OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# París-Manhattan

París-Manhattan (títol original en francès: Paris-Manhattan) és una pel·lícula francesa de 2012 dirigida i escrita per Sophie Lellouche. Es va estrenar al Festival de Cinema Francès, a Austràlia. Ha estat doblada al català.

## Argument

Alice Ovitz és una farmacèutica jueva que de molt jove coneix i queda enamorada de les pel·lícules de Woody Allen. Quan es fa gran, voldria tenir parella però l'únic home que ha pogut estimar li pren la seva pròpia germana gran. Alice té un gran pòster de Woody Allen, amb qui manté llargues converses nocturnes en les que ell li repeteix frases que treu dels diàlegs dels seus films.
Passen deu anys. Alice s'ha fet càrrec de la farmàcia dels seus pares quan aquests s'han jubilat, la seva germana segueix casada amb l'home que li va robar, i el pòster segueix penjat sobre el seu llit. Alice ja ha fet els trenta i segueix soltera, i la seva família fa mans i mànigues per presentar-li homes solters. Alice passa una temporada molt dolenta en què no es decideix entre dos pretendents, Vincent i Victor, fins que, gairebé per accident, però amb una mica d'ajuda de Victor, Alice finalment es troba amb Woody Allen als carrers de París. Aquest cop, el Woody Allen de veritat, no la veu del pòster, li dona un consell personal, que coincideix exactament amb allò que Alice ja tenia pensat fer.

## Repartiment

* Alice Taglioni és Alice Ovitz
* Patrick Bruel és Victor
* Marine Delterme és Hélène, germana d'Alice
* Louis-Do de Lencquesaing és Pierre, marit d'Hélène
* Marie-Christine Adam és Nicole Ovitz, mare d'Alice
* Michel Aumont és Isaac Ovitz, pare d'Alice
* Margaux Châtelier és Laura, filla d'Hélène
* Yannick Soulier és Vincent
* Woody Allen fent un cameo

## Crítiques

D'opinions que s'han publicat sobre Paris-Manhattan n'hi ha per a tots els gustos. Boyd van Hoeij, a la revista Variety, ha assenyalat les semblances d'aquesta pel·lícula amb Play It Again, Sam, del propi Woody Allen (1972), i afirma que "Aquesta "revisió amb trampa" podria ser un intent simpàtic i romàntic, però més aviat és buida, un esforç divagant que abandona per qualsevol distracció".

## Referències

* ↑ «Paris-Manhattan (2012)» (en anglès). JP' Box-Office. [Consulta: 2 abril 2012].
* ↑ «Paris-Manhattan». Official Site - Palace Films.
* ↑ «París-Manhattan». Ésadir.cat. [Consulta: 7 febrer 2022].
* ↑ van Hoeij, Boyd. «Review: Paris Manhattan». Variety, 25-07-2012. [Consulta: 10 agost 2015].
# Corrent de Moçambic

El corrent de Moçambic és un corrent marí en l'oceà Índic, normalment definida com a aigües superficials càlides que flueixen cap al Sud al llarg de la costa oriental d'Àfrica al canal de Moçambic, entre Moçambic i l'illa de Madagascar.
La definició clàssica del corrent de Moçambic és que es tracta d'un corrent de frontera occidental, constant i fort. La recerca moderna ha desafiat aquesta assumpció, i indica que més que un corrent de frontera occidental forta, hi ha sovint una sèrie de grans remolins anticiclònics al canal. L'evidència directa d'aquests remolins s'ha trobat en dades d'altimetria per satèl·lit, recerques de vaixells i registres de corrents mesurades amb amarres. Aquests mateixos registres de mesuradors de corrents, que van trigar dos anys, van fracassar a l'hora de mostrar un corrent fort i consistent al llarg de la costa de Moçambic, rebutjant àmpliament la noció d'un corrent de Moçambic constant. Malgrat això, és impossible descartar la possibilitat que el corrent de Moçambic pugui aparèixer de manera intermitent, per breus períodes. De fet, simulacions de models numèrics al canal de Moçambic mostren l'aparença d'un corrent de la costa de Moçambic, durant períodes entre els remolins.

## Remolins del canal de Moçambic

Els remolins del canal de Moçambic són remolins grans, càlids i anticiclònics que propaguen cap al sud l'aigua del canal de Moçambic. aquests remolins poden tenir diàmetres de fins a 300 km, i una velocitat de gir màxim de gairebé 1 m/s. El mecanisme causal exacte, i la ubicació de la formació de remolins encara és objecte de debat. La freqüència de l'aparició de remolins es limita a uns set a l'any en el nord fins a uns quatre per any en el sud. Una vegada que els remolins surten del canal de Moçambic, contribueixen a la variabilitat del corrent de les Agulles, incloent la generació del Pols de Natal i els Anells de les Agulles.

