OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Open GDF Suez 2013

El Torneig de París 2013, també conegut com a Open GDF Suez 2013, és un esdeveniment de tennis femení sobre pista dura que pertany als Premier tournaments de la WTA. La 21a edició del torneig es va celebrar entre el 26 de gener i el 3 de febrer de 2013 al Stade Pierre de Coubertin de París, França.
La tennista italiana Sara Errani va disputar ambdues finals però només es va poder imposar en la de dobles.

## Quadre individual femení

| 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | 2a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | S. Errani | 4 | | |
| Q | M. Rybáriková | 0 | r | | 1 | S. Errani | 7 | 4 | 7 |
| | C. Suárez Navarro | 6 | 6 | | | C. Suárez Navarro | 5 | 6 | 5 |
| 8 | K. Zakopalová | 4 | 3 | | | | | | | 1 | S. Errani | 5 | |
| 4 | D. Cibulková | 5 | 4 | | | | | | | LL | K. Bertens | 0 | r |
| LL | K. Bertens | 7 | 6 | | LL | K. Bertens | 6 | 7 | | | | | |
| | A. Cornet | 2 | 6 | 2 | 6/WC | L. Šafářová | 1 | 5 | | | | | |
| 6/WC | L. Šafářová | 6 | 4 | 6 | | | | | | | | | | 1 | S. Errani | 5 | 6$^4$ |
| 5 | R. Vinci | 6 | 1 | 3 | | | | | | | | | | | M. Barthel | 7 | 7 |
| | M. Barthel | 4 | 6 | 6 | | M. Barthel | 7 | 6 | | | | | |
| | C. McHale | 5 | 1 | | 3 | M. Bartoli | 6$^7$ | 4 | | | | | |
| 3 | M. Bartoli | 7 | 6 | | | | | | | | M. Barthel | 6 | 6 |
| WC | K. Mladenovic | 6 | 6 | | | | | | | WC | K. Mladenovic | 1 | 4 |
| | Y. Wickmayer | 4 | 4 | | WC | K. Mladenovic | 6 | 6 | | | | | |
| Q | S. Vögele | 6⁵ | 3 | | 2/WC | P. Kvitová | 3 | 4 | |
| 2/WC | P. Kvitová | 7 | 6 | | | | | | |

## Quadre dobles femenins

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Sara Errani Roberta Vinci | 4 | 6 | [11] |
| WC | Julie Coin Pauline Parmentier | 6 | 2 | [9] | 1 | Sara Errani Roberta Vinci | w/o | | |
| 4 | Květa Peschke Alicja Rosolska | 2 | 3 | | | A. Pavliutxénkova Lucie Šafářová | | | |
| | A. Pavliutxénkova Lucie Šafářová | 6 | 6 | | | | | | | 1 | Sara Errani Roberta Vinci | 6 | 6 |
| | Vera Duixévina Anabel Medina Garrigues | 4 | 7 | [12] | | | | | | 2 | Andrea Hlaváčková Liezel Huber | 1 | 1 |
| | Vesna Dolonc Janette Husárová | 6 | 5 | [10] | | Vera Duixévina Anabel Medina Garrigues | 6 | 4 | [4] |
| | Līga Dekmeijere Stéphanie Foretz Gacon | 2 | 3 | | 2 | Andrea Hlaváčková Liezel Huber | 4 | 6 | [10] |
| 2 | Andrea Hlaváčková Liezel Huber | 6 | 6 | | | | | | |

## Enllaços externs

* Quadre individual femení PDF
París :
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014 :
Sony Ericsson WTA Tour 2013
< 2012
2014 > :
WTA Championships, Istanbul  · WTA Tournament of Champions, Sofia :
# Períbol

Un períbol (en grec antic γύρω βόλος, períbolos, i en llatí tardà peribolu) és un recinte sagrat al voltant dels temples antics. Per exemple, una mur exterior de delimitació d'un espai al voltant d'un temple romà, un altar romà o un temple egipci.

