OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Aliart

Ca l'Aliart és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de tres pisos i planta rectangular. La coberta és plana i presenta una barana d'obra amb un frontó circular amb un medalló al centre. Al primer pis hi ha un balcó doble i balcons independents. Havia estat un magatzem de gra i fàbrica de pasta. El carrer Sant Cugat era terme municipal de Sant Cugat del Vallès fins a final del segle xix que va ser agregat a Rubí.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Aliart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Catedral de León (Nicaragua)

La Catedral de León, també coneguda com a Basílica Catedral de l'Asunción de León, i el nom oficial és Insigne y Real Basílica Catedral de la Asunción de la Bienaventurada Virgen María, és una catedral de construcció barroca colonial situada a la ciutat de León, Departament de León, Nicaragua. Està inscrita a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2011.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «León Cathedral» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
# Goceano

Goceà (Goceano en italià) és una regió històrica de Sardenya nord-occidental que aplega municipis de la província de Sàsser. Limita amb les subregions sardes de Montacuto al nord, Barbagia di Nuoro i Marghine al sud, i la de Meilogu a l'oest. Té aproximadament 480 km² i 13.000 habitants. Inclou el tram de la conca alta del riu Tirso davant el qual hi ha la muntanya que porta el nom, amb les alçàries del Monte Rasu (1259 m) i Punta Masiennera (1157 m). Els principals recursos econòmics de la població són els cereals a la vall, el pasturatge i l'explotació forestal.

## Bibliografia

* S. Chessa, Le Dimore rurali in Sardegna, con particolare riferimento al Monteacuto, al Goceano, al Meilogu e alla Gallura, Cargeghe, Documenta, 2008.

## Enllaços externs

* Web de la regió
# Roland Nilsson

Roland Nilsson (Helsingborg, 27 de novembre de 1963) fou un futbolista suec de la dècada de 1990.
Fou 116 cops internacional amb la selecció sueca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1990 i a la Copa del Món de Futbol de 1994.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de IFK Göteborg, Sheffield Wednesday FC, Helsingborgs IF i Coventry City FC.

## Referències

* ↑ «Roland Nilsson – Century of International Appearances». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ Malmö FF Profile (suec)
* ↑ «Roland Nilsson tiltræder den 1. juni» (en danish). FC Copenhagen, 25-05-2011. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ Roland Nilsson a National-Football-Teams.com (anglès)
# Monovolum

Un monovolum és un tipus d'automòbil que té els seients més elevats que en un automòbil de turisme, i el compartiment del motor, de passatgers i maleter estan integrats en una sola unitat, per aprofitar l'espai de manera òptima. Es distingeix d'un turisme per la major altura (generalment entre 1,60 i 1,80 metres), i perquè el capot i el vidre davanter són pràcticament paral·lels, a diferència dels automòbils tot terreny. Els compradors de monovolums solen ser famílies nombroses, que necessiten utilitzar moltes places i carregar molts objectes sovint, o que desitgen simplement un vehicle espaiós.
Es denomina "monovolum" a causa que l'automòbil constitueix un únic cos. El motor està allotjat de tal manera que sobresurt molt poc per davant de l'eix davanter, i està muntat més alt i fins i tot més inclinat que en un turisme, per alliberar espai a l'habitacle. Segons el model, els seients es poden desenganxar i reenganxar o desplaçar sobre carrils, plegar o fins i tot desmuntar. Aquesta "flexibilitat" permet configurar l'interior de l'automòbil d'acord amb les necessitats del propietari en cada situació. Tots els monovolums tenen porta posterior, i l'usual és que sigui molt vertical per aprofitar l'espai que es perdria si el vidre posterior estigués més inclinat.

