OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hapoel Yehud FC

El Hapoel Yehud FC (hebreu: הפועל יהוד‎) fou un club de futbol israelià de la ciutat de Yehud.

## Història

El club va ser fundat el 1950. L'any 1973 guanyà la copa dels 25 Anys d'Independència de segona divisió, en derrotar el Hapoel Ramat Gan 2-0 a la final. La temporada 1981-82 es proclamà campió de la copa nacional. El club desaparegué l'any 1998.
El 2004 es creà un nou club Hapoel Monosson Yehud, però acabà expulsat de la lliga. El 2008 nasqué el Hapoel Ironi Yehud, més tard fusionat amb Bnei Yehud el 2009.

## Palmarès

* Copa israeliana de futbol:
** 1981-82

## Referències

* 1 2 Israel - List of Cup Finals RSSSF
* ↑ Hapoel Yehud Was Shut Down for a Year and a Half Gur Motola, 29 March 2005, Ynet (hebreu)
* ↑ Alon Mizrahi Coaching Hapoel Yehud: "To Re-establish the Club" Izzi Ein Dor, 15 July 2008, Ynet (hebreu)
* ↑ Yehud's Football Teams Decided – Merger Arxivat 2017-09-08 a Wayback Machine. Aviel Magnezi, 9 December 2009, MyNet (hebreu)
# Graphics Environment Manager

GEM (Graphics Environment Manager o Gestor d'entorn gràfic) és un sistema de finestres creat per Digital Research, Inc. (DRI) per al seu ús amb el S.O. CP/M-86 en microprocessadors Intel 8088 i Motorola 68000 (CP/M-68k). També va ser portat més tard per a DOS.
GEM és conegut com la interfície gràfica d'usuari (GUI) de la sèrie d'ordinadors Atari ST, i també va ser subministrat amb una sèrie d'ordinadors IBM PC compatibles de Amstrad, així com per l'IBM PC estàndard. És el nucli d'un petit nombre de programes de DOS, sent el més notable Ventura Publisher. Va ser portat a una sèrie d'altres ordinadors que anteriorment no tenien interfícies gràfiques, però mai va guanyar popularitat en aquestes plataformes. DRI també va produir FlexGem per al seu sistema operatiu de temps real FlexOS.

## Referències

* ↑ Selby Bateman. «GEM: A New Look For IBM And Atari» (en anglès). Compute!, 01-05-1985. [Consulta: 16 febrer 2010]. «What looks and acts like an Apple Macintosh, runs on IBM and Atari ST computers, and may help alter the face of computing? The answer is an operating system interface called GEM, the Graphics Environment Manager, which Digital Research hopes will foster a new standard for the way we work with computers.»

## Vegeu també

* Metàfora de l'escriptori

## Enllaços externs

* GEM - una excel·lent pàgina amb la història, documentació i enllaços a diversos projectes GEM de codi obert(anglès)
* Lo que el IBM PC y el MS DOS dejaron en el camino(castellà)
# Gratidi

Gratidi (en llatí Gratidius) era el nom d'una família romana d'Arpinium de la qual alguns dels seus membres van arribar a una certa notorietat al segle i aC.
Els més destacats eren:
* Marc Gratidi, magistrat romà.
* Marc Mari Gratidià, pretor romà.
* Marc Gratidi, llegat romà.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gratidius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 febrer 2021].
# Guiu I de Lusignan

* No confondre amb Guiu de Lusignan, rei de Jerusalem
Guiu (o Guy) de Lusignan, Guiu de La Marche o Guiu d'Angulema, (1260/1265-1308), fou un noble francès, fill d'Hug XII de Lusignan que va rebre les senyories de Couhé i de Peyrat (vers 1282).
A la mort del seu germà Hug XIII de Lusignan l'1 de novembre de 1303 va heretar la senyoria de Lusignan i els comtats de la Marca i d'Angulema, i el vescomtat de Porhoët.
Guiu no es va casar i va morir solter i sense fills el 1308, extingint-se la branca mascle principal de la família Lusignan. La successió va recaure en les seves germanes, Iolanda de Lusignan (comtat de la Marca, i senyoria de Lusignan, sent a més a més vescomtessa de Prohoët i senyora de Fougères per herència materna), Joana de Lusignan i la monja Isabel (comtat d'Angulema)

