OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Cornell (Gualta)

Can Cornell és una casa amb elements renaixentistes al Carrer Major, al costat del Molí de Gualta (al Baix Empordà), i en l'actualitat molt modificada en obertures, presenta com a elements més remarcables el portal d'accés d'arc de mig punt adovellat i la finestra superior amb arabescos. La coberta és de teula a doble vessant, amb el carener paral·lel a la línia de façana.
Can Cornell és un casal que té l'origen en el S.XV i que posteriorment va experimentar diverses reformes, principalment en els segles XVII i xviii.

## Referències

* 1 2 «Can Cornell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Cantó de Massy-Oest

El cantó de Massy-Oest és un antic cantó francès del departament d'Essonne, que estava situat al districte de Palaiseau. Comptava amb part del municipi de Massy.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Massy.

## Municipis

* Massy (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1967 | Michel Aubert | SFIO |
| 1967-1979 | Michel Guyonneau | PCF |
| 1979-1985 | Marie-Noëlle Lienemann | PS |
| 1985-1992 | Jean-Luc Mélenchon | PS |
| 1992-1998 | Vincent Delahaye | UDF |
| 1998-2004 | Jean-Luc Mélenchon | PS |
| 2004-2011 | Marie-Pierre Oprandi | PS, després PG |
| 2011- | Guy Bonneau | Els Verds |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | 37.055 | 41.344 | 40.135 | 19.287 | 19.396 | 23.116 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Carlos Rodríguez Braun

Carlos Rodríguez Braun (Buenos Aires, 1948) és un economista hispano-argentí i catedràtic a la Universitat Complutense de Madrid.
És membre del Consell Acadèmic de la Fundació Libertad y Progreso, del Consell Assessor de la revista Anales de la Càtedra Francisco Suárez, del Consell Consultiu de l'Institut Universitari Eseade, del Consell Editorial i de Referato de la Revista d'Institucions, Idees i Mercats, del Consell Científic de la revista Processos de Mercat i del Consell Editorial de la revista Laissez-Faire. També és membre del Consell Internacional de la Fundació Atlas, del Consell Consultiu de l'Institut d'Estudis per a una Sociedad Abierta, del Consell Internacional de la Fundación Club de la Libertad i del Comitè Executiu de la Fundación Hispano-Británica.

## Premis

Pels acompliments del seu treball, ha rebut diferents premis com el de Juan de Mariana (Institut Juan de Mariana, Madrid, 2013), el d'Economia (Elocuent, Madrid, 2013), Apei/Prtvi Modalitat radio (Caldes de Malavella, 2013), Labor Divulgativa Ejemplar (Xarxa Know Square, Madrid, 2013), Libre Empresa (amb Juan Ramón Rallo; Fundació Rafael del Pino, Madrid, 2010) i el 1812 (Club Liberal 1812, Cadis, 2009).

## Publicacions

Per una bibliografia extensa, vegeu: «Obra de Carlos Rodríguez Braun» a Dialnet.

## Referències

* ↑ http://www.libertadyprogresonline.org/nosotros/consejoacademico/ Arxivat 2015-03-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://revistaseug.ugr.es/index.php/acfs/about/editorialTeam
* ↑ http://eseade.edu.ar/institucional/institucional/consejo-consultivo.html Arxivat 2015-02-28 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.eseade.edu.ar/riim/revista-riim/presentacion.html
* ↑ http://www.procesosdemercado.com/consejo-cientifico/ Arxivat 2015-01-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.laissezfaire.ufm.edu/index.php?title=ConsejoEditorial
* ↑ http://www.atlas.org.ar/index.php?m=seccion&s=5 Arxivat 2016-01-11 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.isapanama.org/isapanama/consejo.html Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ http://clubdelalibertad.com/quienes-somos/consejo-internacional/
* ↑ http://www.fundacionhispanobritanica.org/government Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Carlos Rodríguez Braun - Premio Juan de Mariana 2013» (en castellà). Institut Juan de Mariana, 24-05-2013. [Consulta: 2 març 2023].
* ↑ http://www.libertaddigital.com/economia/rallo-y-rodriguez-braun-premio-libre-empresa-2010-por-una-crisis-y-cinco-errores-1276407744/
* ↑ http://www.ellibrepensador.com/2009/03/04/cadiz-2009-premios-1812-libertad-%C2%AD-libertad-de-expresion-2009-y-hayek-2008/ Arxivat 2014-03-13 a Wayback Machine.
# Carlos Robles Piquer