## Categories de monovolums

En els últims anys han sorgit monovolums en segments similars als dels automòbils de turisme. Actualment existeixen aproximadament quatre categories:
* Micromonovolums, de menys de 3,60 metres de llarg, corresponents al segment A. Exemples: Hyundai Atos, Kia Picanto, Opel Agila.
* Monovolums petits o minimonovolums, de longitud entre 3,80 i 4,05 metres, relacionats amb models del segment B. Exemples: Fiat Idea, Renault Modus, Opel Meriva, Nissan Note, Toyota Yaris Verso.
* Monovolums compactes, d'entre 4,15 i 4,50 metres de llarg, similar en mida a turismes del segment C. Generalment tenen cinc places, tot i que alguns que mesuren més de 4,35 metres poden tenir dues places petites extra. Exemples: Ford C-Max, Opel Zafira, Toyota Corolla Verso, SEAT Altea. Hi ha dos casos de configuracions de dues files de tres seients: el Fiat Multipla i l'Honda FR-V.
* Monovolums grans, de longitud superior als 4,60 metres, basats en models del segment D. La norma són set o vuit places, i molts models tenen versions normals i llargues, que poden superar els 5,00 metres. Exemples: Chrysler Voyager, Ford S-Max, Peugeot 807, Renault Espace, SEAT Alhambra, Toyota Avensis Verso.

## Monovolum en altres idiomes

A l'Amèrica del Nord, inclòs Mèxic, són coneguts com a "minivan", un derivat de la paraula "van", que significa furgoneta o camió petit. Al Regne Unit es denomina multipurpose vehicle, o més generalment people carrier. En altres idiomes s'utilitza generalment "van" o "minivan" per préstec de l'anglès; en alguns casos, ambdues paraules presenten un conflicte: "minivan" es refereixi a un monovolum petit, i en altres a qualsevol monovolum.
# Estabilitat exponencial

En la teoria del control, un sistema lineal continu invariant en el temps (LTI) és exponencialment estable si i només si el sistema té valors propis (és a dir, els pols dels sistemes d'entrada a sortida) amb parts reals estrictament negatives. (és a dir, a la meitat esquerra del pla complex). Un sistema LTI d'entrada a sortida de temps discret és exponencialment estable si i només si els pols de la seva funció de transferència es troben estrictament dins del cercle unitari centrat en l'origen del pla complex. Els sistemes que no són LTI són exponencialment estables si la seva convergència està limitada per la decadència exponencial. L'estabilitat exponencial és una forma d'estabilitat asimptòtica, vàlida per a sistemes dinàmics més generals.

## Conseqüències pràctiques

Un sistema LTI exponencialment estable és aquell que no "explotarà" (és a dir, donarà una sortida il·limitada) quan es dona una entrada finita o una condició inicial diferent de zero. A més, si al sistema se li dona una entrada fixa i finita (és a dir, un pas), aleshores qualsevol oscil·lació resultant a la sortida disminuirà a una velocitat exponencial, i la sortida tendirà de manera asimptòtica a un nou valor final en estat estacionari. Si al sistema se li dona un impuls delta de Dirac com a entrada, les oscil·lacions induïdes desapareixeran i el sistema tornarà al seu valor anterior. Si les oscil·lacions no desapareixen, o el sistema no torna a la seva sortida original quan s'aplica un impuls, el sistema és, en canvi, marginalment estable.

## Exemple de sistemes LTI exponencialment estables

El gràfic de la dreta mostra la resposta a l'impuls de dos sistemes similars. La corba verda és la resposta del sistema amb resposta d'impuls $y(t)=e^{-{\frac {t}{5}}}$, mentre que el blau representa el sistema $y(t)=e^{-{\frac {t}{5}}}\sin(t)$ . Tot i que una resposta és oscil·latòria, ambdues tornen al valor original de 0 amb el temps.

## Exemple del món real

Cal imaginarquan es posa una bola en un cullerot. S'instal·larà al punt més baix del cullerot i, tret que se li molesti, s'hi quedarà. Ara imagineu-vos donant una empenta a la pilota, que és una aproximació a un impuls delta de Dirac. El marbre rodarà cap endavant i cap enrere, però finalment es reassentarà a la part inferior del cullerot. Dibuixar la posició horitzontal del marbre al llarg del temps donaria una sinusoide que disminueix gradualment com la corba blava de la imatge de dalt.

