OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revolució de Maig

La Revolució de Maig fou una sèrie d'esdeveniments revolucionaris que es produïren al maig de l'any 1810 a la ciutat de Buenos Aires, per aquella època capital del Virregnat del Riu de la Plata, una dependència colonial d'Espanya. Com a conseqüència de la revolució fou derrocat el virrei Baltasar Hidalgo de Cisneros i reemplaçat per la Primera Junta amb la celebració del Cabildo obert el 22 de maig de 1810, al Cabildo de Buenos Aires.
La Revolució de Maig inicià el procés del sorgiment de l'Estat Argentí sense proclamació d'independència formal, car la Primera Junta reconeixia l'autoritat del Consell de Regència d'Espanya i Índies, però encara governava nominalment en nom del rei d'Espanya Ferran VII d'Espanya, qui havia estat derrocat per les Abdicacions de Baiona i el seu lloc fou ocupat pel francès José Bonaparte. Tot i això, els historiadors consideren dita manifestació de lleialtat (coneguda com la màscara de Fernando VII) una maniobra política que amagava les autèntiques intencions independentistes dels revolucionaris. La declaració d'independència Argentina tingué lloc al Congrés de Tucumán el 9 de juliol de 1816.
Els esdeveniments de la Revolució de Maig se centraren en una setmana coneguda com la Setmana de Maig, entre el 18 de maig, quan es confirmà de manera oficial la caiguda de la Junta de Sevilla, fins al 25 de maig, data d'assumpció de la Primera Junta.
Com a principal conseqüència es dissoldrà el Virregnat del Riu de la Plata per fer lloc a les Províncies Unides del Riu de la Plata.

## Referències

* ↑ Cattáneo, José Luis. Un tal Mariano Moreno. Editorial Dunken. Buenos Aires. 2013. P. 33. ISBN 978-987-02-6373-9.
* ↑ Historia Argentina. Pág. 31. Escrito por Jorge Fernández, Julio César Rondina. Publicado por Universidad Nac. del Litoral, 2004. ISBN 987-508-331-3, 9789875083318
* 1 2 Bicentenario patrio: ¿2010 o 2016? por Gabriel Conte, 21/05/2008, en Mdz on line.
* ↑ De Gandía, Enrique. La revisión de la historia argentina. Buenos Aires: Ediciones Antonio Zamora, 1952, p. 25-32.
* ↑ Pigna, Felipe. «La Revolución de Mayo». A: Los mitos de la historia argentina. 26. Argentina: Grupo editorial Norma, 2007, p. 243. ISBN 987-545-149-5.
* ↑ Luna, Félix. «Consecuencias de la asonada». A: Grandes protagonistas de la historia argentina: Mariano Moreno. Buenos Aires: La Nación, agosto 2004, p. 25. ISBN 950-49-1248-6.
* ↑ Halperín Donghi, Tulio. Historia contemporánea de América Latina. Madrid: Alianza, 1974.
* ↑ Constitución de la Nación Argentina, artículo 35: «Las denominaciones adoptadas sucesivamente desde 1810 hasta el presente, a saber: Provincias Unidas del Río de la Plata; República Argentina, Confederación Argentina, serán en adelante nombres oficiales indistintamente para la designación del gobierno y territorio de las provincias, empleándose las palabras "Nación Argentina" en la formación y sanción de las leyes.».

## Vegeu també

* Pastelitos criollos
* Retroversió de la sobirania dels pobles
# Ricard Pérez Casado

Ricard Pérez Casado (València, 27 d'octubre de 1945) és un economista i polític valencià.