## Referències

* ↑ «Períbol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Francisco Torralbo y Robles

Francisco Torralbo y Robles (Principat de Catalunya, 1730 - San Juan, 15 de maig de 1795) fou un militar espanyol, governador suplent de Puerto Rico i brigadier general.

## Biografia

Va néixer en el Principat de Catalunya, fill d'Alonso Torralbo, capità d'infanteria en el Regiment de Múrcia, i Apolonia Robles. Es va casar amb Teresa Valenciano y Pimentel el 1763 amb qui va tenir una filla, Juana Josefa de la Luz de Torralbo y Valenciano, que es va casar amb el Coronel Rafael Conti y Flores, defensor d'Aguadilla contra una invasió britànica el 1797.
Francisco Torralbo va servir dues vegades com a Governador espanyol de Puerto Rico, del 27 de maig al 8 de juny de 1789 i entre el 19 de maig de 1792 i el 21 de maig de 1793. La primera vegada per substituir al governador Juan Dabán y Busterino que va ser retornat a Espanya; la segona, semblant, a conseqüència del fet que el governador Miguel Antonio de Ustariz va retornar a la Península per una indisposició física. Durant el seu mandat interí, Torralbo va tractar les conseqüències de la Revolució Francesa, especialment a través de les seves manifestacions en les veïnes colònies franceses de Saint-Domingue i Martinica. Després de retirar-se, Torralbo va passar la resta de la seva vida a Puerto Rico i va ser enterrat en la Capella de Sant Vicent Ferrer del Convent dels Dominics de San Juan.

## Referències

* ↑ Ramírez Brau, Enrique, Orígenes portorriqueños, Volume 1, pg. 204 (1942)
* ↑ David Enrique Cuesta Camacho. Familias de Cabo Rojo. publisher not identified, 1983.
* ↑ «Cronología de gobernadores del siglo XVIII» (en castellà). Enciclopedia Puerto Rico. [Consulta: 22 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Genealogical Study (in Spanish)
* Familias de Cabo Rojo
# Dasyloricaria capetensis

Dasyloricaria capetensis és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: conca del riu Tuira.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Fish collection database of the National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cabal comunitari

Cabal comunitari (en francès: acquis communautaire) és una expressió que s'utilitza en el dret de la Unió Europea per a fer referència al conjunt del corpus jurídic comunitari, és a dir la suma dels drets i obligacions jurídiques que enllacen els estats membres de la Unió Europea.
El criteri del cabal comunitari és un dels tres criteris de Copenhaguen junt al criteri polític i el criteri econòmic, els països candidats a ingressar a la Unió Europea han de trasposar el cabal comunitari a la seva legislació nacional i aplicar-la com més tard el dia de la seva adhesió efectiva a la Unió Europea.
Segons el Glossari de la Unió Europea, el cabal comunitari està en evolució constant i comprèn:
* El contingut, els principis i els objectius polítics dels tractats;
* la legislació adoptada en aplicació dels tractats i a jurisprudència del Tribunal de justícia;
* les declaracions i resolucions adoptades en UE;
* els actes rellevants de la política estrangera i de seguretat comuna;
* els actes convinguts en justícia i afers interiors;
* els acords internacionals en UE.