## Bibliografia

* Yvonig Gicquel, Alain IX de Rohan, 1382-1462, Éditions Jean Picollec, 1986

## Enllaços externs

* Guiu I de Lusignan a geneanet.org
# Hem

Hem és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 18.248 habitants. Limita al nord-oest amb Croix, al nord amb Roubaix, al nord-est amb Lannoy i Lys-lez-Lannoy, a l'oest amb Villeneuve-d'Ascq, a l'est amb Toufflers, al sud amb Forest-sur-Marque i al sud-est amb Sailly-lez-Lannoy.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 590 | 1 539 | 1 614 | 1 732 | 1 986 | 2 070 | 2 107 | 2 209 | 2 289 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 2 390 | 2 516 | 2 688 | 2 814 | 3 061 | 3 320 | 3 712 | 4 185 | 4 312 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 4 700 | 4 821 | 4 876 | 4 822 | 5 244 | 5 895 | 6 733 | 6 105 | 9 059 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 13 687 | 16 742 | 23 183 | 21 933 | 20 200 | 19 675 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1944-1945 | Pierre Duchatelet | |
| 1945-1947 | Louis Jourdin | |
| 1947-1983 | Jean Leplat | |
| 1977-1983 | Jean-Claude Provo | PS |
| 1983-1998 | Marie-Marguerite Massart | UDF |
| 1998- | Francis Vercamer | NC |

## Agermanaments

* Mossley
* Aljustrel
* Wiehl

## Referències

Viccionari
# Halberstädter Flugzeugwerke

Halberstädter Flugzeugwerke o Halberstadt era un fabricant d'aeronaus alemany que va ser format el 9 d'abril de 1912 sota el nom de Deutsche Bristol Werke Flugzeug-Gesellschaft mbH a Halberstadt, Província de Saxònia.

## Història

L'aliança d'empreses britànico-alemanya inicialment produïa avions segons el sistema de Bristol Aeroplane Company com el Bristol Boxkite i el Bristol Prier, però aviat va començar els seus dissenys propis. El setembre de 1913 l'empresa va ser rebatejada com a Halberstädter Flugzeugwerke GmbH. Els dissenyadors en cap eren Hans Burkhardt, qui més tard marxaria a Gothaer Waggonfabrik, i el director tècnic i enginyer en cap era Karl Theiss.
L'empresa va construir més de 1.700 avions de reconeixement (tipus C) i 85 avions de caça (tipus D), que van servir a la Luftstreitkräfte (Força de l'aire alemanya) durant Primera Guerra Mundial. Quan la producció d'aeronaus alemanyes va ser prohibida segons el Tractat de Versailles de 191, l'empresa va canviar el nom a Berlín-Halberstädter Industriewerke AG dedicant-se a la producció de màquines agrícoles i a la reparació de cotxes de ferrocarril. El 1926 es va iniciar el procediment de suspensió de pagaments i les instal·lacions de Halberstadt van ser utilitzades per Junkers a partir de 1935.

## Aeronaus

Va construir sota llicència un avió d'observació biplaça, el Halberstadt A.II, i també avions escorta, d'atac a terra i caces:

### Halberstadt tipus B

Els avions de tipus B eren biplaces de reconeixement sense armes construïts en 1914/15. El biplanes estaven equipats inicialment amb motors rotatius Oberursel-Gnome i més tard (amb els models B.II i B.III) amb el motor Mercedes de sis-cilindres.
* Halberstadt B.I
* Halberstadt B.II
* Halberstadt B.III

### Halberstadt tipus C

* Halberstadt C.I
* Halberstadt C.III
* Halberstadt C.V
* Halberstadt C.VII
* Halberstadt C.VIII
* Halberstadt C.IX
* Halberstadt CL.II
* Halberstadt CL.IV
* Halberstadt CLS

### Halberstadt tipus D

* Halberstadt D.I
* Halberstadt D.II
* Halberstadt D.III
* Halberstadt D.IV
* Halberstadt D.V
* Halberstadt G.I

## Referències

* ↑ Rössler, Eberhard. Die deutschen U-Kreuzer und Transport-U-Boote (en alemany), 2003, p. 169–172. ISBN 3-7637-6246-9 [Consulta: 28 febrer 2019].
# Hidarnes (company d'Alexandre)

