OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Revisió de vida

La Revisió de vida (abreujat RdV) és un mètode que ajuda a analitzar una realitat concreta de la persona i té com a finalitat de transformar-la segons el projecte del Regne de Déu. És una metodologia de treball en grup habitual en els moviments d'Acció Catòlica.
Com a esperit, la revisió de vida és un camí de conversió personal a l'Evangeli que ajuda a aprofundir en les opcions de la persona. La seva pràctica constant va creant un militant que té un estil de vida, una manera de ser, de veure, de jutjar, de comprometre's.
Com a contingut educatiu, la revisió de vida parteix de veure la persona dins d'un procés en el qual va esdevenint protagonista. Tot això ho va realitzant en una acció col·lectiva amb d'altres.
L'esquema simplificat de la revisió de vida és: Veure-Jutjar-Actuar.
* VEURE: mirar la vida i l'acció des de la fe.
* JUTJAR: relacionar-ho amb experiències personals i amb la Paraula de Déu, tenint en compte els reptes personals i els que es marca el grup de treball, o el Moviment si es dona el cas.
* ACTUAR: prendre els compromisos als quals se sent cridat cadascun dels participants.

## Enllaços externs

* Esquema de Revisió de Vida de l'Acció Catòlica Obrera
* Llibre Fer Revisió de vida a l'ACO, d'Oriol Garreta

## Referències

* ↑ Rubio, José María. Para vivir la revisión de vida. Estella (Navarra): Editorial Verbo Divino, 2012. ISBN 9788481696998.
* ↑ Garreta, Oriol. Acció Catòlica Obrera. Fer revisió de vida a l'ACO, 2006, p. 30 (Documents d'ACO) [Consulta: 11 gener 2016].
# Resolució 1579 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1579 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 21 de desembre de 2004. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a Libèria, el Consell va ampliar les sancions d'armes, fusta i viatges al país durant dotze mesos i una prohibició de diamants durant sis mesos.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va reconèixer el vincle entre l'explotació il·legal de recursos com els diamants i la fusta, el tràfic il·legal d'armes i els conflictes a l'Àfrica occidental, particularment a Libèria. En aquest sentit, va assenyalar que les mesures imposades a la Resolució 1521 (2003) pretenien evitar el conflicte.
El preàmbul de la resolució també va expressar la seva preocupació perquè l'ex president Charles Ghankay Taylor i els seus col·laboradors propers estiguessin involucrats en activitats que minaven la pau i l'estabilitat a la regió. Va assenyalar la finalització dels processos de desarmament i desmobilització, respecte de l'alto el foc i la implementació d'un acord de pau. Preocupava que el govern de transició tingués un control limitat sobre les zones productores de fusta del país.

### Actes

Actuant sota el Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va decidir renovar les sancions contra Libèria relatives a les armes, la fusta, els diamants i els viatges, tot reiterant que aixecaria les mesures una vegada que el govern de transició hagués complert les seves condicions, inclòs establir un règim de certificat d'origen. Les sancions financeres contra Charles Taylor imposades a la Resolució 1532 (2004) continuarien vigents i es va recordar a tots els Estats que implementessin totes les sancions.
Mentrestant, es va restablir el panell d'experts de cinc membres designat de conformitat amb la Resolució 1549 (2004) del Secretari General Kofi Annan fins al 21 de juny de 2005, per vigilar la implementació i impacte de les sancions. El panell informaria si Libèria havia complert les condicions per a l'aixecament de les sancions. De manera similar, el secretari general també informarà sobre els progressos realitzats per elevar les sancions mitjançant consultes amb el govern de transició, la UNMIL i la Comunitat Econòmica dels Estats de l'Àfrica Occidental.

## Referències

* ↑ «Security Council renews Liberia sanctions on arms, travel, timber, diamonds». United Nations, 21-12-2004.
* ↑ «Security council maintains sanctions against Liberia». Bahrain News Agency, 22-12-2004.
* ↑ United Nations. United Nations Juridical Yearbook 2004. United Nations Publications, 2007, p. 128. ISBN 978-92-1-133767-9.
* ↑ «Security Council renews sanctions against Liberia; refugees return home». United Nations News Centre, 21-12-2004.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)
* Segona Guerra Civil Liberiana

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 286 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 286 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada sense votació el 9 de setembre de 1970, greument preocupat per l'amenaça que implica la desviació forçada d'aeronaus per als civils innocents, va fer una crida a totes les parts interessades perquè es posi en llibertat immediatament a tots els passatgers i tripulants sense excepció, com a resultat de segrestos d'aeronaus, i va demanar als Estats a adoptar totes les mesures jurídiques possibles per evitar noves desviacions a mà armada o ingerències en els viatges aeris civils internacionals.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Segrestos de Dawson's Field