## Referències

* ↑ David N. Cheban (2004), Global Attractors Of Non-autonomous Dissipative Dynamical Systems. p. 47
* ↑ «[https://www.egr.msu.edu/~khalil/NonlinearSystems/Sample/Lect_11.pdf Nonlinear Systems and Control Lecture # 11 Exponential Stability & Region of Attraction]» (en https://www.egr.msu.edu).+[Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «Lyapunov Stability Theory» (en anglès). https://www.cds.caltech.edu.+[Consulta: 13 agost 2023].
* ↑ «[https://www.math.kit.edu/iana3/~schnaubelt/media/rplus.pdf EXPONENTIAL STABILITY, EXPONENTIAL EXPANSIVENESS, AND EXPONENTIAL DICHOTOMY OF EVOLUTION EQUATIONS ON THE HALF-LINE]» (en anglès). https://www.math.kit.edu.+[Consulta: 13 agost 2023].
# Aculi

Un aculi, eculi, agulló o fibló, és una excrescència vegetal, rígida, punxant i de formació purament epidèrmica. Quan els aculis són petits, s'anomenen aculèols. Es pot diferenciar de l'espina perquè no posseeix teixit vascular ni altres teixits interns. En són exemple d'aculis, les tiges del roser i l'esbarzer, i per contra tenen espines la gatosa i l'arç blanc. Els òrgans que tenen aculis s'anomenen aculeats.
Viccionari
# Cal Rovira (Cercs)

Cal Rovira és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa, dos pisos i golfes. El primer pis té balcons amb reixes de forja i llindes als marcs de les obertures en pedra. Al segon pis les finestres són fetes de fusta i les obertures es reparteixen irregularment en el pla de la façana. La teulada és a doble vessant amb sortints de teulada força amplis. Pel costat del carrer del Campet conserva una comuna exterior tradicional. A la façana, a l'altura del primer pis, s'hi conserva la imatge en ceràmica d'un sant.
A l'interior es conserva el gran saló central amb disposició de les habitacions (encara numerades) des d'aquesta sala.

## Història

Després de la seva edificació ha sofert ampliacions i modificacions.
Al llarg de tota la segona meitat del segle xix va ser Hostal del camí ral de Berga a Bagà pel Pont de Rabentí, a la vegada que servia d'estanc i botiga en els baixos de la casa. Convertida en habitatge de particulars en el segle xx, va deixar d'estar habitada regularment l'any 1989.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Rosa Font i Fuster

Rosa Font i Fuster (Gironella, 15 de gener de 1931 - ?, 11 de desembre 2013), va ser una compositora i pedagoga musical catalana, membre de la Congregació de Germanes Dominiques de l'Anunciata.

## Biografia

El 1946 va ingressar la Congregació de Germanes Dominiques de l'Anunciata. Formada musicalment a Barcelona i, posteriorment, Múrcia. Estudià metodologies del ritme musical a París (1966) i a Salzburg (1967), on amplià els seus coneixements sobre el cant gregorià, en el qual es va especialitzar. Basada en la recerca musicològica de la pianista Justine Ward, va aplicar la metodologia musical de la improvisació vocal i del cant coral en la seva tasca pedagògica.
Va impartir cursos musicals per gran part del territori espanyol, destaquen les ciutats de Vic, València, Oviedo o Madrid (on va ser professora al Col·legi Superior de Música Sagrada de Madrid). És autora dels mètodes Metodología del Ritmo Musical,, El ritme en l'educació preescolar i Aportacions teòriques i metodològiques a l'educació musical, entre altres obres.
Entre diversos càrrecs, també va ser directora del preescolar del Col·legi Pare Coll de Vic, on va impartir música i metodologia a tots el cursos; va dirigir la Coral Anunciata i va compondre un bon nombre de peces corals a 3 i 4 veus.
Com a compositora, destaquen pel seu èxit els Himnes de Llaüts i Vespres per a la celebració de l'Ofici de les Hores. També va escriure cobles i sardanes, entre les quals destaca La sardana de Gombren (1979).
En els últims anys de la seva vida, va ser missionera al Brasil, on va ajudar a la construcció d'una escola per els nens més pobres.
Rosa Font i Fuster va morir l'11 de desembre de 2013.