Hidarnes, fill del sàtrapa de Cilícia Mazeu i possible descendent de Hidarnes III, fou un militar persa. Seria el mateix personatge que Curti Ruf anomena Idarnes i diu que era comandant de Darios III i havia estat derrotat pel general Balacros el 332 aC. Va ser comandant de la flota persa sota els sàtrapes Farnabazos i Autodradates en el regant de Darios III; després de la derrota persa davant d'Alexandre la flota fou dissolta i Hidarnes es va reunir amb el seu pare el sàtrapa Mazeu i va participar (com Mazeu, que manava als sirians) a la batalla de Gaugamela (331 aC). Després de la batalla es va sotmetre a Alexandre que marxava cap a Babilònia. Segurament llavors Hidarnes i el seu germà Artíboles van esdevenir companys d'Alexandre i es van enrolar a la cavalleria macedònia el 324 aC. No se sap quan va morir.
Es coneixen algunes monedes satrapials d'Anatòlia amb llegenda aramea, on s'esmenta el nom Wdrn (antic persa, Vidṛna) que podrien tenir alguna relació amb aquest personatge.

## Referències

* Rüdiger Schmitt, article Hydarnes a l'Enciclopèdia Irànica.
* P. Schoch i H. Berve, “Hydarnes,” a Pauly-Wissowa, suppl. IV, cols. 767-769.
# Hidarnes II

Hidarnes (persa antic: Vidarna; grec antic: Ὑδάρνης) va ser un noble persa, comandant del regimantic persa Vidarnat dels Immortals durant l'expedició del rei aquemènida Xerxes I a Grècia en el 480 aC.

## Context històric

Hidarnes era fill d'un altre Hidarnes I, un dels set conspiradors que van assassinar al mag usurpador Gaumata,facilitant així l'accés de Darius I al tron persa en el 522 aC. Hidarnes pare es va convertir en un home influent, ja que tenia el comandament de la guàrdia real: era el seu cap o hazarapatish, l'oficial més important de la cort. Per les tauletes trobades a Persèpolis se sap que el 499 aC encara era sàtrapa de Mèdia. Aquesta satrapía era de les més importants, i només les de Bactriana, Susa i Babilònia podien equiparar-se-li.
La influència del vell Hidarnes va permetre als seus fills l'accés a càrrecs també importants. L'historiador grec Heròdoto d'Halicarnàs explica que en el 480 aC, el seu fill Sisamnes era sàtrapa d'Ària, i el jove Hidarnes, estava al comandament de les tropes de tota la costa asiàtica. És possible que Hidarnes ja estigués a l'oest amb anterioritat, ja que Heródoto diu que havia servit a Tràcia el 499 aC.

## El seu rol en les Guerres Mèdiques

Durant la Segona Guerra Mèdica amb l'expedició del rei Xerxes I a Grècia continental, el jove Hidarnes comandava als Immortals, els quals eren, segons Heròdoto, un cos d'elit de l'exèrcit aquemènida. Durant la batalla de les Termòpiles (480 aC), Hidarnes i els seus homes van trobar una ruta alternativa al pas assenyalada per Efialtes de Tesalia. Van marxar de nit, sorprenent a la rereguarda grega i aconseguint d'aquesta forma la victòria.
Els Immortals seguirien a Grècia durant l'any següent quan Mardoni va ser designat comandant en cap de les forces perses després de la derrota naval a la batalla de Salamina. Hidarnes, no obstant això, va tornar a Àsia amb el seu rei, ja que hi havia rumors d'una possible nova revolta a Babilònia. Hidarnes va ser l'encarregat de dirigir a l'exèrcit de tornada a casa a través del Helespont fins a l'Àsia Menor. Els Immortals serien finalment derrotats en la batalla de Platea, l'any 479 aC.
Al darrer quart del segle v aC, dos descendents de Hidarnes serien personatges influents a l'Imperi aquemènida: Tissafernes es convertiria en sàtrapa de Lídia i Cària i un altre Hidarnes III que podria ser fill o net, s el sogre del rei Artajerjes II. Tots dos eren probablement nets del Hidarnes d'aquest article. La família perdria el favor del rei en el 395 aC, quan les forces de Tissafernes van perdre una batalla per segona vegada en l'Àsia Menor prop de Sardes, contra el rei d'Esparta Agesilau II.