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 288 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 288 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, aprovada per unanimitat el 17 de novembre de 1970 després de reafirmar les resolucions 216 (1965), 221 (1966), 232 (1966), 253 (1968) i 277 (1970), el Consell sol·licita al Regne Unit com potencia administradora de República de Rhodèsia que posés fi a la rebel·lió il·legal. El Consell va decidir que les sancions existents contra Rhodèsia es mantindrien i li va demanar als altres Estats que implementessin totes les resolucions pertinents i que no oferissin cap forma de reconeixement al règim.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Roc del Corb (Ceret)

El Roc del Corb és una muntanya de 1.076 metres del terme comunal vallespirenc de Ceret, a la Catalunya del Nord. Està situat a prop del límit meridional del terme ceretà, al nord-est del Pla de les Barraques i al sud del Bosc de la Vila.

## Referències

* ↑ El Roc del Corb en els ortofotomapes de l'IGN
# Roc de Sant Cristòfol

El Roc de Sant Cristòfol és una roca i una cinglera del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori de l'antic poble de Perauba.
Es troba a l'esquerra de la llau de Perauba, al vessant oriental del Montpedrós.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ritchie Boys

Els Ritchie Boys van ser un grup d'uns deu mil joves alemanys, majoritàriament jueus, que van fugir del seu país i es van allistar a l'exèrcit dels Estats Units; formats a Camp Ritchie (Maryland), al Centre d'Instrucció en Intel·ligència Militar, se'ls va entrenar especialment per combatre en la guerra psicològica. Eren adequats per a aquest tipus de tasca, perquè coneixien l'idioma i la mentalitat alemanyes millor que qualsevol soldat nascut als Estats Units. El paper d'aquests soldats era, per tant, estudiar l'enemic, i desmoralitzar-lo per tal d'aconseguir una rendició incondicional.
Després que els Estats Units declarés la guerra a l'Alemanya nazi, els Ritchie Boys es van convertir en una arma decisiva per als països Aliats. Van desembarcar a Europa el Dia D (6 de juny de 1944), juntament amb la resta de les tropes aliades. Poc temps després, van deixar les seves unitats i van realitzar les seves tasques especials, aportant informació valuosa. A més, els Ritchie Boys van ajudar a trencar la resistència alemanya en demoralizar-la a través de maniobres obertes i secretes. Van interrogar presoners de guerra i desertors per a obtenir informació sobre les forces alemanyes, els moviments de les tropes i l'estat físic i psicològic dels alemanys. Van practicar tècniques de desinformació mitjançant anuncis en premsa, fulletons i emissions de ràdio, influint sobre la població i els militars perquè cessessin la seva resistència a la invasió aliada. Després de la guerra, molts dels Ritchie Boys van servir com a traductors durant els Judicis de Nuremberg. Diversos d'ells van tenir carreres reeixides en l'àmbit de la política o de la ciència. Entre els Ritchie Boys, hi figuraven Hans Habe, Klaus Mann, Stefan Heym, Hanus Burger, i David Robert Seymour.
L'any 2004, La història del grup fou el centre del documental The Ritchie Boys, del director Christian Bauer.

## Referències

* ↑ (anglès) Jeffreys, Keith, Remembering the Ritchie Boys Arxivat 2009-02-23 a Wayback Machine. (accés:26-01-09)
* ↑ (anglès) Davidson, Susie. I refused to die: stories of Boston area Holocaust survivors and soldiers who liberated the concentration camps of World War II, Ibbetson Street Press, 2005, p.273, ISBN 0972460144 ,9780972460149
* ↑ (anglès) Web del documental The Ritchie Boys (accés 10-11-09)
* ↑ Web del documental a IMDb.

## Fonts

* (alemany) Baron, Ulrich: Wir waren nicht mehr wehrlos, Die Welt, 30 d'abril de 2005 (accés 10-11-09)
# Roma-Nàpols-Roma