## Referències

* 1 2 Schouten, M., W. de Ruijter, P. van Leeuwen, and R. Ridderinkhof (2003), Eddies and variability in the Moçambic Channel. Deep-Sea Res. II,50, 1987-2003.
* 1 2 De Ruijter, W. P. M., H. Ridderinkhof, J. R. I. Lutjeharms, M. Schouten, and C. Veth (2002), Observations of flow in the Moçambic Channel, Geophys. Cap de bestiar. Lett., 29, 1401-1403
* ↑ Ridderingkhof, H., and W. de Ruijter (2003), Moored current observations in the Moçambic Channel, Deep-Sea Res. II, 50, 1933-1955.
* ↑ Schouten, M., W. de Ruijter, P. van Leeuwen, and H. Dijkstra (2002), An oceanic teleconnection between the equatorial and southern Indian Ocean, Geophys. Res. Lett., 29, 1812, doi: 10.1029/2001GL014542.

## Vegeu també

* Corrent marí
* Oceà Índic
* Moçambic
* Madagascar

## Enllaços externs

* New Concepts on the Flow in the Mozambique Channel
* Mozambique Channel Drogue Study Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* Delagoa Bay Drifter Study Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine.
* Satellite Observations of the Agulhas Current System
# Bergedorf (desambiguació)

«Bergedorf» té aquests significats:
* Bergedorf: l'antiga ciutat i actual barri d'Hamburg
* Bergedorf, un dels 7 districtes d'Hamburg
* Bergedorf un poble a prop de Ganderkesee a la Baixa Saxònia
* Bergedorf: un poble a prop de Worpswede a la Baixa Saxònia
# Umbrina roncador

Umbrina roncador és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 56 cm de longitud total i 2.490 g de pes.

## Alimentació

Menja peixos, crustacis, cucs marins i bivalves.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu fins als 45 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: des de Point Conception (Califòrnia, els Estats Units) fins al Golf de Califòrnia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Nasal uvular sonora

La consonant nasal uvular es transcriu [ɴ] en l'AFI (una ena versaleta). És un so poc freqüent en les llengües naturals.

## Característiques

* Es produeix una oclusió total en el pas de l'aire
* Com que és un so nasal, l'aire expel·lit pels pulmons surt tant per la boca com pel nas
* El punt d'articulació és uvular, cosa que significa que la llengua es retrau fins a l'úvula o campaneta
* És un so sonor perquè les cordes vocals vibren quan es produeix

## En català

El català no té aquest fonema, ni tan sols com a al·lòfon.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Muhàmmad ibn Àïxa

Muhàmmad ibn Àïxa (àrab: محمد بن عائشة, Muḥammad ibn ʿĀʾixa) (segle xi - segle xii) fou un general almoràvit, fill de Yússuf ibn Taixfín.
Conquerí Aledo i Madínat Mursiyya, d'on fou nomenat valí i que governà entre 1092 i 1115. Un grup de notables valencians, encapçalat pel cadi Ibn Jahhaf, li oferí el govern per tal de destronar a Yahya al-Qàdir el 1092, però tot i atacar Dàniyya, Xàtiba i Jazírat Xuqr no aconseguí el seu propòsit, i tampoc va aconseguir alliberar la ciutat de Balànsiya durant el setge a la capital de Rodrigo Díaz de Vivar.
Un cop la ciutat caigué en mans almoràvits, comandà les forces almoràvits que sortiren de Balànsiya el 1114 cap al Llobregat en una de les ofensives per recuperar el terreny cedit als cristians, però foren derrotades per Ramon Berenguer III i els homes dels comtats d'Urgell i Cerdanya a la Batalla de Martorell, on perdé la vista, i segurament la raó, i acabà retirat al nord d'Àfrica, a la cort d'Alí ibn Yússuf ibn Taixfín.