## Referències

* 1 2 Heródoto, Historia VII.135.1
* 1 2 Heródoto, op. cit.
* 1 2 3 4 Heródoto, op. cit.
* ↑ Junge, P. J. «Hazarapatish Zur Stellung des Chiliarchen der königlichen Leibwache im Achämenidenstaat» (en alemany). Klio, 33, 1940, pàg. 13 y sigs.
# Hieda no Are

Hieda no Are (稗田 阿礼, ss. VII-VIII) va ser un cortesà, el qual es desconeix si era home o dona, que és considerat la font d'informació oral del Kojiki, la primera crònica escrita del Japó patrocinada pels emperadors Tenmu i Genmei.

## Biografia

Hom creu que va viure entre la segona meitat del segle VII i la primera meitat del VIII. Segons el prefaci del Kojiki era un toneri (assistent) de la cort imperial, un funcionari de rang baix, al servei personal de l'emperador Tenmu (673-686). El monarca, amoïnat per la confusió existent entre les diverses genealogies de la família i la pèrdua de les llegendes antigues, hauria ordenat Hieda no Are recitar tot el que sabia al respecte per poder deixar-ho escrit per a la posteritat. Aquesta figura misteriosa hauria après els registres històrics antics, per tant, és considerada la font oral dels «registres imperials» (genealogies imperials) i de les «paraules antigues» (llegendes i mites), i que n'asseguraria l'autenticitat.
L'emperador va morir abans de veure l'obra acabada, però la successora, Genmei, d'acord amb el desig del difunt, va ordenar Ō no Yasumaro escoltar recitar les històries de Hieda no Are i deixar-les totes per escrit. El resultat vas ser el Kojiki, una crònica de tres capítols, acabada el 712. Aquesta crònica, la més antiga que existeix al Japó, destaca pel fet de contenir nombrosos poemes, un fet que denota que el seu format era originalment es tractava d'una narració oral.

### Home o dona

Els estudiosos no es posen d'acord en si era un home o una dona. Hom ha afirmat que pertanyia al clan Sarume-no-kimi, el qual, segons la llegenda, descendia de la deessa Ama-no-Uzume, i que tradicionalment havien proporcionat assistents femenines a la cort imperial, una de les quals hauria estat Hieda no Are. No obstant això, altres han afirmat el fet que tingués el càrrec de toneri significaria que era un home, però tampoc és una cosa que es pugui afirmar amb seguretat. En qualsevol cas, el fet que, malgrat ocupar un càrrec de baix rang, li fos assignat una tasca de tanta dificultat i importància com era memoritzar i recitar les genealogies de la família imperial i les llegendes antigues indica que devia ser una persona de notable intel·ligència i capacitat d'aprenentatge, amb un poder extraordinari de memorització, a més de comptar amb la confiança de l'emperador Tenmu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Hisamatsu, Sen'ichi. Biographical Dictionary of Japanese Literature (en anglès). Nova York: Kondasha International, 1977, p. 15-16. ISBN 0-87011-253-8.
* 1 2 Frédéric, Louis. Japan Encyclopedia. Cambridge i Londres: Harvard University Press, 2002, p. 308.
* 1 2 3 Shirane, Haruo; Suzuki, Tom; Lure, David (eds.). The Cambridge History of Japanese Literature (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2006, p. 27.
* ↑ Cranston, Edwin A. A Waka Anthology. Stanford: Stanford University Press, 1993, p. 3.
# Hielscherita

La hielscherita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'ettringita. Rep el nom en honor al col·leccionista de minerals alemany Klaus Hielscher (n. 1957).

## Característiques

La hielscherita és un sulfat de fórmula química Ca₃Si(SO₄)(SO₃)(OH)₆·11H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2 i 2,5. Forma una sèrie de solució sòlida natural contínua des de l'endmember thaumasita fins a una composició amb almenys un 77% mol. de hielscherita. En aquesta sèrie, la relació SO₃:CO₃ és variable, mentre que el contingut de SO₄ es manté constant.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hielscherita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans; amb NO₃, CO₃, B(OH)₄, SiO₄ o IO₃» juntament amb els següents minerals: darapskita, clinoungemachita, humberstonita, ungemachita, bentorita, charlesita, ettringita, jouravskita, sturmanita, thaumasita, carraraïta, buriatita, rapidcreekita, korkinoïta, tatarskita, nakauriïta, chessexita, carlosruizita, fuenzalidaïta i txeliabinskita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 4093/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Graulay, situada a la localitat de Hillesheim, dins el districte de Vulkaneifel (Renània-Palatinat, Alemanya), on es troba associada a phil·lipsita-K, guix i cabazita-Ca. Aquesta pedrera alemanya és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral. La hielscherita és molt rara, sent la thaumasita molt més comuna que aquesta.