Carlos Robles Piquer (Madrid, 13 d'octubre de 1925 - Madrid, 8 de febrer de 2018) va ser un polític i diplomàtic espanyol.
Doctor en dret i llicenciat en filosofia i lletres, i en ciències polítiques i econòmiques, es va incorporar a la carrera diplomàtica. La seva trajectòria en aquest terreny ha inclòs els càrrecs d'ambaixador a Líbia i Itàlia, cònsol a Nador i secretari d'ambaixada a Bogotà.
La seva carrera política en l'administració espanyola, es va desenvolupar tant en els últims anys del franquisme com durant els primers de la Transició. Entre 1962 i 1967 va ser Director General d'Informació i entre 1967 i 1969 de Cultura Popular i Espectacles. Després de la mort de Franco, va ser Ministre d'Educació i Ciència (1975-1976), en el govern de Carlos Arias Navarro.
Ja amb Adolfo Suárez al capdavant de l'Executiu, va ocupar els càrrecs de Secretari d'Estat d'Afers exteriors (1979-1981), Director General de Radiotelevisión Española (1981-1982) i president de l'Institut de Cooperació Iberoamericana (1982).
Casat amb Elisa Fraga Iribarne, germana de Manuel Fraga, dirigent d'Aliança Popular, en aquest partit va ser coordinador general, diputat a l'Assemblea de Madrid (1983-1987) i senador designat per la Comunitat Autònoma de Madrid (1983-1987). Fou elegit diputat a les eleccions al Parlament Europeu de 1987, 1989 i 1994. Amb posterioritat s'incorpora a la Fundació FAES com a patró.
És pare dels polítics José María i Elisa Robles Fraga, i del diplomàtic Carlos Robles Fraga.
El 1998 va rebre la Gran Creu de l'Orde Civil d'Alfons X el Savi. En 2006, publica un resum de la seva tesi doctoral sota l'editorial Taurus, "Memoria de cuatro Españas Arxivat 2012-01-19 a Wayback Machine.", en les quals relata la seva vida personal, política i diplomàtica, sota la Segona República, la Guerra Civil, el franquisme, i finalment la democràcia.

## Obra

* Robles Piquer, Carlos. Memoria de cuatro Españas: República, guerra, franquismo y democracia. Barcelona: Planeta, 2011. ISBN 9788408101543.

## Enllaços externs

* Fitxa del Senat Arxivat 2012-01-06 a Wayback Machine.
* Fitxa del Parlament Europeu
* Carlos Robles Piquer a El País, 28 d'abril de 1979.
# Cantó de Saint-Germain-en-Laye-Nord

El cantó de Saint-Germain-en-Laye-Nord és un antic cantó francès del departament d'Yvelines, que estava situat al districte de Saint-Germain-en-Laye. Comptava amb un municipis i part del de Saint-Germain-en-Laye.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Poissy i el cantó de Saint-Germain-en-Laye.

## Municipis

* Achères
* Saint-Germain-en-Laye (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Marty | MRP |
| 1951-1964 | Jacques Mollard | RS, després UNR |
| 1964-1967 | Jean Chastang | Divers droite |
| 1967-1976 | Jean-Paul Palewski | UDR |
| 1976-1988 | Jean Chastang | UDF |
| 1988-2001 | Jean Giamello | Divers droite, després RPR |
| 2001- | Maurice Solignac | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Sarrebourg

El cantó de Sarrebourg és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarrebourg. Té 23 municipis i el cap és Sarrebourg.