La Roma-Nàpols-Roma (en italià Roma-Napoli-Roma) va ser una cursa ciclista per etapes que es disputà anualment a Itàlia entre 1902 i 1961. Amb els anys la cursa tingué diferents denominacions: Roma-Nàpols-Roma de 1902 a 1914 i de 1928 a 1954, Corsa del XX Settembre de 1919 a 1927 i Gran Premio Ciclomotoristico de 1955 a 1961.
El primer vencedor fou Fernandino Grammel i Costante Girardengo és el que més vegades l'ha guanyat, amb cinc edicions.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1902 | Fernandino Grammel | Jacorossi | Enzo Spadoni |
| 1903 | Enzo Spadoni | De Rossi | Mancinelli |
| 1904 | Achille Galadini | Pierino Albini | Fernandino Grammel |
| 1905 | Eberardo Pavesi | Giulio Modesti | Alfredo Jacobini |
| 1906 | Carlo Galetti | Amadeo Baiocco | Fernandino Grammel |
| 1907 | Giovanni Gerbi | Alfredo Jacobini | Zoffoli |
| 1908 | Giovanni Gerbi | Luigi Chiodi | Luigi Ganna |
| 1909 | Giovanni Gerbi | Eberardo Pavesi | Pietro Aymo |
| 1910 | Mario Bruschera | Luigi Ganna | Carlo Galetti |
| 1911 | Dario Beni | Carlo Galetti | Ugo Agostoni |
| 1912 | Dario Beni | Giuseppe Santhia | Gino Brizzi |
| 1913 | Costante Girardengo | Giosuè Lombardi | Luigi Ganna i Carlo Galetti |
| 1914 | Dario Beni | Ugo Agostoni | Giuseppe Pifferi |
| 1919 | Alfredo Sivocci | Giuseppe Azzini | Giosuè Lombardi |
| 1920 | Angielo Marchi | Lauro Bordin | Nicolò di Biase |
| 1921 | Costante Girardengo | Gaetano Belloni | Federico Gay |
| 1922 | Costante Girardengo | Federico Gay | Emilio Petiva |
| 1923 | Costante Girardengo | Giuseppe Azzini | Federico Gay |
| 1924 | Romolo Lazzaretti | Michele Gordini | Costante Girardengo |
| 1925 | Costante Girardengo | Gaetano Belloni | Adriano Zanaga |
| 1926 | Alfredo Binda | Leonida Frascarelli | Giuseppe Pancera |
| 1927 | Giuseppe Pancera | Pietro Fossati | Michele Gordini |
| 1928 | Antonio Negrini | Luigi Giacobbe | Pietro Fossati |
| 1929 | Gaetano Belloni | Domenico Piemontesi | Piero Bestetti |
| 1930 | Michele Mara | Raffaele di Paco | Domenico Piemontesi |
| 1934 | Learco Guerra | Umberto Guarducci | Isidoro Piubellini |
| 1950 | Jean Robic | Fausto Coppi | Louison Bobet |
| 1951 | Ferdi Kübler | Guido de Santi | Nedo Logli |
| 1952 | Fiorenzo Magni | Stan Ockers | Jean Robic |
| 1953 | Fiorenzo Magni | Stan Ockers | Bruno Monti |
| 1954 | Bruno Monti | Fausto Coppi | Rik van Steenbergen |
| 1955 | Bruno Monti | Nino Defilippis | Fausto Coppi |
| 1956 | Stan Ockers | Bruno Monti | Charly Gaul |
| 1957 | Wouter Wagtmans | Miquel Poblet | Aldo Moser |
| 1958 | Joseph Hoevenaers | Miquel Poblet | Giuseppe Fallarini |
| 1959 | Louis Bobet | Gastone Nencini | Armando Pellegrini |
| 1960 | Louis Bobet | Wout Wagtmans | Carlo Brugnami |
| 1961 | Jean Graczyk | Graziano Battistini | Hilaire Couvreur |

## Referències

* 1 2 «Roma-Napoli-Roma (Ita) - Ex.». [Consulta: 14 desembre 2022].
# Rosinos de la Requejada

Rosinos de la Requejada és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Rosinos de la Requejada (124 hab.), Doney de la Requejada (69 hab.), Santiago de la Requejada (76 hab.), Escuredo (22 hab.), Rionegrito (18 hab.), Carbajalinos (38 hab.), Villarejo de la Sierra (53 hab.), Anta de Rioconejos (59 hab.), Monterrubio (8 hab.) i Gusandanos (2 hab.).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 643 | 548 | 509 | 492 |
# Safareig de la Plaça (la Sénia)

El Safareig de la Plaça és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sota la terrassa que perllonga la Plaça Major. El safareig és aixoplugat per un edifici de planta rectangular de murs de maçoneria arrebossada i emblanquinada. S'hi accedeix per una arcada de mig punt amb pedrís inferior, el sostres és modern amb bigues de formigó. És rectangular en forma de receptacle delimitat per quatre parets d'1,20 m aproximadament d'alçada, fetes amb maçoneria a la base i lloses de pedra a sobre amb inclinació cap a l'aigua per a facilitar la rentada de la roba. Unes barres metàl·liques sostenen taulons per dipositar la roba neta. L'aigua entra i surt constantment de la bassa per mantenir-se neta. Fora del safareig hi ha un abeurador per al bestiar amb parets de pedra