## Obres

Selecció de les seves obres:
* Petita història del pare Coll (Ed. Mediterrània, 1986), ISBN 84-85984-32-3
* El ritmo en la educación preescolar, amb il·lustracions de Rosa Solervicens (Ed. Paulinas, 1988), ISBN 84-285-0754-6
* L'escombra sàvia, amb il·lustracions de Pilarín Bayés (Ed. La Muralla, 1991), ISBN 84-7133-587-5

## Referències

* 1 2 «Fallece Rosa Font, misionera y experta en pedagogía musical» (en castellà). Ecclesia, 11-12-2013. [Consulta: 23 desembre 2022].
* 1 2 Cabrelles Sagredo, Mª Soledad. «La Educación Musical y su evolución histórica desde comeinzos del siglo XX» (en castellà). Docenotas.com, 03-07-2020. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «Datos BNE- Font Fuster, Rosa (1931-2013)» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 23 desembre 2022].

## Bibliografia

ALONSO, Celsa. «Anguerri Profitós, Jorge.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002.
# Eternal Summer

Eternal Summer és el nom de les següents obres:
* Eternal Summer (pel·lícula de 2006), pel·lícula taiwanesa del 2006 dirigda per Leste Chen
* Eternal Summer (pel·lícula de 2015), pel·lícula sueca del 2015 dirigida per Andreas Öhman
# Aigua que corre

Aigua que corre és un drama en tres actes i en prosa, original d'Àngel Guimerà, estrenat al teatre Romea de Barcelona, per la companyia de Teatre Català, la vetlla del 18 de novembre de 1902.

## Repartiment de l'estrena

* Amèlia: Dolors Delhom.
* Roseta: Carme Jarque.
* Marcel·lina: Adela Clemente
* Cecília: Antònia Baró.
* Antònia: Maria Morera.
* Francisca: Clotilde Barris.
* Manuel: Enric Borràs.
* Ramon: Iscle Soler.
* Estanislau: Anton Manso.

## Referències

* ↑ Martori, Joan. «VII Aigua que corre i La Pecadora». A: La projecció d'Àngel Guimerà a Madrid. vol. 46 de Textos i estudis de cultura catalana. L'Abadia de Montserrat, 1995, p. 143 ss.. ISBN 9788478266821.
# Can Ton

Can Ton és una casa de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa assentada sobre el desnivell del terreny i orientada a tramuntana. És coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana. El portal és rectangular damunt del qual hi ha una inscripció amb el nom de Jesucrist i la data de 1614; s'obren dues finestres una a cada banda del portal. Al primer pis hi ha dues petites finestres amb espieres tapiades. La banda de migdia de l'edificació consta d'un pis més i presenta galeries a la planta. A llevant s'hi obren quatre finestres. En aquest sector i el de migdia hi ha molts afegitons de construcció recent. És construïda en pedra i morter.

## Història

La plaça del coll del Castell es troba a la part alta de la vila de Rupit, sota el mur de llevant del Castell. Les cases estan assentades damunt el cingle i la gran majoria pertanyen als segles XVII-XVIII. Com totes les de Rupit han estat restaurades respectant la tipologia primitiva. L'establiment de Cavallers al Castell de Rupit donà un caire aristocràtic a la vila. Al segle xiv la demografia baixa considerablement, al fogatge del segle xvi s'experimentà un cert creixement i al segle xvii comença a ésser un nucli important de població, ja que durant la guerra dels Segadors (1654) s'hi establiren molt francesos.

## Referències

* 1 2 «Can Ton». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Catedral de La Vaur

La Catedral de Sant Alà de La Vaur (francès: Cathédrale Saint-Alain de Lavaur) és una església catòlica i antiga catedral situada a la ciutat de La Vaur, a França. La catedral és un monument nacional des del 1911.
Fins al Concordat del 1801, aquesta era la seu de la Bisbat de Lavaur, que ara conserva el Bisbat d'Albi. La catedral està dedicada a Sant Alan de Lavaur. L'estructura actual data dels segles XIII, XIV i XV, i té un campanar de torre octogonal. Una segona torre quadrada més petita conté una escultura del segle xvi. Al jardí del bisbe es troba l'estàtua d'Emmanuel, comte de Las Cases, un dels companys de Napoleó a Santa Helena.
El febrer del 2019 va ser una de les esglésies que van patir diverses profanacions i atacs contra el patrimoni a França.