## Municipis

* Barchain
* Bébing
* Brouderdorff
* Buhl-Lorraine
* Diane-Capelle
* Harreberg (Hoerberj)
* Hartzviller (Hortwiller)
* Haut-Clocher
* Hesse
* Hommarting (Hummeding)
* Hommert
* Imling
* Kerprich-aux-Bois
* Langatte (Land)
* Niderviller
* Plaine-de-Walsch
* Réding
* Rhodes
* Sarrebourg (Sààrburi)
* Schneckenbusch (Schneggebesch)
* Troisfontaines
* Walscheid
* Xouaxange

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1962 | Ottmar Hansch | RPF, després UNR |
| 1962-1967 | Henri Karcher | UNR |
| 1967-1973 | André Vataux | Divers droite |
| 1973-1998 | Aloyse Warhouver | UDF-CDS |
| 1998-2002 | Alain Marty | RPR |
| 2002- | Jean-Pierre Spreng | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 23.155 | 23.919 | 25.757 | 26.347 | 27.073 | 27.487 | 28.114 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Sarreguemines

El cantó de Sarreguemines és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarreguemines. Compta amb el municipi de Sarreguemines.

## Municipis

* Sarreguemines (Saargemìnn)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1949-19.. | M. Klein | Divers droite |
| 19..-1967 | Joseph Massing | Divers droite |
| 1967-1973 | Etienne Hinsberger | UDR |
| 1973-1985 | Robert Pax | Centrista, després UDF-CDS |
| 1985-1992 | Georges Faivre | RPR |
| 1992-2004 | Robert Pax | Divers gauche, després divers droite |
| 2004-2011 | Jean-Marie Buchheit | UMP |
| 2011- | Jean-Claude Cunat | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 23.664 | 25.079 | 25.684 | 24.719 | 23.117 | 23.202 | 21.965 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes |||||||
# Casa del Moro

La Casa del Moro o Caseta dels Reis es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual és una barraca de vinya que imita un morabit (la tomba d'un santó musulmà venerable).

## Història i entorn

Sembla que un resident d'Alella (propietari dels terrenys on hi ha ara aquest edifici) va fer el servei militar a Àfrica a finals del segle xix i, en tornar-ne, va voler guardar el record de l'estada construint aquesta caseta per a emprar-la com a barraca de pagès. Al seu entorn hi ha unes boles granítiques de mides considerables i molt fotogèniques. En destaca un grup, mirant cap a l'est i a uns 100 metres, en el qual surten dos grans pins d'entre les escletxes.

## Descripció

Era un antic pavelló de caça on disposaven d'una cuineta per poder cuinar les peces de la cacera, una pica i, fins i tot, un petit lavabo. Malgrat que la construcció està molt malmesa pel vandalisme, encara s'hi pot veure algun d'aquests elements.
La tradició oral ha identificat aquesta caseta amb el lloc on els Reis d'Orient passaven la nit del 5 de gener. Per aquesta raó, antigament, la quitxalla hi pujava la Nit de Reis cantant i fent xerinola amb tambors, xiulets i llaunes.

## Accés

Es troba a la petita esplanada del Turó d'en Pons de Premià de Dalt, a la banda est del poble. Coordenades: x=445069 y=4595352 z=187.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 85.
* 1 2 Premià de Dalt - Natura local (català)

## Enllaços externs

* Maresmejant per Setmana Santa (català)
* Caseta dels Reis - Museu de Premià de Dalt Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Casa del Pavo

La casa de Pavo, situada al carrer Sant Nicolau n. 15 de la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià, País Valencià), és un edifici residencial d'estil modernista construït l'any 1909, que va ser projectat per l'arquitecte Vicent Pascual Pastor.
L'edifici es denomina "del paó", pels paons amb les cues desplegades que flanquegen les portes d'entrada que serveixen de mènsules de suport als balcons de la planta primera i constitueix el millor exemple del modernisme a Alcoi.