## Història

Malgrat aparentment formar part del conjunt d'edificacions de la peixateria municipal i la terrassa que hi ha a nivell de la plaça de l'Església, és anterior als altres dos elements. Va ser construïda al voltant de 1836, ja que consta documentalment que aquest any Antonio Vidal Garcia donà cent duros per a què l'aigua de la séquia que abastia el poble fos portada fins a la Plaça de l'Església i es construïssin en conseqüència el safareig, l'abeurador i la Font Vella de la Plaça d'Espanya. Abans d'aquesta data l'aigua arribava sols fins al lloc anomenat "La Nòria" pel que seria possible que el safareig que allí hi ha sigui anterior a aquest. Els altres dos rentadors del poble són posteriors. La teulada original de l'edifici, a dues vessants, es va enderrocar al construir-se la terrassa superior que ara li fa de sostre, a mitjan segle xx.
En fer obres l'any 1989 aparegué la data de 1878.

## Referències

* 1 2 3 «Safareig de la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Safareig de la Colònia Simon

El Safareig de la Colònia Simon és una obra del municipi de Puigcerdà (Cerdanya) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es va construir com un safareig per a treballadors de la colònia industrial Simon, una indústria tèxtil de principis de segle. Safareig granític, amb una pica petita, amb una concavitat buidada manualment per rebre el doll d'aigua i a través d'un canal, també treballat a mà, arriba a abastar el safareig. Aquest treball de la pedra és molt tradicional de la comarca, ja que en els masos vells es troben les piques de les cuines, buidades manualment, amb desguàs que són canalitzacions en forma d'angle per evitar l'entrada de l'aire exterior. L'aparell és senzill, fet amb pedres sense treballar lligades amb morter, carreus pels brancals i coberta amb encavallades de fusta i llicorella.

## Referències

* 1 2 «Safareig de la Colònia Simon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Sant Andreu de Bigaranes

Sant Andreu de Bigaranes és el nom d'una antiga església parroquial del terme de Santa Maria la Mar, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Estava situada al nord-oest del nucli de població de Santa Maria la Mar. Actualment el seu lloc és ocupat per camps de conreu.

## Bibliografia

* Catafau, Aymat. Les celleres et la naissance du village en Roussillon Xe-XVe siècles. Perpinyà: Presses universitaires de Perpignan, Éditions Trabucaire, 1998 (Études). ISBN 9782905828972.
* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Santa Maria la Mar». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Lloc on era, al centre de l'ortofotomapa de l'IGN, el poble de Sant Andreu de Bigaranes». Arxivat de l'original el 2015-12-25. [Consulta: 25 desembre 2015].
# Papamosques de collar

El papamosques de collar (Ficedula albicollis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que cria als boscos, jardins i ciutats d'Europa, des de França oriental i Itàlia, cap a l'est fins a Ucraïna i Rússia occidental. Passa l'hivern a l'Àfrica Meridional. Ocasionalment es presenta als Països Catalans. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Papamosques de collar al TERMCAT Rev. 24/07/2012
* ↑ Fitxa del papamosques de taigà a Birdguides Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine. Rev. 09/01/2013 (anglès)
* ↑ Fitxa del papamosques de collar al SIOC Rev. 26/07/2012
* ↑ BirdLife International. «Collared Flycatcher. Ficedula albicollis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2019. [Consulta: 26 juny 2022].
# Luis Yáñez-Barnuevo García

Luis Yáñez-Barnuevo García (Coria del Río, 12 d'abril de 1943) és un metge i polític espanyol, eurodiputat pel Partit Socialista Obrer Espanyol.
Llicenciat en Medicina i Cirurgia en 1967, es doctorà en ginecologia en 1970. En el seu acompliment professional va ser adjunt en Sevilla en 1971 i cap de la secció de ginecologia en Màlaga en 1974.
Com a polític, es va integrar dins de les files del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) durant la clandestinitat en la dictadura franquista, formant el nucli de dirigents sevillans de l'interior al costat d'altres destacats membres com Felipe González i Alfonso Guerra. En el PSOE va ser Secretari de relacions internacionals de la Comissió Executiva de 1975 a 1979, president del PSOE d'Andalusia de 1980 a 1985 i membre del Comitè Federal des de 1980.
En les eleccions generals espanyoles de 1977 va ser triat Diputat al Congrés per primera vegada, repetint escó en les successives legislatures fins al 2000. Durant els governs de Felipe González va ser Secretari d'Estat de Cooperació Internacional i per a Iberoamèrica de 1985 a 1991. Durant aquest temps va ser triat regidor de l'Ajuntament de Sevilla en les eleccions municipals de 1991, actuant com a portaveu del grup municipal socialista.
De 1999 a 2004 va ser membre de les Assemblees parlamentàries del Consell d'Europa i de la Unió Europea Occidental. Integrat en la candidatura per les eleccions europees en 2004 i de 2009, va ser triat eurodiputat pel PSOE, integrant-se al Grup Socialista del Parlament Europeu. És president de la Conferència de Presidents de Delegació i de la Delegació per a les Relacions amb els Països del Mercosur.