## Referències

* ↑ Referència n. PA00095584, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès. Eglise Saint-Alain
* ↑ Paul Pisani. Répertoire biographique de l'épiscopat constitutionnel (1791-1802).. París: A. Picard et fils, 1907, p. 18–26; 403–407.
* ↑ «Cinq églises profanées en une semaine, des Yvelines à la Côte-d'Or» (en francès). Le Monde, 11-02-2019.

## Vegeu també

* Gòtic llenguadocià
# Saint-Jean-d'Angély

Saint-Jean-d'Angély és un municipi francès, situat al departament del Charente Marítim i a la regió de la Nova Aquitània.
# Glos

«Glos» té aquests significats:
* Glos (Calvados), municipi francès al departament de Calvados
* Glos-la-Ferrière, municipi francès al departament de l'Orne
* Glos-sur-Risle, municipi francès al departament de l'Eure
# Rosa Francisca Fadul

Rosa Francisca (Rosita) Fadul (Santiago de los Caballeros, República Dominicana, 1 de març de 1933 - 24 d'octubre de 2015) va ser una advocada, funcionària i política dominicana.
Filla de María Mercedes Fadul i José Neme Fadul va tenir dos germans, José Ramón i Ernesto Fadul. Va estudiar en la Pontificia Universidad Católica Madre y Maestra. Va treballar com a directora per molts anys de l'Oficialia de l'Estat Civil de la Tercera Circumscripció. Va ser governadora de Santiago des de 1994 al 1996, durant els últims anys del Joaquín Balaguer, i també diputada en el període des de 1998 al 2002 en representació del Partit Reformista Social Cristià (PRSC). Va contreure matrimoni amb José Gabriel Villamán, amb qui va tenir tres fills: José Sigfredo, Persia Iluminada i Eduardo Miguel. Va morir el 24 d'octubre de 2015 als vuitant-dos anys.
L'any 2018 va inaugurar-se el Museu Rosita Fadul, establert «per reconèixer el valor humà d'aquesta recordada política i promotora social».

## Notes

* ↑ «Distintas personalidades acuden al velatorio de Rosita Fadul, en Santiago» (en castellà). Listín Diario, 25-10-2015. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ El Caribe. «Rosita Fadul fue sepultada con una gran concurrencia», 26-10-2015.
* ↑ Santana, Ricardo. «Exgobernadora Rosita Fadul fue sepultada esta tarde con honores militares» (en castellà). Alternativa Digital. [Consulta: 16 novembre 2022].
* ↑ Dicenpuntocom. «Fallece la exgobernadora de Santiago Rosita Fadul de Villamán», 26-10-2015.
* ↑ «Merecido homenaje a la mujer» (en castellà). El Nacional, 28-01-2018. [Consulta: 16 novembre 2022].
# Moçambique Expresso

Moçambique Expresso, s.a.r.l. és una aerolínia amb base a Beira, Moçambic. Duu a terme vols regulars i xàrter nacionals i regionals. La seva base principal és l'Aeroport Internacional de Maputo.

## Història

L'aerolínia va ser fundada al setembre de 1995 com a Departament d'Operacions Especials de la LAM Aerolínies de Moçambic. Va començar a operar i es va convertir en Moçambique Expresso el 1995 com una aerolínia independent. És propietat de LAM al 100 % i té 50 empleats (a març de 2007).

