OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cirripectes

Els Cirripectes són un gènere gran de Blenniidae que es troba als oceans Pacífic i Índic.

## Taxonomia

Hi ha actualment 23 espècies reconegudes d'aquest gènere:
* Cirripectes alboapicalis (J. D. Ogilby, 1899) (Blackblotch blenny)
* Cirripectes alleni J. T. Williams, 1993 (Kimberley blenny)
* Cirripectes auritus Carlson, 1981 (Blackflap blenny)
* Cirripectes castaneus (Valenciennes, 1836) (Chestnut eyelash-blenny)
* Cirripectes chelomatus J. T. Williams i Maugé, 1984 (Lady Musgrave blenny)
* Cirripectes filamentosus (Alleyne i W. J. Macleay, 1877) (Filamentous blenny)
* Cirripectes fuscoguttatus Strasburg i L. P. Schultz, 1953 (Spotted blenny)
* Cirripectes gilberti J. T. Williams, 1988
* Cirripectes heemstraorum J. T. Williams, 2010 (Yellowtail blenny)
* Cirripectes hutchinsi J. T. Williams, 1988
* Cirripectes imitator J. T. Williams, 1985 (Imitator blenny)
* Cirripectes jenningsi L. P. Schultz, 1943
* Cirripectes kuwamurai Fukao, 1984
* Cirripectes obscurus (Borodin, 1927) (Gargantuan blenny)
* Cirripectes perustus J. L. B. Smith, 1959 (Flaming blenny)
* Cirripectes polyzona (Bleeker, 1868)
* Cirripectes quagga (Fowler i Ball, 1924) (Squiggly blenny)
* Cirripectes randalli J. T. Williams, 1988
* Cirripectes springeri J. T. Williams, 1988 (Springer's blenny)
* Cirripectes stigmaticus Strasburg i L. P. Schultz, 1953 (Red-streaked blenny)
* Cirripectes vanderbilti (Fowler, 1938) (Scarface blenny)
* Cirripectes variolosus (Valenciennes, 1836) (Red-speckled blenny)
* Cirripectes viriosus J. T. Williams, 1988

## Referències

* ↑ Froese, Rainer, and Daniel Pauly, eds. (2013). Species of Cirripectes in FishBase. February 2013 version.
# Cledoni

Cledoni (en llatí Cledonius), va ser un gramàtic romà de rang senatorial que va viure a Constantinoble al segle v. Es desconeix pràcticament tot de la seva vida.
La seva obra es va publicar amb el títol de Ars Cledonii Romani Senatoris, Constantinopolitani Grammatici, i era una interpretació i comentaris sobre el cèlebre tractat d'Eli Donat Ars grammatica, dividit en dos parts.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/796?rgn=full+text;view=image;q1=CledoniusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 781-782. ]

## Bibliografia

Edició moderna: Cledonii Ars Grammatica (en llatí), Charleston, Nabu Press, 2010, ISBN 1145040977, ISBN 9781145040977
# Codorniz

Codorniz és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 517 | 507 | 463 | 453 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
Viccionari
# Colom

«Colom» té aquests significats:
* Ornitologia:
** Colom (ocell) o colom roquer, espècie d'ocell de la família dels colúmbids
** Colom de Nicobar (Caloenas nicobarica)
** Colom migratori (Ectopistes migratorius)
** Colom mongí
** Colom tudó: vegeu tudó
** Colom xixella: vegeu xixella
* Onomàstica:
** Cristòfor Colom (1451?-1506), navegant i descobridor d'Amèrica
** Francesc Colom, president de la Generalitat de Catalunya (1464-1467)
** Joan Colom Bertran, Noble i militar en la Guerra Civil Catalana (1462-1472)
** Joanot Colom (?-1523), mallorquí dirigent de la Revolta de les Germanies
** Àngel Colom, polític català president d'ERC i fundador del Partit per la Independència
** Joan Colom i Agustí pintor
** Álvaro Colom Caballeros ex-president de Guatemala
** Teresa Colom i Pich escriptora andorrana
* Geografia:
** Illa d'en Colom, a Menorca
** Carrer de Colom (València)
** Estació de Colom, a València
** Monument a Colom, a Barcelona
* Esport:
** Colom esportiu
** Colom missatger
* Música:
** Colom (òpera), obra d'Antônio Carlos Gomes
Viccionari
# Coloma Graells i Tarrida