## Descripció

Des d'un punt de vista funcional, es tracta d'un edifici residencial de 5 plantes, en la posterior es troba l'estudi del pintor Ferran Cabrera. Entre l'edifici i el pavelló del darrere, hi ha un petit i recollit jardí, molt propi d'aquest tipus d'edificis burgesos.
La composició de la façana és interessant per la seua complexitat, tant de composició com d'ornamentació. Arrenca amb una planta de semisoterrani que es reflecteix en tres buits centrats, rematats per arcs de ferradura rebaixats, del gust de la composició modernista. Sobre ells i amb la mateixa distribució, el buit tripartit de l'entresòl. Dues grans portes coronades amb arcs de ferradura, flanquegen les dues plantes descrites, unificant la basa de l'edifici i iniciant la composició de la planta principal, de balcons laterals i gran mirador central, en el qual es recolza el balcó de la segona planta, flanquejat per balcons laterals. En aquesta planta, els carregadors dels buits són allindanats. A la planta tercera i superior, els balcons són de planta corba en els seus extrems, el buit central passa a ser doble i dona lloc al motiu de mosaic corb superior.
L'ornamentació de la façana es correspon amb els materials utilitzats, entre els quals cal destacar la pedra llaurada i polida, la fusta que conforma el mirador i la fusteria de finestres i balcons, la reixeria de forja, el ferro fos en els motius més destacats de l'ornamentació com els paons sobre les portes d'entrada que identifiquen l'edifici i els llangardaixos com picaportes.
També a l'interior de l'edifici podem apreciar la continuïtat d'estil i ornamentació, en el vestíbul d'entrada, a l'escala principal i en les portes d'entrada als habitatges.

## Referències

* VV.AA. (Vicente Colomer Sendra) Registro de Arquitectura del Siglo XX en la Comunidad Valenciana ISBN 84-87233-38-4

## Enllaços externs

* Modernisme a Alcoi (castellà)
# Casa del Mossèn Bel

Casa del Mossèn Bel és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta i dos pisos, amb sortida al c/ Jaume I i al de Pallerols. Format per dos cossos rectangulars perpendiculars que delimiten un angle recte, amb un ample pati de llums en el lloc on s'uneixen. Interessen la façana del carrer Jaume I (la del carrer Pallerols ha estat refeta), l'escala d'aquest tram d'edifici (a la catalana i amb ull central) i el pati interior. La façana té la base de pedra i la resta arrebossada; dues portes i finestra a la planta, balcó gran al primer pis i tres finestres al 2n, emmarcades per motllures. El pati té els murs dels dos nivells en forma de galeria d'arcades de mig punt, emmarcant o no finestres; a l'extrem superior té una barana balustrada i els murs són arrebossats. La coberta superior de l'edifici no és teulada, sinó terrat.

## Història

A una de les portes que dona al c/ de Pallerols hi ha gravada la data de 1917. El que va fer aixecar l'edifici, mossèn Bel, no era capellà malgrat portar aquest nom. Posteriorment aquest edifici ha estat dividit en dos de diferents, a mans de dos propietaris, mitjançant una paret mitgera en el pati interior a nivell de primer pis. Durant la segona guerra carlina hi va morir el marquès de Zafra a mans dels liberals manats pel general Despujals.

## Referències

* 1 2 «Casa del Mossèn Bel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Carl Friedländer

Carl Friedländer (Brieg (Brzeg), Silèsia 1847 - Meran (Merano), Tirol, 1887) fou un patòleg i microbiòleg alemany que ajudà a descobrir el bacteri causant de la pneumonia el 1882. També va descriure per primer cop els thromboangiitis obliterans. Identificà per primer cop el bacteri Klebsiella pneumoniae dels pulmons de gent que havia mort de pneumonia. Per això, sovint es refereix a la Klebsiella pneumoniae com bacteri de Friedländer o bacil de Friedländer.
El 1886 introduí l'ampolla en la medicina.

## Obres destacades

* Über die Schizomyceten bei der acuten fibrösen Pneumonie. Virchow's Arch pathol. Anat. u. Physiol., 87 (2):319-324, Feb. 4, 1882.
* Arteriitis obliterans. Zentralblatt für die medizinischen Wissenschaften, Berlin, 1876, 14.