## Biografia

Nascut a la ciutat de València el 1945, va estudiar ciències polítiques a la Universitat de Madrid i ciències econòmiques a la Universitat de Barcelona. En la seua joventut col·laborà en les revistes Valencia-fruits, Gorg i Serra d'Or. El 1965 fou un dels fundadors del Partit Socialista Valencià (PSV), passant després a formar part de la Convergència Socialista del País Valencià, i en 1976 al Partit Socialista del País Valencià, que en 1978 es fusionaria amb el PSOE.
El 1979 fou nomenat alcalde de València pel PSPV-PSOE arran de la crisi que culminà amb l'expulsió del partit i de l'alcaldia de l'aleshores alcalde Ferran Martínez Castellano. En les eleccions municipals del 1983 i del 1987 fou reescollit en el càrrec fins que va dimitir el 1988. També fou president del Comitè Espanyol de la Federació Mundial de Ciutats (1979-1982) i vicepresident del Consell Europeu de Municipis i Regions (1983).
Va dedicar-se aleshores al sector privat com a vicepresident de Bancaixa i vocal de l'autoritat del port de València, fins que entre l'abril i el juliol del 1996 fou nomenat administrador de la Unió Europea per a la ciutat de Mostar (Bòsnia i Hercegovina), on preparà i supervisà les eleccions municipals. A les eleccions generals espanyoles de 2000 fou elegit diputat al Congrés per València. El 2004 fou nomenat per la Generalitat de Catalunya president de la Comissió Delegada de l'Institut Europeu de la Mediterrània. El 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Las desigualdades mediterráneas, reto del siglo XXI (2020).
* La Unión Europea. Historia de un éxito tras las catástrofes del siglo XX (2017).
* Ser valencians (2016).
* Viaje de ida. Memorias políticas 1977-2007 (2013).
* Conflicte, tolerància i mediació (1998).
* Sierra Callada (1988).
* El miedo a la ciudad (1987)
* El socialismo posible (1983).
* Estudis i reflexions, el "cas" valencià (1983).
* País Valencià. Geografia i història (1980).
* El País Valencià front al futur (1976).
* La crisi dels anys trenta al País Valencià (1974).
* Los cítricos en España (1974).
* El turismo en Alicante y en la Costa Blanca (1973).
* Els preus del sòl industrial al País Valencià (1972).
* Los precios del suelo en el País Valenciano (1971).
* L'economia del Baix Maestrat (1971).
* L'estructura econòmica del País Valencià (1970)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats

## Bibliografia

* Francisco Javier Paniagua Fuentes (dir.), José Antonio Piqueras Arenas (dir.). Valencia : Institució Alfons el Magnànim : Fundación Instituto Historia Social : Centro Francisco Tomás y Valiente UNED Alzira-Valencia. Diccionario biográfico de políticos valencianos 1810-1823, 2003, p.143. ISBN 84-7822-386-X.
# Resolució 2306 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2306 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 de setembre de 2016. El Consell va afegir temporalment un jutge de la Sala d'Apel·lacions del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia per la situació d'escassetat.

## Contingut

Via secretari general, Ban Ki-moon, el president del Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia (TPII), Carmel Agius, va demanar autorització perquè se li assignés un jutge addicional a la Sala d'Apel·lacions del tribunal. Quatre dels set jutges permanents eren assignats pel Tribunal de la Sala d'Apel·lacions, i tres per al procés de Ratko Mladić.
Els estatuts prescrivien que s'haurien d'assignar cinc jutges a cada procediment d'apel·lació. En el cas que aquest procediment es realitzés a partir del judici de Mladić, mancava un jutge. Els altres tres jutges ja havien estat assignats al judici de Mladić i, per tant, no podien presentar-se en un procediment d'apel·lació en el mateix cas. Per tant, Agius va suggerir que el jutge Burton Hall, un ex jutge permanent al TPII i que ara estava en el Mecanisme Residual de Tribunals Penals Internacionals, fos afegitt temporalment a la Sala d'Apel·lacions del TPII per qualsevol apel·lació del procés de Mladić.
Les disposicions transitòries relatives al Mecanisme de Tribunals penals internacionals estipulades a la resolució 1966 permeten que un jutge se senti al mecanisme alhora que un tribunal. Així doncs, es va afegir un article als articles d'associació del TPIAI, que permetien al Secretari General assignar temporalment a l'ex-jutge dels Tribunals de Iugoslàvia o de Ruanda a la Sala d'Apel·lacions en cas que no hi hagués un jutge permanent al tribunal.

## Referències

* 1 2 Nacions Unides. «SC amends international criminal tribunal statute, allowing appointment of judge to serve on appeals chamber», 06-09-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 2308 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2308 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 14 de setembre de 2016. El Consell va ampliar el mandat de la Missió de les Nacions Unides a Libèria (UNMIL) fins al 31 de desembre de 2016.