## Capítols del cabal comunitari
### Els 31 capítols (2004-2007)

En el procés de noves adhesions d'estats a la Unió Europea de 25 a 27 membres hi figuren els següents 31 capítols:
* Capítol 1. Lliure circulació de mercaderies
* Capítol 2. Lliure circulació de persones
* Capítol 3. Lliure pretació de serveis
* Capítol 4. Lliure circulació de capitals
* Capítol 5. Dret de societats
* Capítol 6. Política de la concurrència
* Capítol 7. Agricultura
* Capítol 8. Pesca
* Capítol 9. Política de transports
* Capítol 10. Fiscalitat
* Capítol 11. La Unió econòmica i monetària
* Capítol 12. Estadístiques
* Capítol 13. Política social i d'ocupació
* Capítol 14. Energia
* Capítol 15. Política industrial
* Capítol 16. Les petites i mitjanes empreses
* Capítol 17. Ciència i Recerca
* Capítol 18. Educació i formació
* Capítol 19. Telecomunicacions i tecnologies de la informació
* Capítol 20. Cultura i política audiovisuale
* Capítol 21. Política regional i coordinació dels instruments estructurals
* Capítol 22. Medi ambient
* Capítol 23. Consumidors i protecció de la salut
* Capítol 24. Cooperació en justícia i afers interiors
* Capítol 25. Unió duanera
* Capítol 26. Relacions exteriors
* Capítol 27. Política estrangera i de seguretat comuna (PESC)
* Capítol 28. Control financer
* Capítol 29. Disposicions financeres i pressupostàries
* Capítol 30. Institucions
* Capítol 31. Altres

## Referències

* ↑ Community Acquis Arxivat 2017-10-12 a Wayback Machine. al: Multilingual Thesaurus of the European Union
* ↑ Community acquis al Glossari de la Unió Europea

## Enllaços externs

* Comment un pays rejoint l'UE ? a europa.eu (francès)
* Cabal comunitari al glossaire Europa
* (anglès) The DGT Multilingual Translation Memory of the Acquis Communautaire: DGT-TM Arxivat 2008-05-20 a Wayback Machine.
* (anglès) JRC-ACQUIS Multilingual Parallel Corpus, Version 3.0 Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.
# Victoria Escrich Vidal

Victoria Escrich Vidal (Barcelona, 1952 - 2015) va ser una activista veïnal i antifeixista, que va treballar per l'enderrocament de les torres de l'antiga presó de dones de la Trinitat Vella, on havia estat empresonada.
El 1969, durant la dictadura franquista, amb 17 anys, Victòria Escrich fou detinguda per "roja" i va romandre encarcerada a la presó de dones de la Trinitat Vella. El 2002 exposaria les seves vivències en aquell centre penitenciari en un congrés sobre el món penitenciari espanyol durant el franquisme.
L'edifici de l'antiga presó de dones de Trinitat Vella es va inaugurar el 1963 com a presó de dones, el 1983 va passar a rebre joves, i el 1984 va passar a ser competència de la Generalitat de Catalunya. Es va enderrocar el 2009, en un acte emotiu, amb molts veïns i la mateixa Victòria Escrich, que va exposar el seu testimoni entre aquelles parets. Es va conservar una part de les instal·lacions per acollir joves en règim obert.
L'activista va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones, el març de 2023.

## Referències

* 1 2 «Victoria Escrich Vidal». Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Castán, Patricia. «El derribo de la cárcel empieza a dibujar una nueva Trinitat Vella» (en castellà). El Periódico, 26-01-2009. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Escrich Vidal, Victoria. «Una experiencia inolvidable. El Estado de Excepcion 1969». A: Congreso : los campos de concentración y el mundo penitenciario en España durante la Guerra Civil y el franquismo (en castellà). Barcelona: Museu d'História de Catalunya, 2003. ISBN 84-8432-440-0.
* ↑ «Empiezan los trabajos para el derribo de la prisión de jóvenes de Trinitat» (en castellà). El Mundo, 25-01-2009. [Consulta: 7 abril 2023].
* ↑ Miró, Jordi «Comença l'enderroc de la presó de Trinitat Vella» ( PDF). Barris de Sant Andreu. Ajuntament de Barcelona, 01-02-2009, pàg. 5.
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 10 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones
# Manuel Becerra Fernández

Manuel Becerra Fernández (Màlaga, 22 de maig de 1867 - Madrid, 10 de maig de 1940) fou un enginyer i polític espanyol que va ser Ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts i Ministre de Justícia durant la Segona República Espanyola.