## Flota

La flota de Moçambique Expresso consisteix en les següents aeronaus (agost de 2016):

### Flora retirada

La flota aèria va incloure prèviament els següents avions (a partir d'agost de 2006):
* 2 CASA C.212- Aviocar
* 2 British Aerospace Jetstream 41
També va incloure prèviament els següents avions (a novembre de 2013):
* 3 Bombardier Dash 8-Q400

## Referències

* ↑ "Company Profile." Moçambique Expresso. 5 February 2011. Retrieved on 17 December 2011.
* 1 2 «Directory: World Airlines». Flight International, 10-04-2007, p. 51–52.
* ↑ «Global Airline Guide 2016 (Part One)». Airliner World, octubre 2016, pàg. 21 [Consulta: 18 octubre 2016].
* ↑ Flight International, 3–9 October 2006

## Enllaços externs

* (anglès)/(portuguès) Moçambique Expresso (Arxiu)
* Flota de Moçambique Expresso
# Can Toni Joan

Can Toni Joan és una masia amb una torre protegida com a bé cultural d'interès nacional a Tordera (Maresme).

## Descripció

El BCIN és una torre de defensa situada a la masia de Can Toni Joan, molt reformada, a la riba dreta del riu Tordera, molt a prop dels termes municipals de Palafolls i Blanes.
La torre s'aixeca en tota la vall baixa de la Tordera i es veu molt de lluny. Molt semblant a la torre de Can Valldejuli (Palafolls), per la base i els arcs del matacà, probablement fou construïda al segle xvi. L'accés a l'interior es fa a través de la porta que es troba a uns metres sobre el nivell del terra. Les finestres de dovelles i llinda són probablement de la mateixa època i s'obren a llevant i ponent.
"Està situada aquesta torre, de planta circular, entre Malgrat i Palafolls i a la vora del riu Tordera. En l'actualitat, li passa a frec la via del ferrocarril de Blanes a Girona. Té escasses obertures i com a nota destacada assenyalem la corsera, així com el talús. Baldament conservi una fisonomia encara arrogant, l'escrostonament que apareix vistent a la façana denota una incúria que desitjaríem esmenada. La masia que li és contigua té alguns detalls d'interès". (Pere Català)

## Història

Aquesta torre, al bell mig de la vall baixa de Tordera, devia servir per a vigilar tota la plana fins al mar, juntament amb les torres de Can Xirau de Malgrat i la del castell de Blanes, ja que des de la costa, enmig d'un sistema muntanyós com la serralada litoral-Montnegre, les desembocadures dels rius eren un bon accés cap a l'interior per part de les incursions enemigues vingudes del mar.
"Com totes les torres veïnes datables per la darreria dels temps medievals o començaments de l'època moderna, aquesta torre mostra la tònica de guaita i, sobretot de defensa, de cara a les eventuals incursions dels pirates o corsaris. D'acord amb la corsera, suposem que la construcció fou bastida al segle xiv. No ens sorprendria massa que el talús li fos afegit amb posterioritat, quan al segle xv i sobretot al XVI sovintejaren les falconades enemigues pel litoral català" (Pere Català)

## Referències

* «Can Toni Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].
# Catherine Hare

Catherine Hare o Catherine Willianson (nom de casada) (Bridgend, Gal·les, 13 de març de 1982) és una ciclista gal·lesa professional del 2005 al 2012. Combina la carretera amb el ciclisme de muntanya.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2013
** 1a a la Cape Epic

## Referències

* ↑ «Catherine Williamson». bbc.co.uk [Consulta: 6 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Sahlinita

La sahlinita és un mineral de la classe dels fosfats. Rep el nom en honor de Carl Andreas Sahlin (Vollsjö, Suècia, 15 de desembre de 1861 - Danderyd, Suècia, 22 de gener de 1943), metal·lúrgic i director general de les obres de ferro a Suècia.

## Característiques

La sahlinita és un arsenat de fórmula química Pb$_{14}$(AsO₄)₂O$_9$Cl₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sahlinita pertany a «08.BO: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ sobre 1:1» juntament amb els següents minerals: nacafita, preisingerita, petitjeanita, schumacherita, atelestita, hechtsbergita, smrkovecita, kombatita, heneuïta, nefedovita, kuznetsovita, artsmithita i schlegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Långban, al municipi de Filipstad (Comtat de Värmland, Suècia). També ha estat descrita a la mina Wesley (Bristol, Anglaterra), a la pedrera Torr Works (Somerset, Anglaterra) i a la mina Kombat (Namíbia).

## Referències

* ↑ «Sahlinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 desembre 2019].