Coloma Graells i Tarrida (Lleida, 1971) és una escultora catalana. Es va especialitzar en escultura a l'Escola Municipal de Lleida entre 1986 i 1991. Treballa amb materials naturals, amb fusta, amb ferro i, de vegades, empra objectes trobats. Les seves obres destaquen per la seva duresa i contundència. Té obra al Museu d'Art Jaume Morera de Lleida i és l'autora del popular monument Als gegants, fet el 1990 i ubicat a l'Avinguda de Madrid de Lleida. La proposta inicial de Coloma Graells per al Pla d'Escultures i Murals (1986-1991) va ser una peça d'una flor silvestre i exòtica amb moltes similituds amb l'obra eròtica que estava fent en aquell temps. Es desestima la proposta i, a canvi, se li va fer l'encàrrec dels gegants. El resultat final s'allunya de l'estil de l'artista.

## Referències

* ↑ «Als gegants». Monuments de Catalunya. IEC. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Els Gegants. Coloma Graells». Institut municipal d'educació. Ajuntament de Lleida.
# Coming home

Coming Home és el vuitè disc d'estudi i de moment el darrer del cantant nord-americà de R&B Lionel Richie, que va aparèixer el 12 de setembre de 2006. Va debutar en el número 6 del Billboard, cosa que el convertia en el millor èxit des de Dancing on the Ceiling, del 1986. Se n'han venut més de mig milió de còpies a tot el món.
El videoclip del tema I Call It Love està interpretat amb la seva filla Nicole Richie.

## Llista de temes

* "I Call It Love" – 3:18
* "Sweet Vacation" – 3:54
* "Why" – 4:00
* "What You Are" – 4:12
* "Up All Night" – 3:34
* "I'm Coming Home" – 4:18
* "All Around the World" – 3:33
* "Outta My Head" – 3:13
* "Reason To Believe" – 4:46
* "I Love You" – 4:11
* "I Apologize" – 3:37
* "I'm Missing Her" – 3:57
# Chromis notata

Chromis notata és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 17 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud del Japó, Illes Ryukyu, Taiwan i la Xina.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clàssica de Sant Sebastià 2003

La Clàssica de Sant Sebastià 2003, 23a edició de la Clàssica de Sant Sebastià, és una cursa ciclista que es va disputar el 9 d'agost de 2003. El vencedor final fou l'italià Paolo Bettini, de l'equip Quick Step-Davitamon, seguit pels seus compatriotes Ivan Basso i Danilo Di Luca.

## Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Paolo Bettini (ITA) | Quick Step-Davitamon | 5h 44' 42" |
| 2 | Ivan Basso (ITA) | Fassa Bortolo | m. t. |
| 3 | Danilo Di Luca (ITA) | Saeco | + 20" |
| 4 | Francesco Casagrande (ITA) | Lampre | m. t. |
| 5 | Andrea Noè (ITA) | Alessio | + 23" |
| 6 | Gorka Gerrikagoitia (ESP) | Euskaltel-Euskadi | + 33" |
| 7 | Davide Rebellin (ITA) | Team Gerolsteiner | m. t. |
| 8 | Michael Boogerd (NED) | Rabobank | + 34" |
| 9 | Michael Rasmussen (DEN) | Rabobank | + 37" |
| 10 | Paolo Valoti (ITA) | Domina Vacanze-Elitron | + 1' 53" |

## Enllaços externs

* Web de la cursa Arxivat 2005-12-20 a Wayback Machine.
* Resultats a cyclingbase.com Arxivat 2010-11-22 a Wayback Machine.
# Clavicordi

