pedagoga catalana.

## Biografia

Després de cursar l'ensenyament primari a Igualada, M. Teresa Gavarró se n'anà a estudiar a l'Escola Suïssa de Barcelona, d'on sortí als 17 anys amb el títol de Mestra de Primera Ensenyança. El 1940, l'obtenció d'una plaça provisional de mestra la portà a Sabadell, on estigué molts anys exercint el magisteri a l'escola pública de la Creu Alta, a l'escola Carme Tronchoni i al col·legi Sallarès i Pla. A part de l'activitat docent, M. Teresa Gavarró es llicencià en Història i Geografia a la Universitat Autònoma de Barcelona i va participar en moltes activitats socials de la ciutat; va ser membre de la Delegació de la Protecció de Menors, de la Junta Municipal d'Ensenyament, de l'Associació per la Lluita contra el Càncer, de l'Escola d'Infermeres Epione, de la delegació local de la Creu Roja; va ser també vocal d'Acció Social, consellera de l'Obra Social de la Caixa d'Estalvis de Sabadell i membre de la Fundació Bosch i Cardellach i de Càritas.
A les múltiples activitats que portà a terme, s'hi ha d'afegir la publicació dels estudis: Opcions professionals femenines a Sabadell, Notes d'història de la professió d'infermera i Servei Social de Grup. Cal recordar, encara, que va ser la primera alumna de l'Escola de Formació Social de Sabadell-Terrassa i que, en graduar-se, passà immediatament a ser-ne professora.
El 1983, l'Ajuntament de Sabadell la nomenà filla adoptiva de la ciutat i l'any 2006 li dedicà una plaça.

## Referències

* 1 2 3 4 Nomenclàtor. «Plaça de Maria Teresa Gavarró». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 26 març 2014].
* ↑ Simó i Bach, Ricard. 63 dones sabadellenques dignes de recordar. Ricard Simó i Bach. Sabadell: Agulló Costa, 1988, pàg 95. ISBN 84-86636-04-3.
# Dun Carloway

Dun Carloway (en gaèlic escocès Dùn Chàrlabhaigh) és un broch situat al districte de Carloway, a la costa oest de l'illa de Lewis, Escòcia.
Es tracta d'un broch molt ben conservat, en les parts del costat est la paret arriba als 9 metres d'altura. En alguns punts també hi ha reconstruccions més modernes de la mateixa paret. Dun Carloway va ser construït, probablement, en algun moment del segle i aC, i la datació per radiocarboni de les restes trobades al broch evidencien que va ser ocupat fins al voltant del 1300.
A la base, el broch té entre 14 i 15 metres de diàmetre i les parets al voltant de 3 metres de gruix. Té planta circular i parets paral·leles que deixen un buit practicable entre ambdues i va ser construïda sense morter. Probablement tenia el sòl de fusta, envans i sostre de palla, necessaris per fer-la habitable, però l'única evidència que queda d'això són els forats per als pals i bigues. Juntament amb el sostre, l'estret passadís presumiblement assegurat per una porta de fusta, foren els punts més vulnerables de la construcció, sobretot al foc.
L'única obertura cap a l'exterior, la porta d'entrada, té unes dimensions inferiors a 107 centímetres d'alta per 91 d'ampla, sent la llinda la pedra més gran de tota la construcció.
La doble paret es compon del mur interior, vertical, i del mur exterior amb una inclinació que fa que els passadissos inferiors siguin fàcilment practicables però no així els superiors. En la construcció existien, algunes es conserven, obertures o portes que donaven pas des de l'interior a aquests passadissos, que s'arriben a unir entre plantes per mitjà d'escalars. Tant els passadissos com les escales estan realitzats amb lloses de pedra que es recolzen en tots dos murs. A la planta baixa entre tots dos murs s'obren quatre habitacions, en una de les quals s'han trobat restes de ceràmica, la coneguda com a habitació A. Una altra habitació, la D, s'obre al passadís d'entrada al broch, per la qual cosa se suposa que allotjava a qui ho guardava.
En els murs interiors s'aprecia encara el recreixement fet a uns 2,1 metres per recolzar el sòl que conformaria el sostre de la planta baixa i pis de la superior.

## Notes i referències

* ↑ (Ponting & Ponting 1980, p. 2)
* ↑ (Ponting & Ponting 1980, pàg. 2-3)
* ↑ (Ponting & Ponting 1980, p. 3)

### Bibliografia

* Ponting, Gerald; Ponting, Margaret. M. Pointing. A mini-guide to Dun Carloway Broch. Isle of Lewis (en anglès). Callanish, Illa de Lewis: G. and M. Ponting, maig 1980.

## Enllaços externs

* Fotos del broch Dun Carloway el la web Ancient Scotland (anglès). Consultada el 8 d'octubre de 2012.
* Broch Dun Carloway en el Megalithic Portal (anglès). Consultada el 8 d'octubre de 2012.
* Panorámicas del broch Carloway Arxivat 2012-07-22 a Wayback Machine. (en anglès) (necessita QuickTime). Consultada el 8 d'octubre de 2012.