## Referències

* ↑ Köhler, W.; Mochmann, H. «Carl Friedländer (1847-1887) and the discovery of the Pneumococcus--in memory of the centenary of his death». Zeitschrift Fur Arztliche Fortbildung, 81, 12, 1987, pàg. 615–618. ISSN: 0044-2178. PMID: 3310423.
# Casa de la Vila

«Casa de la Vila» té aquests significats:
* Casa de la vila, edifici seu del govern municipal
* Toponímia:
** Antiga Casa de la Vila (la Pobla de Claramunt)
** Antiga Casa de la Vila (Gaibiel)
** Casa de la Vila de l'Albi, edifici de l'Albi (Garrigues)
** Casa de la Vila d'Alcover, edifici del municipi d'Alcover
** Casa de la Vila d'Ademús, edifici civil a la vila d'Ademús, País Valencià
** Casa de la Vila d'Altafulla, monument del municipi d'Altafulla
** Casa de la Vila de l'Arboç (Baix Penedès)
** Casa de la Vila d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès)
** Casa de la Vila (Besalú), edifici del municipi de Besalú (Garrotxa)
** Casa de la vila de Boizenburg, seu de l'ajuntament de la ciutat de Boizenburg a l'estat de Mecklemburg-Pomerània
** Casa de la Vila de Bràfim, edifici noucentista al municipi de Bràfim (Alt Camp)
** Casa de la Vila (Cabanes), edifici del municipi de Cabanes (Alt Empordà)
** Casa de la Vila de Capellades
** Casa de la Vila de Catí, edifici datat al segle xiv a la comarca de l'Alt Maestrat
** Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental)
** Casa de la Vila d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat)
** Casa de la Vila (Foradada), a la Noguera
** Casa de la Vila d'Hostalric, edifici al raval d'Hostalric
** Ca la Vila (Llíria), edifici de Llíria (Camp de Túria)
** Casa de la Vila de Lloret de Mar, edifici del municipi de Lloret de Mar (Selva)
** Casa de la Vila de Montblanc, edifici a la plaça major de Montblanc
** Casa de la Vila de Montbrió del Camp, monument al municipi de Montbrió del Camp (Baix Camp)
** Casa de la Vila (Palamós), edifici de Palamós (Baix Empordà)
** Casa de la Vila de Pedret i Marzà, edifici del municipi de Pedret i Marzà (Alt Empordà)
** Casa de la Vila del Port de la Selva, edifici del municipi del Port de la Selva
** Casa de la Vila dels Prats de Rei, edifici dels Prats de Rei (Anoia)
** Casa de la Vila de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre)
** Casa de la vila de Rocafort de Queralt (Conca de Barberà), edifici noucentista
** Ca la Vila (Sant Martí de Provençals), seu del districte de Sant Martí (Barcelona)
** Casa de la Vila de Santa Maria del Camí, edifici de finals del segle xvii
** Casa de la Vila de la Selva del Camp, edifici al municipi de la Selva del Camp (Baix Camp)
** Casa de la Vila de Sidamon, monument del municipi de Sidamon (Pla d'Urgell)
** Casa de la Vila de Sitges, edifici de Sitges (Garraf)
** Casa de la Vila de Torà, monument al municipi de Torà (Segarra)
** Casa de la Vila (Torroella de Montgrí), edifici a la vila de Torroella de Montgrí (Baix Empordà)
** Casa de la Vila (Ulldecona), seu administrativa del municipi d'Ulldecona (Montsià)
** Casa de la Vila (Vallirana), edifici de Vallirana (Baix Llobregat)
** Casa de la Vila de Vilajuïga, edifici de Vilajuïga (Alt Empordà)
** Casa de la Vila (Vilafranca del Penedès), edifici de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès)
** Casa de la Vila de Vilafranca de Conflent, edifici històric protegit
** Casa de la Vila de Vinyols i els Arcs (Baix Camp)
** Casa de la Vila de Xerta (Baix Ebre)
# Casa de la Senyora Margarida

La casa de la Senyora Margarida és un edifici de Cambrils (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran edifici senyorívol que fa cantonada amb el carrer dels Immolats del Setge. A la façana que dona al carrer de l'Hospital, hi ha sis grans portes d'arc carpanell; a la del carrer dels Immolats, se n'obrien tres, una de les quals (la primera des de la cantonada) va estar tapiada i una altra (la segona) ha estat transformada en finestra, una quarta (la que porta el número 1 de l'esmentat carrer) és més petita que la resta, rebaixada amb llinda i amb una finestra al damunt. Té planta baixa i tres pisos més terrat. Els dos primers pisos presenten balcons (el primer és corregut, amb reixa de ferro). Al terrat, barana amb balustres de ciment. Té un cos sortint de la façana, a tall d'element amb volada.