El clavicordi, monocord o monocordi és un instrument musical europeu de teclat, de corda percudida, amb el so molt feble. Cal no confondre aquest instrument amb el clavicèmbal o clavecí, l'espineta o el virginal.
Les tecles del clavicordi són simples palanques que quan es toquen percudeixen la corda amb una petita pua de metall que té inserida a l'altre extrem. Aquesta pua determina la llargada de la corda en dividir-ne la longitud. La longitud entre el pont i la pua determina l'altura o freqüència del so.
Hi ha la possibilitat que l'intèrpret faci un petit vibrato per mitjà d'un efecte amb el dit (anomenat bebung, en alemany): consisteix a fer variar la força amb què es manté premuda la tecla mentre la pua fa contacte amb la corda. Quan la pua abandona la corda, aquesta deixa de sonar i té una corba d'extinció ràpida.
El clavicordi presenta resposta al tacte: segons la força de l'atac, varia la intensitat del so, encara que aquesta sempre sigui dèbil. A partir del mecanisme del clavicordi, que permet tocar amb diferents intensitats entre piano (fluix) i el forte (fort), al voltant de 1700, Bartolomeo Cristofori va crear a Florència el pianoforte (que aviat va originar l'actual piano), el qual va fer que caiguessin en desús els seus dos antecessors, el clavicordi i el clavicèmbal.
A Barcelona antigament va haver-hi un taller dissenyador de clavicordis anomenat Manuel Bordas. Alguns clavicordistes són Maria Anna Mozart, Eileen Joyce, Charlotta Seuerling, Elizabeth de la Porte i Isolde Ahlgrimm.

## Referències

* ↑ «monocord». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Clavicordi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Clavicordi». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Butlletí dels museus d'art de Barcelona, vol.IV, n.32, 01-02-1936, pàg. 7.
Viccionari
# Coma Fonda (l'Estany)

La Coma Fonda és una coma del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès.
És a la zona sud-oriental del terme, a llevant del Serrat del Vilardell. És a la dreta de la Riera de Postius.

## Enllaços externs

* La Coma Fonda en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coma Llarga d'Agustí

La Coma Llarga d'Agustí és una coma del terme municipal de Castell de Mur, en terres de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, a l'àmbit del poble de Cellers.
És a prop i al nord de Cellers, a llevant de les Comes. Queda al sud del Serrat de la Via, al sud-est de la Via de Corçà i al nord del Tros de Casa. A l'extrem nord-oriental de la Coma d'Agustí hi ha el Corral de Cotet. És a ponent i a l'altra banda de la via del ferrocarril de la línia Lleida - la Pobla de Segur respecte del Club Nàutic Terradets.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Coma Grau

Coma Grau és una partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
Està situada a prop del poble, tot al seu voltant.
Comprèn les parcel·les 177, 180 a 201, 203, 206 a 207, 241 a 242, 244 a 248, 253 i 257 del polígon 3 d'Abella de la Conca, i consta de 18,8322 hectàrees amb zones de pineda apta per a extreure'n fusta, conreus de secà i pastures.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 27 octubre 2011].

## Enllaços externs

* La partida de Coma Grau en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Clorur de potassi

El clorur de potassi, KCl, és un halur metàl·lic compost de potassi i clor. En estat pur es presenta en forma cristal·lina de color blanc. Té una estructura cristal·lina cúbica centrada en les cares com la del clorur de sodi, NaCl, que es fractura fàcilment en tres direccions.
A la natura es troba en el mineral silvina, KCl, en combinació amb el clorur de sodi en la silvinita i a la carnallita, KCl·MgCl₂·6H₂O. També es pot extreure, a part d'aquests minerals, de l'aigua de la mar. És un subproducte de la fabricació d'àcid nítric a partir de nitrat de potassi i àcid clorhídric.
Oralment és tòxic en excés, la DL$_{50}$ en rates és de 2600 mg/kg. És a dir que si ho apliquem a una persona amb un pes de 70 kg n'hauria d'ingerir 182 g. La toxicitat de la sal de cuina, clorur de sodi, és només un poc superior, 3000 mg/kg. Intravenosament es redueix a només 100 mg/kg. Però més importants en són els efectes sobre el múscul cardíac, ja que altes dosis en poden produir una aturada del cor i la mort ràpida.