## Referències

* ↑ «Hielscherite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 novembre 2021].
# Defensa hongaresa

La defensa hongaresa és una obertura d'escacs caracteritzada pels moviments:
    1.e4 e5
    2.Cf3 Cc6
    3.Ac4 Ae7

## Introducció

La defensa hongaresa és en realitat una línia secundària dins l'obertura italiana, triada habitualment quan es vol contestar amb una rèplica tranquil·la a l'agressiva 3.Ac4. L'obertura és poques vegades vista en els escacs actuals.
La variant pren el seu nom d'una partida d'escacs per correspondència entre París i Pest jugada el 1843–45, tot i que fou analitzada anteriorment per Cozio ja al segle xviii. Ha estat jugada ocasionalment per alguns GMs amb estils fortament posicionals o defensius, com ara Reshevsky, Hort, i els exCampions del món Petrossian i Smislov.
Amb el moviment 3...Ae7, les negres eviten la complexitat del giuoco piano (3...Ac5), del gambit Evans (3...Ac5 4.b4), i de la defensa dels dos cavalls (3...Cf6). Les blanques tenen avantatge d'espai i un desenvolupament més lliure, de manera que les negres han d'estar preparades per defensar una posició constreta.

## 4. d4 exd4

La millor jugada blanca és 4.d4, quan 4...exd4 5.Cxd4 transposaria en una variant de l'obertura escocesa que dona a les blanques avantatge d'espai. Més feble és 5.c3, esperant 5...dxc3?! 6.Dd5!, després de la qual les negres varen rendir-se a Midjord–Scharf, Olimpíada de Niça 1974 (tot i que les negres podrien respondre 6...Ch6 7.Axh6 0-0 quan 8.Ac1?! Cb4 9.Dd1 c2 recupera la peça, de manera que les blanques haurien de jugar 8.Axg7 Rxg7 9.Cxc3 amb avantatge.) Malgrat tot, 5...Ca5!, recomanada per Txigorin, força les blanques a donar la parella d'alfils amb 6.Dxd4 o sacrificar un peó.

## 4. d4 d6

Alternativament, les negres poden triar mantenir el centre amb 4...d6, quan les blanques poden escollir entre diferents plans, qualsevol dels quals hauria de ser suficient per assegurar-los un petit avantatge. Les blanques poden simplificar cap a un mig joc sense dames una mica millor amb 5.dxe5 dxe5 (5...Cxe5? 6.Cxe5 dxe5 7.Dh5! i l'atac doble a e5 i f7 guanya un peó) 6.Dxd8+ (6.Ad5!? també és possible) Axd8 7.Cc3 Cf6. Les blanques també poden tancar el centre amb 5.d5 Cb8, seguit per Ad3 i de l'expansió al flanc de dama amb c4, resultant en posicions semblants a les de la defensa índia antiga. Finalment, amb 5.Cc3 les blanques poden mantenir la tensió en el centre i obtenir un actiu joc de peces.
Harding i Botterill, al seu llibre de 1977 sobre l'obertura italiana conclouen que, "la defensa hongaresa pot jugar-se només per aspirar a taules. Les blanques haurien de tenir avantatge en la majoria de línies."

## Notes i referències

* ↑ T. D. Harding i G. S. Botterill, The Italian Game, Batsford, 1977, p. 130. ISBN 0-7134-3261-6
* ↑ Harding & Botterill, p. 130.
* ↑ Harding & Botterill, pp. 130-31.
* ↑ Harding & Botterill, p. 134.

## Bibliografia

* Hooper, David i Kenneth Whyld. The Oxford Companion to Chess. Oxford University, 1996. ISBN 0-19-280049-3.
* De Firmian, Nick. Modern Chess Openings: MCO-14. Random House Puzzles & Games, 1999. ISBN 0-8129-3084-3.
# Badabujurg

Badabujurg fou un estat tributari de l'Índia, al Rajasthan. Era un jagir de Jaipur i estava governat per la branca Kalyanot dels Kachhwaha. La capital era Badabujurg.

## Referències

* Genealogia per H. Soszynski
# Liana Salazar

Liana Milena Salazar Vergara (16 de setembre de 1992) és una jugadora de futbol colombiana, la seva posició és migcampista. Va ser part de la Selecció de Futbol Femenina de Colòmbia al campionat femení de futbol als Jocs Olímpics de Londres 2012. A nivell de clubs va jugar en la Universitat de Kansas als Estats Units.