## Història

La casa fou bastida probablement el segle xix. Porta un escut heràldic damunt una de les portes, damunt el que sembla una data, il·legible en les dues primeres xifres (1836?). Originalment, era una casa d'un sol propietari, però actualment estan repartides les seves dependències entre un magatzem-taller, una escola de dansa, una autoescola, una fonda, una botiga d'electrodomèstics (la qual ha transformat molt la part baixa que ocupa) i una casa particular. Fins fa uns anys, era coneguda com la Casa de la Senyora Margarida o per Cal Campanyà. No hem trobat notícies de quan i qui manà bastir l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Senyora Margarida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Casa de la Senyora (Alt Àneu)

La Casa de la Senyora és una obra a València d'Àneu, al municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa de planta rectangular formada per planta baixa, tres pisos i dos més de mansarda, sota coberta de pissarra a quatre vessants, com a tibuix les dues perpendiculars a l'eix Est-oest del cavall i amb canvi d'inclinació (molt forta) les paral·leles a aquest. Al costat est, en un petit carreró, es troba la façana principal de la casa, de pedra pissarrosa sense desbastar, al bell mig de la qual s'obre la portada dovellada i flanquejada per dues pilastres estriades, la de la dreta entrant sobre un basament format per dos tors i dues escòcies i la de l'esquerra, que neix d'un simple plint sobre el qual apareix un estrany element en alt relleu ovalat, possible representació d'un fruit. A la dovella central hi ha gravada la data 1575. Per sobre d'aquesta apareix un alt relleu de cap de monstre, suport d'un balcó als extrems el qual, a costat i costat, es troben dos caps més en relleu més pla. Al costat esquerre del balcó i en un bloc encastat, de forma més o menys rectangular, apareixen dos lleons rampants que sostenen un escut sota d'una arcada amb dues columnes estriades amb capitell i base. Alhora, al costat dret hi ha encastat un bloc irregular amb una data gravada: 1804. La façana nord, modificada totalment a finals de segle passat, adquirí el seu aspecte actual de tres pisos amb una divisió tripartida de balcons i totalment arrebossada.

## Referències

* ↑ «Casa de la Senyora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Catalina Sureda Fons

Catalina Sureda Fons és una advocada i política mallorquina, alcaldessa de Manacor i diputada al Parlament de les Illes Balears en la VI Legislatura.
Llicenciada en dret i militant del Partido Popular, a les eleccions municipals espanyoles de 1991 fou escollida regidora de l'ajuntament de Manacor, on fou regidora de cultura, ensenyament i normalització lingüística. De 1996 a 1999 fou batlessa de Manacor, i després de les eleccions municipals espanyoles de 1999 fou portaveu del grup municipal popular fins a 2002, i primera tinent de batle i delegada d'Urbanisme i Comunicacions fins a 2003.
Fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003. Deixà l'escó quan fou nomenada directora general de Cultura del Govern de les Illes Balears, càrrec que va ocupar fins a 2007. De 2007 a 2011 fou membre del Consell Insular de Mallorca. Fins a 2011 fou delegada de l'Àrea de Discapacitats de l'Institut Mallorquí d'Assumptes Socials (IMAS), fins que en desembre de 2011 fou nomenada directora de Cultura i Patrimoni, adscrita a la Vicepresidència de Cultura, Patrimoni i Esports del Consell de Mallorca.

## Referències

* ↑ Diputats balears de la VI Legislatura
* ↑ Catalina Sureda serà la nova directora insular de Cultura, Patrimoni i Esports Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Diari de Balears, 14 de desembre de 2011
* ↑ Catalina Sureda, nueva directora insular de Cultura y Patrimonio, Última Hora, 14 de novembre de 2011