## Referències

* ↑ Parlament Europeu - Fitxa personal: Luis Yáñez-Barnuevo García

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Jan Willem de Vriend

Jan Willem de Vriend (Leiden, 31 de juliol de 1962) és un director d'orquestra i violinista neerlandès.

## Carrera

De Vriend es va formar com a violinista. Va estudiar al Conservatori d'Amsterdam i al Conservatori Reial de La Haia. Durant els seus estudis va dirigir representacions de Die Fledermaus de Johann Strauss i Der Silbersee (en català El llac de plata) de Kurt Weill.
El 1982 De Vriend va fundar el "Combattimento Consort Amsterdam", especialitzat en música dels segles XVII i XVIII. Com a director artístic, mestre de concerts i director d'orquestra, va oferir molts concerts i produccions d'òpera als Països Baixos i a l'estranger amb el "Combattimento Consort". També va fer molts enregistraments de CD amb el "Combattimento Consort". A partir de la temporada 2013-2014, De Vriend se centra totalment en les seves activitats com a director d'orquestra.
Ha actuat regularment amb la "Royal Concertgebouw Orchestra", la "Residentie Orkest", la "Radio Chamber Orchestra" (més tard la "Radio Chamber Philharmonic"), l'Orquestra de Cambra dels Països Baixos, l'Orquestra Simfònica de Limburg, l'Orquestra Brabant, la "Gelders Orkest" i l'Orquestra del Nord dels Països Baixos. A l'estranger va ser director convidat amb la "RIAS Jugend Orchestre", la "Deutsche Kammer Philharmonie", el conjunt suec "Musica Vitae", la "NDR-Orchestre", el "Mozarteum Orchestre de Salzburg", "SWR Orchester Stuttgart", "Konzerthausorchester Berlin" i el "Wiener Concert-Verein". Des del 2006 fins que el va succeir el 2017 Ed Spanjaard, és director d'orquestra i director artístic de l'"Orkest van het Oosten a Enschede". El març de 2014, la "Residentie Orkest" va anunciar que De Vriend va ser nomenat director permanent a partir de l'1 d'agost de 2015 durant quatre temporades.
Entre les òperes que va dirigir De Vriend s'inclouen Arminio de Heinrich Biber, Rodelinda, Alcina, Agrippina i Orlando de Georg Friedrich Händel, L'incoronazione di Poppea i L'Orfeo de Claudio Monteverdi, el rei Artús i Dido i Enees d'Henry Purcell amb el "Teatre Independent", els "Huis aan d'Amstel" i la ""Nationale Reisopera". També va dur a terme de Mozart La flauta màgica l'Òpera del Rhin d'Estrasburg, L'Orfeo de Monteverdi a l'Òpera de Lucerna, Der Stein der Weisen (de Mozart i altres) dirigit per Eva Buchmann i Die Fledermaus de Johann Strauss. Al "Festival Schwetzinger" va dirigir l'òpera Rosamunde del compositor del segle xviii Anton Schweitzer, dirigida per Ernst Daniel Herzog.

## Premis

* 2012 de Radio 4 Premi

## Referències

* ↑ de Volkskrant, 14 maart 2014
# Paríjskaia Kommuna (Saràtov)

* Per a altres significats, vegeu «Paríjskaia Kommuna».
Paríjskaia Kommuna (en rus: Парижская Коммуна) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 53 habitants. Pertany al districte municipal de Líssie Gori.

## Referències

* ↑ PROвинциальный TOURистъ. «Посёлок Барсучий, Лысогорский район» (en rus). Яндекс Дзен, 2020. Arxivat de l'original el 2020-11-30. [Consulta: 22 novembre 2020].
* ↑ «Об утверждении реестра административно-территориального деления Саратовской области (с изменениями на 12 апреля 2019 года), Постановление Правительства Саратовской области от 29 октября 2015 года №545-П» (en rus). docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2020-11-13. [Consulta: 13 novembre 2020].