## Referències

* ↑ «seva-ruta-cap a-els-olimpicos&catid=61:seleccion-majors&Itemid=112 Selecció Femenina emprèn la seva ruta cap als Olímpics» (en castellà). colfutbol.org. [Consulta: 6 juliol 2012].
# Alfons III del Congo

Afonso III Mvemba a Nimi va ser governant del regne del Congo durant la Guerra Civil del Congo. Va ser manikongo de 1673 a 1674. Pertanyia al kanda Kimpanzu, dominava el marquesat de Nkondo i era un dels fills de Dona Suzana de Nóbrega de Lovota filla del rei Àlvar II del Congo, germana del rei Àlvar III del Congo qui esdevinguñé la matriarca del Kanda.
Va ocupar el tro a la mort de Rafael I del Congo. La seva esposa es deia Dona Monica. El seu regnat va ser breu i no es coneix amb precisió la data de sa mort.

## Referències

* ↑ (anglès) John K. Thornton « The Kingdom of Kongo, ca. 1390-1678. The Development of an African Social Formation ». dans : Cahiers d'études africaines. Vol. 22 N°87-88, systèmes étatiques africains. p. 325-342.
# Hiempsal

Hiempsal és el nom dels següents personatges:
Nom de dos reis de Numídia:
* Hiempsal I 118 aC-112 aC
* Hiempsal II 88 aC a 84 aC, i 82 aC a 60 aC
# Dendropsophus bifurcus

Dendropsophus bifurcus és una espècie de granota que viu a Bolívia, el Brasil, Colòmbia, Equador i el Perú.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Azevedo-Ramos, C., Angulo, A., Castro, F. & Rueda, J.V. 2004. Dendropsophus bifurcus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Dendropsophus bokermanni

Dendropsophus bokermanni és una espècie de granota que viu al Brasil, Colòmbia, l'Equador, Perú i, possiblement també, a Bolívia.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Castro, F., Rueda, J.V., Bolívar, W., Hoogmoed, M., Angulo, A., Monteza, J.I. & Azevedo-Ramos, C. 2004. Dendropsophus bokermanni. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Crenidium

Crenidium és un gènere de plantes de flors pertanyent a la subfamilia Nicotianoideae, inclosa en la família de les solanàcies (Solanaceae). Comprèn una espècie àmpliament acceptada, Crenidium spinescens, nativa d'Austràlia. Alguns autors també inclouen l'espècie Crenidium subspinescens, malgrat que el seu estatus roman irresolt.

## Referències

* ↑ «International Plant Names Index». [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «Crenidium — The Plant List». [Consulta: 31 desembre 2019].
# Arturo Pavón Jiménez

Arturo Pavón Jiménez (El Viso del Alcor, 3 de març de 1974) és un exfutbolista andalús, que jugava com a defensa.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Sevilla FC, tot passant pels diferents equips fins a debutar en primera divisió en la 95/96, jugant dos partits. A l'any següent hi jugaria altres dos. En aquest període, també va marxar cedit a l'Elx CF.
La temporada 98/99 juga a la Segona Divisió amb el CD Badajoz, tot i que amb prou feines compta. Després d'uns anys en Segona B amb el Granada, retorna a la categoria d'argent a les files del Polideportivo Ejido. L'andalús serà titular en estos tres anys en Segona, tot i que la seua aportació serà de més a menys.
Al final de la temporada 03/04 deixa Ejido. Posteriorment militarà en equips de la Segona B, com l'Algesires o el Linares.
# Amphilius jacksonii

Amphilius jacksonii és una espècie de peix de la família dels amfílids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 15 cm de llargària total.
* Nombre de vèrtebres: 31-33.

## Alimentació

Menja insectes aquàtics bentònics.

## Hàbitat

Viu en aigües ben oxigenades.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: Uganda i República Democràtica del Congo, incloent-hi el llac Edward.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Seegers, L. 1996. The fishes of the Lake Rukwa drainage. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 278:1-407.
* ↑ Walsh, S.J., L.J. Chapman, A.E. Rosenberger i C.A. Chapman 2000. Redescription of Amphilius jacksonii (Siluriformes: Amphiliidae) with habitat and life-history notes. Ichthyol. Explor. Freshwat. 11(2):163-174.
* ↑ Skelton, P.H. 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.