## Referències

* ↑ Europa Romanica Muhammad ibn 'A'isa
* ↑ «Muhàmmad ibn Àïxa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# París-Brest-París

La París-Brest-París o París-Brest i tornada és una cursa ciclista que fou creada el 1891 Pierre Giffard del Petit Journal. Es van disputar cinc edicions fins a 1931, una cada deu anys, i posteriorment es va tornar a disputar el 1948 i 1951. L'organització de la cursa passà a mans del diari Auto-Vélo el 1901, i després de la Segona Guerra Mundial a L'Équipe. La cursa fou disputada per ciclistes amateurs i professionals entre 1891 i 1931, i sols per amateurs el 1948 i 1951. El primer vencedor, el 1891, fou el francès Charles Terront. Tres altres francesos guanyaren la cursa: Maurice Garin, el vencedor del primer Tour de França, Émile Georget i Maurice Diot. També la guanyaren els belgues Louis Mottiat i Albert Hendrickx i l'australià Hubert Opperman.
La gran llargada de la cursa, 1.200 km, va fer la cursa poc atractiva entre els ciclistes i L'Équipe va renunciar a organitzar-ne una nova edició. Amb tot, els cicloturistes en perpetuaren la seva existència, disputant-se primer cada 5 anys, i a partir de 1975 cada quatre anys.

## Palmarès

Palmarès de les set edicions de la cursa :
| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1891 | Charles Terront | Pierre Jiel-Laval | Henri Coullibeuf |
| 1901 | Maurice Garin | Gaston Rivierre | Hippolyte Aucouturier |
| 1911 | Émile Georget | Octave Lapize | Ernest Paul |
| 1921 | Louis Mottiat | Eugène Christophe | Émile Masson sr |
| 1931 | Hubert Opperman | Léon Louyet | Giuseppe Pancera |
| 1948 | Albert Hendrickx | François Neuville | Mario Fazio |
| 1951 | Maurice Diot | Édouard Muller | Marcel Hendrickx |

## Filmografia

* Paris Brest Paris jusqu'au bout de la nuit Documental sobre la París-Brest-París.

## Referències

* ↑ «Paris-brest-paris - Historique». www.paris-brest-paris.org. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2013. [Consulta: 10 novembre 2013].
* Paris - Brest - Paris a sitiodeciclismo.net

## Enllaços externs

* París-Brest-París - Lloc web oficial
# Cotinga pompadour

La cotinga pompadour (Xipholena punicea) és un ocell de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes de l'est de Colòmbia, sud-oest, est i sud de Veneçuela, Guaiana, est de l'Equador, i nord del Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Cotinga pompadour». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)
# Betacisme

El betacisme és un fenomen fonètic que consistix a pronunciar la consonant v (el fonema fricatiu labiodental sonor) com a b (el fonema oclusiu bilabial sonor), cosa que provoca la pèrdua de l'oposició fonemàtica entre les dues consonants.
El betacisme és característic, però no exclusiu, de les llengües iberoromàniques i occitanoromàniques, a excepció del portuguès i el català en les varietats valenciana, balear i algueresa, o en una pronúncia acurada. Alguns han assenyalat la possibilitat d'una influència o substrat basc o ibèric en aquest sentit, ja que el fonema fricatiu labiodental sonor manca en aquest idioma. També són betacistes una part important de l'occità, els dialectes portuguesos del nord, el sard i alguns dialectes italians del sud.
Quan s'observa el fenomen del betacisme, este apareix amb un al·lòfon fricatiu bilabial sonor ([β]), mentre que és absent en llengües que distingixen entre /b/ i /v/. Tot i que en neerlandès coexistixen els tres fonemes: /b/ (escrit 'b'), /v/ ('v') i /β/ ('w').

## Betacisme en català

En part sota la influència del castellà, i la immigració occitana dels segles xvi i xvii, en català el betacisme ha anat creixent. Actualment, subsistix la distinció entre /b/ i /v/ en alguns parlars valencians, a les Balears i al Camp de Tarragona. No obstant això, sembla que la distinció entre v i b va ser general arreu del País Valencià fins a principis del segle xix.

## Referències

* ↑ «betacisme», Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua
* ↑ Llach, Lluís. «Vinyes verdes vora el mar». YouTube. [Consulta: 20 febrer 2024].
* 1 2 Moran, Josep. Treballs de lingüística històrica catalana. L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 39. ISBN 8478265686.

## Enllaços externs

* Origen i vitalitat del betacisme
* Petit Atles Lingüístic del Domini Català
# Umbrá

Els Umbrá són un poble amerindi que habita en els municipis de Riosucio, departament de Caldas (Resguard d'Escopetera-Pirza) i Quinchía (corriols Sardiner i Mápura), departament de Risaralda, a Colòmbia.