## Reaccions químiques

El clorur de potassi s'empra com a font d'anions clorur, Cl$^-$. Com qualsevol altre clorur soluble, precipita clorur d'argent per reacció amb nitrat d'argent, reacció que permet identificar la presència de clorurs:
    KCl$_{(aq)}$ + AgNO$_{3(aq)}$ → AgCl$_{(s)}$ + KNO$_{3(aq)}$

## Aplicacions

* La majoria del clorur de potassi que es produeix s'empra en la fabricació de fertilitzants, ja que el creixement de les plantes es veu limitat per la seva presència, però també proporciona resistència davant les plagues i millora la qualitat dels fruits.
* Com a reactiu químic és utilitzat en la manufactura d'hidròxid de potassi, KOH, i de potassi metàl·lic.
* També és emprat en medicina en casos de diarrea, vòmits i en el postquirúrgic de l'aparell digestiu.
* S'empra en aplicacions científiques, processament d'aliments i execucions judicials a través d'una injecció letal.

## Bibliografia

* LIDE D.R. (Ed.) Handbook of Chemistry and Physics. CRC Press. 77th Ed. (1996-1997) New York
* PANREAC http://www.panreac.com/new/esp/catalogo/fichastec/241494ES.HTM
* SCIENCELAB http://www.sciencelab.com/xMSDS-Potassium_chloride-9927402 Arxivat 2008-10-03 a Wayback Machine.
# Clorènquima

El clorènquima (Chlorenchyma) en botànica i histologia vegetal de tipus parenquimàtic característic de la fullas de les plantes superiors. És el teixit fotosintètic, amb funció clorofílica, que es troba principalment al mesofil·le (part del mig de la fulla) format per cèl·lules amb cloroplasts; pot tenir diversos arranjaments. El mesofil·le està diferenciat entre clorènquima en palissada i clorènquima esponjós A més de en el mesofil·le també es troba en les tiges joves i en general en totes les parts verdes de la planta.

## Estructura

Una fulla típica està composta de tres parts: Les nervacions que formen el marc o esquelet de la fulla, el clorènquima o col·lecció de cèl·lules verdes que formen la major part de la fulla i l'epidermis que forma una capa protectora per les nerviacions i el clorènquima. El clorènquima és compost de cèl·lules amb parets transparents amb granes de clorofil·la de color verd brillant. Al clorènquima també hi ha protoplasma i saba la qual normalment està dins les cèl·lules sota una pressió considerable.
Normalment les cèl·lules del clorènquima tenen parets primes i deixen entre elles abundosos espais intercel·lulars que constitueixen un extens sistema d'airejament que facilita l'intercanvi de gaos necessari per permetre l'assimilació del diòxid de carboni i la circulació de l'oxigen. Les seves cèl·lules tenen un nombre variable de cloroplasts i presenten des d'un a nombrosos vaquols.
El clorènquima pot ser de dos tipus. El clorènquima en palissada està format per cèl·lules cilíndriques i allargades amb el que s'aconsegueix més superfície i menor volum, tenen molts cloroplasts i presenten espais intercel·lulars petits. El segon tipus és el clorènquima llacunar o clorènquima esponjós que està format per cèl·lules curtes, arrodonides o lobulades, amb menor quantitat de cloroplasts i que delimiten grans espais intercel·lulars anomenats llacunes, per on circula l'aire necessari per l'intercanvi de gasos i la respiració.
L'estructura del mesofil·le de les fulles, vist en secció transversal, es fa servir per identificar les vies fotosintètiques (Via de 3 carbonis, C4 i metabolisme àcid de les crassulàcies)

## Referències

* ↑ P. Dávila i E. Manrique Glosario de términos agrostológicos, Google Books.
* ↑ Popular Science Vool 133 1938
* ↑ González, A.M. & Arbo, M.M. «[https://web.archive.org/web/20100716123213/http://www.hiperbotanica.net/tema11/11-2clorof.htm Organización del cuerpo de la planta. Tema 11: Parénquima 11.2. Parénquima clorofiliano o clorénquima]» (en castellà). Morfología de Plantas Vasculares. Argentina: Universidad Nacional del Nordeste. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 10 juny].
* ↑ J. D. Meunier Phytholits 2001 Google Books