## Contingut

El juny de 2016, la responsabilitat de la seguretat de Libèria va ser transferida de la UNMIL als serveis de seguretat de Libèria. El Consell estava satisfeta amb els esforços dels serveis de seguretat de Libèria en aquesta àrea. No obstant això, es van formular preguntes sobre l'aplicació de la llei i els esforços pel que fa a la reconciliació nacional. Es va demanar als Estats membres que proporcionessin més assistència al govern de Libèria. A més els conflictes sobre els recursos naturals, la tinença de la terra i la corrupció continuaven sent un problema per a l'estabilitat del país i el funcionament del govern.
El mandat de la UNMIL es va ampliar fins al 31 de desembre de 2016. La força es va mantenir igual. Abans de la transferència, la missió ja havia estat reduïda d'un total de 15.000 homes a 1.240 soldats i 606 agents, i ara tenien un paper de suport. A finals d'agost de 2016 la missió de l'ONU a Libèria era per a una avaluació estratègica. Al final de l'any es formularà recomanacions sobre el futur de la UNMIL, en què el Consell de Seguretat podria decidir si es podria rescindir l'operació de pau.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mandate of Liberia peacekeeping mission until year's end, maintains troop levels», 14-09-2016.
* 1 2 VOA. «UN Peacekeeping Mission Leaves Liberia After 13 Years», 30-06-2016.
* ↑ Nacions Unides. «Two-week UN strategic assessment mission to Liberia concludes», 08-09-2016.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2301 a la 2400 (2016 - 2018)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# River Plate (desambiguació)

«River Plate» té aquests significats:
* Geografia: Riu de La Plata és l'estuari creat pel riu Paraná i el Riu Uruguai, a Amèrica del Sud.
* Esport:
** Club Atlético River Plate és un club de futbol de Buenos Aires, Argentina.
** Club Atlético River Plate (Montevideo), club de futbol de Montevideo, Uruguai.
** River Plate Football Club fou un antic club de futbol de Montevideo, Uruguai.
** Club River Plate, club esportiu de Paraguai.
** Sociedade Esportiva River Plate és un club de futbol brasiler.
** Estadi Monumental Antonio Vespucio Liberti, també conegut com a estadi River Plate, és un estadi de futbol de Buenos Aires.
** River Plate Aruba, club esportiu d'Aruba.
# Resolució 892 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 892 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de desembre de 1993. Després de reafirmar les resolucions 849 (1993), 854 (1993), 858 (1993), 876 (1993) i 881 (1993) sobre la guerra georgiana-abkhaz i la Resolució 868 (1993) sobre la seguretat de les forces de pau de les Nacions Unides, el Consell va discutir el desplegament final de 50 observadors militars a Geòrgia.
El Consell va donar la benvinguda al memoràndum d'entesa entre Geòrgia i Abkhàzia, afirmant que l'augment de la presència internacional a la zona de conflicte ajudaria a garantir la pau.
El Consell també va prendre nota de les converses celebrades a Moscou i la intenció de tornar a entrar en negociacions a Ginebra l'11 de gener de 1994 per resoldre el conflicte. Es van avançar en les converses i això va justificar el desplegament d'observadors militars addicionals de les Nacions Unides. Tanmateix, al mateix temps va expressar la seva preocupació per la situació humanitària a Geòrgia i pel nombre de persones desplaçades i refugiats.
Després d'aprovar el desplegament progressiu de 50 observadors militars, s'assenyala la intenció del Secretari General Boutros Boutros-Ghali d'enviar més observadors en cas de millorar la situació. El Consell revisarà el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Geòrgia (UNOMIG) basada en el progrés de les negociacions. En aquest sentit, es va instar a les parts a complir els seus compromisos en el memoràndum d'entesa i l'acord d'alto el foc i vetllar per la seguretat del personal de la UNOMIG, acollint amb satisfacció l'assistència de Rússia en aquest àmbit.
La resolució va concloure demanant la tornada dels refugiats i la prestació de l'ajuda humanitària a la població civil, mentre que els països donants van demanar que contribuïssin a l'apel·lació humanitària de les Nacions Unides.

## Referències

* ↑ United Nations, Dept. of Public Information. The United Nations and the situation in Georgia. United Nations, Dept. of Public Information, 1995, p. 6.
* ↑ Tessitore, John; Woolfson, Susan. A Global Agenda: Issues Before the 49th General Assembly of the United Nations. University Press of America, 1994, p. 75. ISBN 978-1-880632-21-5.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra d'Abkhàzia