## Història

Antigament els Umbrá poblaven un territori molt més ampli que pelgava els actuals municipi de Belén de Umbría (Risaralda) i Anserma (Caldas). Aquest territori va ser ocupat per les tropes del conqueridor Jorge Robledo en 1539. Durant els primers 40 anys de la conquesta la població indígena de la zona va ser reduïda de 40.000 a 1.000 persones, a les quals se'ls va assignar en 1597 el Resguard de Pirza i Umbrá. El 1627 els supervivents van ser traslladats pels espanyols juntament amb indígenes d'altres ètnies i llocs a la Vega de Supía, en 1627. El 1773 diverses famílies Umbrá van tornar a Pirza després de comprar unes terres de part del seu antic territori. Actualment els Umbrá es dediquen a l'agricultura. Alguns afirmen que aquest poble va ser una de les poques comunitats amb una llengua autòctona de l'eix cafeter.

## Llengua

La paraula umbrá en la seva llengua significa "de la serralada". Part de la població fins i tot parla la seva pròpia llengua, que encara no ha estat classificada, però compta ja amb un primer estudi publicat, realitzat gràcies a la cooperació de nou parlants interessats en la conservació del seu idioma natiu.

## Tãtũĩõ

Les recerques lingüístiques i culturals han permès establir que els Umbrá fins i tot usen sistemes de comunicació antics que utilitza pals i cordes amb missatges anomenats tãtũĩõ, similars als quipus quítxues; a més, representacions gràfiques dels números i també pictografies i petroglifs amb significat.

## Arqueologia

Actualment el Museu Històric i Arqueològic Elisi Bolívar de Belén de Umbría (Risaralda), conserva la col·lecció més gran de la regió Umbrá.

## Referències

* ↑ Rendón García, Guillermo y Anielka Galemur (1998) Samoga, enigma y desciframiento. Manizales: Centro Editorial Universidad de Caldas. ISBN 958-8041-04-X
* ↑ El libro que enseña una lengua indígena que se creía desaparecida; El País, Cali, 19 de marzo de 2012.
* ↑ Duque Escobar, Gonzalo (2012) "Anserma puntal del occidente por sus raíces Umbra"; La Patria, Manizales, Lunes, 1 de octubre de 2012.
* ↑ Delgado, Luz A. (2012) Resguardo Escopetera Pirza.
* ↑ Los indígenas de la provincia de Anserma y los 475 años de la fundación de la ciudad; ALBICENTENARIO.
* 1 2 3 4 Rendón, Guillermo (2011) La Lengua Umbra. Manizales: Instituto de Altos Estudios Bókotta. ISBN 978-958-57127-0-6
* ↑ «El territorio de los Ansermas de la cultura Umbra». 2012, 2012, pàg. 22. Arxivat de l'original el 2020-02-02 [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Rotavista, Martha K. (2012) "Descubren lengua indígena que se creía desaparecida; LaTarde, Pereira, 25 de marzo de 2012.
* ↑ Población Vulnerable en Colombia
# Eudòxia Comnena (filla d'Andrònic Comnè)

* Per a altres significats, vegeu «Eudòxia Comnena (desambiguació)».
Eudòxia Comnena (en grec medieval: Ευδοκία Κομνηνή, Evdokia Komniní) fou filla d'Andrònic Comnè, segon fill de l'emperador Calo-Joannes. Estava casat amb un personatge desconegut i a la mort del seu marit va viure aparellada amb el seu cosí Andrònic, que després fou l'emperador Andrònic I Comnè. Després es va casar amb Miquel Gabres.

## Referències

* ↑ Cawley, Charles. «Evdokia Komnene». Medieval lands. [Consulta: 14-I-2020].
# París-Limoges

La París-Limoges (en francès: Paris-Limoges) fou una cursa ciclista que es disputà entre 1927 i 1976. Fins a 1957 sols tingué la interrupció de la Segona Guerra Mundial, però a partir d'aquell any sols s'ha disputat una edició més, la de 1976.