## Bibliografia

* Gola, G., Negri, G. y Cappeletti, C. 1965. Tratado de Botánica. 2da. edición. Editorial Labor S.A., Barcelona, 1110 p.
* Font Quer, P. 1953. Diccionario de Botánica. Barcelona, Labor.
* Strassburger, E. 1994. Tratado de Botánica. 8va. edición. Omega, Barcelona, 1088 p.
# Conjunt carrer Aranyó (Santa Coloma de Cervelló)

El Conjunt del carrer Aranyó és una obra del municipi de Santa Coloma de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases amb petit jardí al davant, construïdes amb una gran senzillesa, de maó vist treballat en horitzontal, sense relleus únicament al capdamunt de les finestres i portes, una filera de maó vertical trenca aquesta aparença uniforme de les dues plantes principals. Això reforça l'efecte decoratiu i de relleu de la sanefa en voladís que hi ha sota el ràfec de teula, marcant l'horitzontalitat del conjunt. Fet que li dona importància a la solució de l'escala suspesa sobre el carrer i tancada com una torre medieval que hi ha a la casa nº23, que és la que fa cantonada amb el carrer Barrau.
Les portes d'entrada tenen una petita marquesina, i les obertures del primer pis segueixen la seqüència finestra-balcó-finestra-balcó. El jardí està tancat per un baix mur d'obra.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del carrer Aranyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 febrer 2016].
# Sisenna Estatili Taure

Sisenna Estatili Taure (en llatí: Sisenna Statilius Taurus; en grec antic: Σεισέννας Στατίλιος Ταῦρος) o Tit Estatili Taure Sisenna (Titus Statilius Sisenna Taurus) va ser un magistrat romà del segle i que va viure sota els emperadors August i Tiberi. Era fill, probablement, de Tit Estatili Taure (cònsol 26 aC), un general romà al servei d'August, i germà de Tit Estacili Taure (cònsol l'any 11); la seva mare era probablement Cornèlia Sisenna.
Va ser nomenat cònsol l'any 16 juntament amb Luci Escriboni Libó. La seva carrera com a magistrat és desconeguda: només ha sobreviscut el registre del consolat ordinari de l'any 16, però se sap que era membre del col·legi dels Pontífexs.
Posseïa grans propietats a Dalmàcia i el nord d'Itàlia i una casa al Palatí de Roma, que havia pertangut anteriorment a Ciceró.
Va tenir un fill, Estatili Taure Sisenna, i una filla anomenada Estatília Cornèlia.

## Referències

* ↑ El nom aclaparadorament més habitual en les inscripcions és Sisenna Estatili Taure, amb un ús del cognomen matern com a praenomen poc habitual, però propi de l'època julioclàudia, i emprat per distingir-lo dels germans. No obstant això, no és descartable que ocasionalment també fes servir el praenomen de Titus (Titus Estatili Taure Sisenna), esmentat d'altra banda per Cassi Dió, atès que els seus lliberts portaven aquest praenomen. Vid. «Statilius 33». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Però Nagl (de) considera que tant Sisenna com el seu germà Titus són nets del cònsol l'any 26 aC, i alhora fills d'un altre Tit Estatili Taure, triumvir monetal (altrament considerat germà seu). Vid. «Statilius 33ff». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 985.
* ↑ Vel·lei Patèrcul, Història Romana, II 14.3.
# Al Oued

Al Oued (en àrab الواد, al-Wād; en amazic ⵕⵡⵉⴹⴰ) és una comuna rural de la província de Tetuan, a la regió de Tànger-Tetuan-Al Hoceima, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 11.288 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Districte de Snina

El districte de Snina - (eslovac) Okres Snina - és un dels 79 districtes d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. Té una superfície de 804,74 km², i el 2013 tenia 37.739 habitants. La capital és Snina.