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 894 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 894 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 14 de gener de 1994, parla de diversos aspectes relacionats amb les properes eleccions generals de Sud-àfrica. Això va ocórrer després que el consell recordés les resolucions 765 (1992) i 772 (1992) sobre Sud-àfrica.
El Consell de Seguretat va acollir amb beneplàcit el progrés cap a una Sud-àfrica democràtica, no racial i unida, i especialment a l'establiment del Consell Executiu de Transició, la Comissió Electoral Independent i l'acord sobre una Constitució temporal. Les eleccions van tenir lloc el 27 d'abril de 1994 i diverses lleis aprovades li van proporcionar un marc legal. Mentrestant, la Missió d'Observadors de les Nacions Unides a Sud-àfrica (UNOMSA) havia contribuït a la reducció de la violència i al procés de transició, mentre que es van elogiar els esforços de l'Organització de la Unitat Africana (OUA), la Commonwealth de Nacions i la Unió Europea. Es va demanar al secretari general Boutros Boutros-Ghali que preparés un paper potencial per a les Nacions Unides en el procés electoral, i es va prendre nota de la petició del Consell Executiu de Transició sobre la necessitat que els observadors internacionals controlessin el procés.
Es van acordar pel Consell recomanacions sobre la grandària i el mandat de la UNOMSA en relació amb la promoció de la pau i la reducció de la violència i van instar a totes les parts de Sud-àfrica a respectar els principis democràtics i participar en les eleccions. També va demanar a les parts que garantissin la seguretat dels observadors electorals i que prenguessin mesures per acabar amb la violència i la intimidació. Es va acollir amb satisfacció la intenció del secretari general de crear un fons fiduciari per finançar observadors internacionals, i va decidir seguir ocupant-se del tema fins que Sud-àfrica es convertís en un país democràtic, no racial i unit.

## Referències

* ↑ White, N. D.; Klaasen, Dirk. The UN, human rights and post-conflict situations. Manchester University Press, 2005, p. 253. ISBN 978-0-7190-6866-9.
* ↑ Abbink, J.; Hesseling, Gerti Election observation and democratization in Africa. Palgrave Macmillan, 2000, p. 52. ISBN 978-0-312-22394-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 890 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 890 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de desembre de 1993. Després de reafirmar les resolucions 696 (1991), 747 (1992), 785 (1992), 811 (1993), 793 (1992), 804 (1993) 823 (1993), 834 (1993), 851 (1993) i 864 (1993) sobre la situació a Angola, el Consell va observar les lleugeres millores al país i va ampliar l'estacionament de la Segona Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola (UNAVEM II) fins al 16 de març de 1994.
El Consell de Seguretat va començar subratllant la importància que atorgava a la plena aplicació dels "Acordos de paz" i les resolucions pertinents del Consell. També va donar la benvinguda a la represa de les negociacions a Lusaka entre el Govern d'Angola i UNITA, i va assenyalar que els incidents violents havien disminuït. Al mateix temps, però, va reconèixer la greu situació humanitària del país, la manca d'un altoel foc i la negativa d'UNITA a acceptar els resultats de les eleccions de 1992.
Es va destacar la importància d'una solució pacífica i va instar a ambdues parts a ser flexibles en les negociacions. Es va demanar als partits que respectessin els seus compromisos a Lusaka, instant a tots dos a cessar immediatament totes les accions militars per frenar el patiment de les persones i danyar l'Economia d'Angola així com establir un alto el foc durador. Es va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali que informés sobre el progrés de les converses abans de l'1 de febrer de 1994. El Consell també va assenyalar que el Secretari General ja havia pres mesures per ampliar la missió de pau UNAVEM II en cas d'avenços en el procés de pau. En aquest moment, UNAVEM II no comptava amb personal i no podia controlar tot el país.
La resolució també va afirmar la necessitat de lliurar l'ajuda humanitària a la població afectada, demanant als Estats membres, als organismes de les Nacions Unides i a les organitzacions no governamentals esforços en aquest respecte, i els va instar a continuar prestant assistència humanitària. Ateses les negociacions en curs entre el govern d'Angola i UNITA, el Consell de Seguretat va decidir no imposar un embargament de petroli contra la UNITA en la Resolució 864, però va anunciar la seva voluntat de fer-ho en el cas d'una recomanació del Secretari General.