## Palmarès

| Edició | 1r classificat | 2n classificat | 3r classificat |
| 1927 | Antonin Magne | Marcel Colleu | Ernest Neuhard |
| 1928 | René Gérard | Benoît Faure | Eugène Faure |
| 1929 | Antonin Magne | André Schaffner | Marcel Gobillot |
| 1930 | Julien Moineau | Ernest Neuhard | Émile Decroix |
| 1931 | Émile Joly | Léandre Ghyssels | Raymond Louviot |
| 1932 | Julien Moineau | Robert Brugere | Herbert Sieronski |
| 1933 | Julien Moineau | Robert Brugere | Robert Granier |
| 1934 | Lucien Weiss | Antoine Pellet | Léon Level |
| 1935 | Émile Decroix | Lucien Weiss | Frans Bonduel |
| 1936 | Albert Gabard | Pierre Houbrechts | Jean Bidot |
| 1937 | René Walschot | Frans Bonduel | Louis Hardiquest |
| 1938 | André Dumont | Jean Goujon | Louis Thietard |
| 1939 | Adolf Braeckeveldt | Léon Level | Theo van Oppen |
| de 1940 a 1944 no es disputa ||||
| 1945 | Eloi Tassin | Pierre Cogan | Fermo Camellini |
| 1946 | Jacques Geus | Pierre Brambilla | Raymond Louviot |
| 1947 | Roger Chupin | Ange Le Strat | René Barret |
| 1948 | Louis Caput | Jean De Gribaldy | César Marcelak |
| 1949 | Roger Pontet | Jean-Marie Goasmat | Lucien Lauk |
| 1950 | Serge Blusson | Lucien Lauk | Attilio Redolfi |
| 1951 | Georges Meunier | Louis Forlini | Galiano Pividori |
| 1952 | Nello Lauredi | Georges Decaux | Roger Creton |
| 1953 | Charles Coste | Attilio Redolfi | Jan de Valck |
| 1954 | Valentin Huot | Martin van Geneugden | Tino Sabbadini |
| 1955 | Louis Caput | Briek Schotte | Maurice Quentin |
| 1956 | Claude Le Ber | André Darrigade | Maurice Quentin |
| 1957 | Rene Privat | Robert Varnajo | Martin van Geneugden |
| de 1958 a 1975 no es disputa ||||
| 1976 | Maurice Le Guilloux | Robert Bouloux | Joël Hauvieux |
# Cotinga roja de la Guaiana

La cotinga roja de la Guaiana (Phoenicircus carnifex) és un ocell de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial de les terres baixes per l'est dels Andes al sud-est de Veneçuela, Guaiana i nord del Brasil amazònic

## Referències

* ↑ «Cotinga roja de la Guaiana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)
# Fener

Fener, Fanar o Phanar (grec Φανάρι pronunciat fa'nari) és un mahalle històric al barri de Balat, al costat del Corn d'Or, al districte de Fatih, Istanbul, zona antiga de la capital plena de cases històriques i d'esglésies gregues i sinagogues, algunes del temps dels romans d'Orient i altres del temps otomans, com la Sinagoga Ahrida. Fener és una paraula turca que vol dir "far", "llanterna", el mateix significat de la grega fanari (φανάρι).
La tradició diu que el barri de Fener (o Fanar en grec) fou concedit als grecs després de la caiguda de Constantinoble el 1453. El patriarcat va passar de Santa Sofia a l'església dels Sants Apòstols i el 1456 a l'església veïna de Pammakaristos. Quan aquesta fou transformada en la mesquita Fethiye Jamia (1586), el patriarcat es va traslladar al barri de Fanar i el 1603 es va establir definitivament a l'església de Sant Jordi on encara roman. La seu ortodoxa és coneguda com el Fanar igual que la catòlica és coneguda com el Vaticà. Al barri també s'hi van instal·lar algunes velles famílies romanes d'Orient de les poques que van restar a Constantinoble sota domini turc. Les famílies gregues que vivien a l'entorn del patriarcat foren anomenades en conjunt com a fanariotes.
Aquests fanariotes van començar a adquirir càrrecs importants, especialment hospodars o voivodes de Moldàvia i Valàquia després del 1711 i el 1716. Entre les principals famílies cal destacar als Cantacuzens, Skarlatos, Mavrokordatos, Gkikas, Karatzas, Soutsos, Khantzeres (turc Handjeri), Maurogenes, Ipsilanti (Ypsilantes o Hypsilantes) Mourouzes, Kallimakhes, Mousouros i Aristarkhes.
A partir de la meitat del segle xviii moltes famílies fanariotes van abandonar el barri i es van instal·lar a altres llocs de la capital a la vora del Bòsfor com Kurucesme, Arnavutköy i Trabya. Després de la independència grega (1821) molts van emigrar cap a Grècia.

## Bibliografia

* Eugène Rizo-Rhangabi, Le livre d'or de la noblese fanariote, par un Phanariote, Atenes 1892.
# Neuville-sur-Margival

Neuville-sur-Margival és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 110 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Neuville-sur-Margival era de 110 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 4 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 37 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. Tots els 37 habitatges eren cases. Dels 34 habitatges principals, 21 estaven ocupats pels seus propietaris i 13 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 16 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Neuville-sur-Margival el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 12 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 73 persones, 57 eren actives i 16 eren inactives. De les 57 persones actives 48 estaven ocupades (30 homes i 18 dones) i 9 estaven aturades (4 homes i 5 dones). De les 16 persones inactives 2 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de construcció.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una fusteria i 1 empresa de construcció.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Neuville-sur-Margival a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Neuville-sur-Margival a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.