## Llista de municipis
### Ciutats

* Snina

### Pobles

Belá nad Cirochou | Brezovec | Čukalovce | Dlhé nad Cirochou | Dúbrava | Hostovice | Hrabová Roztoka | Jalová | Kalná Roztoka | Klenová | Kolbasov | Kolonica | Ladomirov | Michajlov | Nová Sedlica | Osadné | Parihuzovce | Pčoliné | Pichne | Príslop | Runina | Ruská Volová | Ruský Potok| Stakčín | Stakčínska Roztoka | Strihovce | Šmigovec | Topoľa | Ubľa | Ulič | Uličské Krivé | Zboj | Zemplínske Hámre
# Youtiao

El youtiao o you tiao (xinès tradicional: 油條, xinès simplificat: 油条, pinyin: yóutiáo) és un pa fregit similar a un xurro i molt típic de la gastronomia xinesa així com del sud-est asiàtic. El youtiao se sol menjar per a esmorzar. Fet de forma convencional, el youtiao és lleugerament salat i és un acompanyament natural de l'arròs congee o la llet de soia.

## Variants

* Tanggao, és un dolç de massa fregida, similar en aparença al youtiao però més curt.
* Pasta llengua de vaca, és de massa similar però de forma el·líptica, és molt popular per esmorzar.
* Zhaliang, un youtiao embolicat amb un rotllo d'arròs.

## Referències

* ↑ 許極燉. 《常用漢字台語詞典》. 台北市: 自立晚報社文化出版部, 1992. (A Taiwanese dictionary with frequently used Chinese characters. Taipei: Independence Evening Post, 1992.) (xinès)
* ↑ Wasserstrom, Jeffrey N. Student Protests in Twentieth-century China: The View from Shanghai. Stanford University Press, 1991, p. 226. ISBN 978-0-8047-3166-9.

## Vegeu també

* Cí fàn tuán.
# Brad Whitford

Brad Whitford (nascut Bradley Ernest Whitford el 23 de febrer de 1952 a Winchester, Massachusetts) és guitarrista, juntament amb Joe Perry, de la banda de hard rock Aerosmith.
Brad va integrar-se a Aerosmith l'any 1972, substituint el guitarrista Ray Tabano. Des de llavors es va convertir en un guitarrista destacat i un dels pilars de l'agrupació, que es va destacar en els anys setanta amb produccions com ara Toys In The Attic i Draw The Line.
No obstant això, Aerosmith va tenir una època fosca a inicis dels vuitanta, marcada per les addiccions a les drogues; això va provocar la sortida de Joe i Brad.
En el temps en què Whitford va estar fora de la banda, va llançar un disc amb el guitarrista de Ted Nugent, Derek St. Holmes, amb el nom St.Holmes.
# Pau Esteve Birba

Pau Esteve Birba (Barcelona, 15 de setembre de 1981) és un director de fotografia català. Graduat en fotografia per l'ESCAC - Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya, va treballar com operador i foquista amb Eduard Grau i Arnau Valls. El 2014 va guanyar el Goya a la millor fotografia i la Medalla del CEC a la millor fotografia pel seu treball a Caníbal pel que també va rebre el premi a la millor fotografia al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. El 2014 fou nominat al Goya a la millor fotografia pel seu treball a Hermosa juventud. També ha treballat en sèries de televisió com La peste o Arde Madrid, treball pel que fou nominat al Camerimage de 2018.

## Filmografia

* Caníbal (2013)
* 3 bodas de más (2013)
* Tu y yo (2014)
* Hermosa juventud (2014)
* Proyecto Lázaro (2016)
* Órbita 9 (2017)
* La peste (2018)
* Tiempo después (2018)
* Arde Madrid (2018)
* Adiós (2019)
* Interperie (2019)

## Referències

* ↑ El graduado de la ESCAC Pau Esteve Birba gana el Goya a la mejor fotografía, al web de l'UB, 12 de febrer de 2014
* ↑ 'Caníbal' se lleva el premio a la mejor fotografía en el Festival de San Sebastián, Diario de Almería, 29 de setembre de 2013
* ↑ Pau Esteve Birba, nominado a Camerimage por 'Arde Madrid', cameraandlightmag, 15 de gener de 2019