## Referències

* ↑ Yusuf, Abdulqawi. African Yearbook of International Law / Annuaire Africain de Droit International: 1994. Martinus Nijhoff Publishers, 1995, p. 184. ISBN 978-0-7923-3284-8.
* ↑ Cooper, Andrew Fenton; English, John; Thakur, Ramesh Chandra. Enhancing global governance: towards a new diplomacy?. United Nations University Press, 2002, p. 252. ISBN 978-92-808-1074-5.
* ↑ Brzoska, Michael; Lopez, George A.. Putting teeth in the tiger: improving the effectiveness of arms embargoes. Emerald Group Publishing, 2009, p. 146. ISBN 978-1-84855-202-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra Civil angolesa

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 88 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 88 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada el 8 de novembre de 1950, en concordança amb la regla 39 de les regles provisionals del procediment, el Consell va convocar a un representant de la República Popular de la Xina perquè estigués present durant la discussió del Consell sobre l'informe especial del Comandament de les Nacions Unides a Corea.
La resolució va ser aprovada per 8 vots, amb 2 vots en contra de la República de la Xina (Taiwan) i Cuba i l'abstenció d'Egipte.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1 a la 100 (1946 - 1952)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Riverton-Boulevard Park

Riverton-Boulevard Park és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 11.188 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Riverton-Boulevard Park tenia 11.188 habitants, 4.440 habitatges, i 2.579 famílies. La densitat de població era de 1.582,3 habitants per km².
Dels 4.440 habitatges en un 29,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,4% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 41,9% no eren unitats familiars. En el 32,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,21.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 10,1% entre 18 i 24, un 33,5% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.034 $ i la renda mediana per família de 45.567 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.936 $ mentre que les dones 27.828 $. La renda per capita de la població era de 18.523 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i l'11,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Riverton-Boulevard Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Riverton-Boulevard Park». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Roca Foradada de Can Gol

La Roca Foradada de Can Gol es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Vilanova del Vallès (el Vallès Oriental).
És un gran bloc granític d'uns 40 metres cúbics (4,5 x 2,5 x 3,5 m) amb una entrada arran de terra, lleugerament ogival, de gairebé un metre de diàmetre. A l'exterior hi ha diverses lloses que es podrien haver emprat com a porta o tapadora del forat d'entrada. És un dels megàlits més bells i especials del Parc juntament amb la Roca Foradada de Vallromanes.
Josep Estrada l'esmenta el 1950 sense atribuir-li una funció clara, però el 1991 un equip d'arqueòlegs la defineixen clarament com a cova artificial sepulcral. Als voltants s'hi ha trobat ceràmica grollera i algunes ascles de sílex, la qual cosa ajudaria a datar-la entre els anys 2700 i 2200 aC. També s'hi ha trobat alguns fragments d'època ibèrica, evidència que el monument fou amortitzat més enllà dels seus constructors.
És ubicada a Vilanova del Vallès: situats al Dolmen de Can Gol I, anem carrer avall i girem pel primer carrer a la dreta (l'estret carrer de la Roca Foradada). Girem a l'esquerra al final d'aquest carrer curt i enfilem costa amunt seguint el recorregut senyalitzat com a PR. Començant a comptar des que s'acaba l'asfalt, caminem 250 metres fins a trobar a la dreta una estaca de senyalització i el trencall cap a la roca foradada. El camí és ben fressat, la roca és a 100 metres i a la dreta. Coordenades: x=443224 y=4601757 z=210. UTM: 31 N - 443123 - 4601545.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 33.
* ↑ Roca Foradada de Can Gol - Fires, festes, oci i llocs per visitar
* ↑ Roca Foradada de Can Gol - Megalitisme
# Retrato de mujer con hombre al fondo

Retrato de mujer con hombre al fondo és una pel·lícula espanyola de 1997 dirigida per Manane Rodríguez i protagonitzada per Paulina Gálvez, Bruno Squarcia i Myriam Mézières. Òpera prima de l'autora en què intenta narrar les tribulacions d'una dona independent i que va suposar un fracàs comercial.

## Argument

Cristina, una advocada triomfadora que té una bella casa i gaudeix d'un amant fix per entretenir-se, però que el pot substituir quan ella vol, comença a sentir-se atreta per un dels seus clients en un cas de divorci.

## Repartiment

* Paulina Gálvez (Cristina)
* Bruno Squarcia
* Pedro Miguel Martínez
* Myriam Mézières
* Ginés García Millán
* Margarita Musto

## Nominacions

Paulina Gálvez fou nominada al Goya a la millor actriu revelació pel seu paper. Manane Rodríguez va guanyar el premi a l'òpera prima al Festival Internacional de Cinema de Comèdia de Peníscola.

## Referències

* ↑ Retrato de mujer con hombre al fondo al web de Xamalufilmes
* ↑ Retrato de mujer con hombre al fondo, El Mundo
* ↑ Retrato de mujer con hombre al fondo al web dels Goya
* ↑ "Carreteras secundarias", premio Calabuch del festival de Peñíscola, El País, 7 de juny de 1998