## Biografia

S'inicià com a enginyer a les Filipines i el 1904 treballà com a enginyer a Melilla, on hi va contribuir a la millora de les seves infraestructures. Després treballà com a Conseller Inspector d'Obres Públiques
Després de la proclamació de la Segona República Espanyola participaria en les eleccions de 1931 i 1933 com a representant del Partit Republicà Radical obtenint un escó per la circumscripció de Lugo. An les eleccions de 1936 tornaria a obtenir aquest escó ja com membre del Partit de Centre. Va ser membre del govern en sengles gabinets presidits per Manuel Portela Valladares en ser designat per a ocupar la cartera de ministre d'Instrucció Pública i Belles Arts entre el 14 i el 30 de desembre de 1935, data en què va passar a ocupar la cartera de ministre de Justícia fins al 19 de febrer de 1936.

## Enllaços externs

* Degtalls biogràfics
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Perèion

El perèion és un tagma o regió del cos dels crustacis, i fa referència al conjunt de toracòmers (segments del tòrax) lliures, no fusionats amb el cap. Els segments que integren el perèion reben el nom de pereionites o pereiòmers, i els seus apèndixs es denominen pereiopodis.
Els termes perèion i tòrax són similars, i sovint es confonen; poden ser equivalents, però sovint no ho són perquè els primers segments toràcics tenen tendència a fusionar-se amb el cap; així, el terme perèion se reserva per al conjunt de segments lliures. No obstant això, alguns autors no diferencien entre tòrax i perèion.
Per exemple, els malacostracis tenen un tòrax format per 8 segments o toracòmers, dels quals 0, 1, 2 o 3 es fusionen amb el cap i els seus apèndixs respectius es transformen en maxil·lípedes (potes amb funcions tròfiques). Així, malgrat que tots els malacostracis tenen 8 segments toràcics, el seu perèion pot tenir 8, 7, 6 o 5 segments o pereionites.

## Referències

* ↑ Brusca, R. C. & Brusca, G. J., 2005. Invertebrados, 2ª edición. McGraw-Hill-Interamericana, Madrid (etc.), XXVI+1005 pp. ISBN 0-87893-097-3.
* ↑ Armengol, J. i cols., 1986. Artròpodes (I). Història Natural dels Països Catalans, 9. Enciclopèdia Catalana, S. A., Barcelona, 437 pp. ISBN 84-85194-84-5
# General Practitioner Assessment of Cognition

La General Practitioner Assessment of Cognition (abreviat com GPCOG o GPCog) que es podria traduir per avaluació del metge de capçalera de la cognició és una prova de cribratge breu per al deteriorament cognitiu introduïda per Brodaty et al. l'any 2002. Va ser desenvolupat específicament per a l'ús en l'àmbit d'atenció primària.

## La prova

La GPCOG consisteix tant en una prova cognitiva del pacient com en una entrevista a un informant per augmentar el poder predictiu. Les dues parts es poden puntuar per separat, juntes o seqüencialment.
La prova cognitiva inclou nou ítems: (1) orientació temporal, dibuix del rellotge: (2) numeració i espai, així com (3) col·locació correcta de les mans, (4) coneixement d'una notícia actual i record d'un nom i una adreça (5) nom, (6) cognom, (7) número, (8) carrer i (9) barri). Cada resposta correcta és vàlida d'un punt que condueix a una puntuació màxima de 9 (menys punts indiquen més deteriorament).
L'entrevista a l'informant fa sis preguntes històriques d'un informant/parent que coneix bé el pacient. Se li demana que compari la funció actual del pacient amb el seu rendiment fa uns anys. Les àrees que es cobreixen a l'entrevista a l'informant inclouen la memòria, les dificultats per trobar paraules, els problemes per gestionar les finances, les dificultats per gestionar la medicació de manera independent i la necessitat d'ajuda amb el transport. A l'Institut Català de la Salut s'utilitza només aquesta part i la primera part és substituïda pel test Minimental.
L'administració del GPCOG triga menys de quatre minuts per a la prova cognitiva i menys de dos minuts per a l'entrevista amb l'informant, per la qual cosa és una eina de cribratge molt breu i fàcil d'utilitzar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Brodaty, H., et al., The GPCOG: a new screening test for dementia designed for general practice. Journal of the American Geriatrics Society, 2002. 50(3): p. 530-4.
* ↑ «GPCOG» (en castellà). Alzheimer's Foundation of America.
# Diada de Sant Fèlix 2012

La diada castellera de Sant Fèlix del 2012 tingué lloc el dijous 30 d'agost del 2012 a la plaça de la Vila de Vilafranca del Penedès. Les quatre colles participants van ser els Castellers de Vilafranca, la Colla Vella dels Xiquets de Valls, la Colla Jove Xiquets de Tarragona i els Minyons de Terrassa.

## Sorteig d'ordre d'actuació

El 30 de juliol del 2012, just un mes abans de la diada, va celebrar-se el sorteig per decidir l'ordre d'actuació de les quatre colles a la diada de Sant Fèlix. L'acte va tenir lloc al saló de plens de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès i va comptar amb la participació dels administradors de la Festa Major de Vilafranca del Penedès i els caps de colla de les formacions que hi participaran: Manel Urbano, de la Colla Vella dels Xiquets de Valls; Jordi Sentís, de la Colla Jove Xiquets de Tarragona; Albert Pérez, dels Minyons de Terrassa i Pere Almirall, dels Castellers de Vilafranca.

## Colles participants i castells assolits

| Colla | 1a ronda | 2a ronda | 3a ronda | Ronda de repetició | Ronda de pilars |
| Colla Vella dels Xiquets de Valls | 3de9f | 5de9f(c) | 4de9f | — | Pde6 |
| Colla Jove Xiquets de Tarragona | 3de9f | 4de9f | 5de8 | — | 3 Pde5 |
| Minyons de Terrassa | 4de9f | 2de9fm(i) | 3de9f | 5de8 | 2 Pde5 |
| Castellers de Vilafranca | 4de9fa | 3de9fa | 2de8sf | — | Pde8fm |
* Llegenda: (f) folre, (sf) sense folre, (m) manilles, (c) carregat, (i) intent, (a) amb l'agulla.

## Referències

* ↑ «Els Castellers de Vilafranca descarreguen el 2/8 sense folre». El Punt-Avui, 30-08-2012. [Consulta: 30 agost 2012].
* ↑ «La Colla Vella obrirà la diada castellera de Sant Fèlix». directe!cat, 31-07-2012. Arxivat de l'original el 2015-08-09. [Consulta: 3 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa de la diada de Sant Fèlix del 2012 Arxivat 2012-09-05 a Wayback Machine. (Webcasteller)
* Diada de Sant Fèlix 2012 a YouTube
# Cabaler

Cabaler (derivat de Cabal) o fadristern és un terme jurídic tradicional del dret català, que es comença a utilitzar durant el segle xiv. Dins l'estructura organitzativa de la família tradicional catalana, feia referència als fills que no eren hereus, i que rebien com a herència una compensació econòmica en diners o en cabal al moment de casar-se o en morir els seus genitors.
Aquesta estructura tenia unes finalitats econòmiques molt determinades. Les raons per les quals es transferia la propietat a les persones d'aquesta manera, cal trobar-les en un sistema basat en una economia de recursos escassos, que propicià un sistema de distribució de l'herència. Aquesta sistema afavoria l'hereu, a qui arribava el patrimoni hereditari, i deixava els fadristerns o cabalers amb una participació prou curta en l'heretatge del pare, si no havien estat objecte de donacions en vida. Era fruit d'una societat, relativament petita, formada per propietaris rurals que duien a terme una agricultura "de subsistència", que no permetia la constitució de grans capitals. Precisament aquesta característica econòmica (una agricultura mitjana i, en certes zones, com les pirinenques, una agricultura pobra) imposà una actitud jurídica típica i molt definida, que tindrà com a trets característics el manteniment de la unitat del patrimoni, la seva vinculació a la família i la preferència de la masculinitat.
A l'Urgell, la Conca de Barberà i una part de la Segarra, s'instituí a més el cabalatge, costum admès i regulat en la compilació del dret català del 1960, per la qual, en les capitulacions matrimonials del cabaler que es casa amb una pubilla, és assignada a aquest una soldada. Dita soldada consistia en un crèdit que la pubilla solia estipular a favor del seu marit i que, per regla general, deixava de pagar-se al cap de deu anys de celebració del matrimoni. Amb la particularitat, a més, que el marit sols podia disposar-ne en restar vidu o quan deixava la casa amb justa causa.

## Referències

* ↑ «Cabaler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cabaler». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Upingtonia

Upingtonia :
| Capital | Upintònia/Lydensrust |
| Creació | 1885 |
| Dissolució | 1887 |
| Llengua oficial | Neerlandès |
Upingtonia (català Upingtònia) fou un efímer estat bòer que va existir del 1885 al 1887 a l'actual Namíbia.
Entre els anys 1874 i 1880, molts grangers van migrar des del Transvaal al que llavors era el sud d'Angola (Dorsland Trek 1874-1880). Alguns bòers van tenir conflictes amb les autoritats colonials portugueses, i alguns d'ells van decidir tornar al Transvaal, mentre que altres van emigrar més cap al sud.
El 1885 un sud-africà de nom William Jordan va comprar cinquanta mil kilòmetres quadrats de terra per 300 lliures (pagades amb 20 armes de foc, un cavall amb sal i un barril de brandi) a Kambonde, el cap dels ondonga del interior del nord de la moderna Namíbia, que confiava en l'ajut de Jordan per derrotar el seu rival pel poder, Nehale. Aquesta terra s'estenia gairebé 170 quilòmetres (110 milles) entre Okaukuejo a l'oest i Fischer Pan a l'est. Jordan va proclamar (20 d'octubre de 1885) la República d'Upingtònia (Upingtonia Republic) del nom del primer ministre de la colònia del Cap de Bona Esperança, Thomas Upington, l'ajuda del qual esperava rebre. Jordan fou el comandant mentre la presidència fou per George Diederik P. Prinsloo (1820-1888). En aquest temps la població de Upingtonia era d'uns 500 colons i la capital era a Grootfontein. El 1886, per la major influència dels elements bòers que s'aturaven allí en el seu retorn cap a Transvaal, la república va prendre el nom de Lydensrust o Lijdensrust o Lydensrust (1886).
El 1887 el cap herero Nehele va atacar la regió i Jordan va morir a la lluita. Per escapar a la conquesta, els colons van acceptar la sobirania alemanya (els alemanys acabaven d'establir-se a la que fou anomenada Àfrica Sud Occidental Alemanya) i la república es va dissoldre (juny de 1887).

## Bandera

No s'ha pogut establir quina fou la bandera de la república, però es pensa que inicialment fou el voortrekker vlag (Bandera dels pioners) o kruisvlag o Potgieter vlag (per ser obra de Andries Hendrik Potgieter), tal com s'havia dissenyat després del 1840, és a dir amb la fimbriació blanca. Després del 1886 la bandera fou segurament el virkleur del Transvaal; el 1887 es va hissar la bandera alemanya de tres colors.

## Referències

* ↑ Chris Marais, Julienne Du Toit, A Drink of Dry Land (2006), p. 174
* ↑ Ute Dieckmann, Haillom in the Etosha Region: A History of Colonial Settlement, Ethnicity and Nature Conservation. (Basler Afrika Bibliographien, 2007), p. 48
* ↑ G. P. J. Trümpelmann, Die Boer in Suid-wes Afrika (1948)
* ↑ Robbie John MacVicar Aitken, Exclusion and Inclusion: Gradations of Whiteness and Socio-Economic Engineering in German Southwest Africa, 1884-1914 (2007), p. 191
* ↑ Victor L. Tonchi, William A. Lindeke, John J. Grotpeter, Historical Dictionary of Namibia (2012), p. 445