OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte de Heilbronn

El districte de Heilbronn està situat al land d'Alemanya de Baden-Württemberg, situat a la Regió de Stuttgart. Es tracta d'un Districte rural alemany.

## Ciutats i municipis

* Bad Friedrichshall
* Bad Rappenau
* Bad Wimpfen
* Beilstein
* Brackenheim
* Eppingen
* Güglingen
* Gundelsheim
* Lauffen
* Löwenstein
* Möckmühl
* Neckarsulm
* Neudenau
* Neuenstadt am Kocher
* Schwaigern
* Weinsberg
* Widdern
| Ciutats | Municipis |
| Abstatt Cleebronn Eberstadt Ellhofen Erlenbach (Württemberg) Flein Gemmingen Hardthausen (Kocher) Ilsfeld Ittlingen Jagsthausen Kirchardt Langenbrettach Lehrensteinsfeld Leingarten Massenbachhausen Neckarwestheim Nordheim (Württemberg) Obersulm Oedheim Offenau Olnhausen Pfaffenhofen Roigheim Siegelsbach Talheim Untereisesheim Untergruppenbach Wüstenrot Zaberfeld |
| Abstatt Cleebronn Eberstadt Ellhofen Erlenbach (Württemberg) Flein Gemmingen Hardthausen (Kocher) Ilsfeld Ittlingen Jagsthausen Kirchardt Langenbrettach Lehrensteinsfeld Leingarten Massenbachhausen Neckarwestheim Nordheim (Württemberg) Obersulm Oedheim Offenau Olnhausen Pfaffenhofen Roigheim Siegelsbach Talheim Untereisesheim Untergruppenbach Wüstenrot Zaberfeld | Districtes administratius |
| Abstatt Cleebronn Eberstadt Ellhofen Erlenbach (Württemberg) Flein Gemmingen Hardthausen (Kocher) Ilsfeld Ittlingen Jagsthausen Kirchardt Langenbrettach Lehrensteinsfeld Leingarten Massenbachhausen Neckarwestheim Nordheim (Württemberg) Obersulm Oedheim Offenau Olnhausen Pfaffenhofen Roigheim Siegelsbach Talheim Untereisesheim Untergruppenbach Wüstenrot Zaberfeld | Bad Friedrichshall Bad Rappenau Brackenheim Eppingen Flein-Talheim Lauffen Möckmühl Neckarsulm Neuenstadt Oberes Zabergäu Obersulm Schozach-Bottwartal Schwaigern Raum Weinsberg |
# Domenico Meldolesi

Domenico Meldolesi (Castiglione di Ravenna, Emília-Romanya, 12 de gener de 1940 - Mel, 3 de gener de 1992) fou un ciclista italià que fou professional entre el 1962 i el 1967. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1965. Va morir el gener de 1992 accidentalment en caure-li al cap una acàcia que estava tallant a casa seva.

## Palmarès

* 1965
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1965. 74è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. Abandona

## Referències

* ↑ «Domenico Meldolesi, ex ciclista». El País, 06-01-1992 [Consulta: 21 abril 2013].
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa i biografia a museociclismo.it Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Dret de visita

El dret de visita, en dret internacional públic, és el dret que tenen els estats de visitar qualsevol vaixell comercial que navega a alta mar i del qual es tenen sospites fundades de què es dedica a la pirateria, al tràfic d'esclaus, a realitzar transmissions de ràdio o televisió no autoritzades, o que no disposa de nacionalitat. El dret de visita es va codificar a l'article 110 de la Convenció de les Nacions Unides sobre el Dret de la Mar de 1982. Respon a la protecció dels interessos comuns de la comunitat internacional i constitueix una limitació del dret de lliure navegació a alta mar.

## Procediment

El dret de visita s'ha d'exercir des d'un vaixell de guerra. Aquest ha d'enviar una llanxa, sota el comandament d'un oficial, a l'embarcació sospitosa. Si després d'examinar els documents persisteixen les sospites, es podrà seguir l'examen a bord del vaixell. Si finalment les sospites resulten infundades i el vaixell visitat no hagués comès cap irregularitat, l'embarcació ha de ser indemnitzada pel perjudici o dany causat.

## Vegeu també

* Dret de persecució

## Referències

* ↑ «Dret de visita». A: LLABRÉS FUSTER, Antoni; PONS, Eva. Vocabulari de dret (En línia). 2a, 2015.
* 1 2 «Articulo 110: Derecho de visita». Convención de las Naciones Unidas sobre el Derecho del Mar.
* ↑ «Dret de visita». TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Casanovas, Oriol; Rodrigo, Ángel J. Compendio de derecho internacional público (en castellà). 6a. Madrid: Tecnos, 2017, p. 363-364. ISBN 978-84-309-7235-7.
# Dunadd

Dunadd (en gaèlic escocés: Dún Add, 'fort al [riu] Add') és un castre de l'edat del ferro i de períodes posteriors a prop de Kilmartin, a Argyll and Bute, Escòcia. Es pensa que fou la capital de l'antic Regne de Dál Riata.

## Descripció

Dunadd és un penya-segat rocós que podria haver estat anteriorment una illa i ara es troba a l'interior, prop del riu Add, d'on rep el nom, una mica al nord de Lochgilphead (NR 836 936). El terreny adjacent, ara en gran part recuperat, antigament era marjalenc i conegut com el Mòine Mhòr 'Gran Molsa' en gaèlic. Això, sens dubte, augmentaria el potencial defensiu de l'indret.

## Història

Originàriament habitat en l'edat del ferro, el llogaret fou més tard la capital dels reis de Dál Riata. És conegut per les seues singulars escultures en pedra, incloent una empremta i una pica que sembla haver format part del ritual de coronació dels reis de Dál Riata. En el mateix aflorament de la roca plana hi ha un dibuix de porc senglar en l'estil picte, i una inscripció en ogam. La inscripció sembla una referència a Finn Manach i està datada de final del segle VIII o de després.
Dunadd és esmentada dues vegades en fonts més antigues. El 683 els Annals d'Ulster registren: 'El setge de Dún At i el setge de Dún Duirn' sense comentaris sobre el resultat o els participants. En la mateixa crònica l'entrada del 736 afirma: "Aengus, fill de Fergus, rei dels pictes, va devastar el territori de Dál Riata, va conquerir Dún At, va incendiar Creic i capturà dos fills de Selbach, o siga, Donngal i Feradach'.
El llogaret fou ocupat després de 736, almenys fins al segle ix. És esmentat dues vegades en fonts posteriors, suggerint que tenia alguna importància. El 1436, està registrat que "Alan, fill de John Riabhach MacLachlan de Dunadd" fou nomenat senescal de les terres de Glassary; el principal lloc de residència dels MacLachlans de Dunadd quedava a sota del fort. El juny del 1506, uns comissaris nomenats per Jaume IV, i el comte i el bisbe d'Argyll, es van reunir a Dunadd per captar rendes i resoldre disputes.
Ara és un jaciment arqueològic, sota cura d'Historic Scotland, i està obert al públic (obert tot l'any de franc).

## Excavacions

Com que Dunadd és esmentat en fonts més antigues i és fàcilment identificable, ha estat excavat diverses vegades (1904-1905, 1929, 1980) i té un dels conjunts més importants de troballes de l'inici de l'edat mitjana d'Escòcia. Les troballes van des del segle vi fins al s. VIII: n'hi ha eines, armes, molinets de grans, ceràmica importada, peces decorades i motles per a fabricar metall fi (especialment joies).

## Imatges

* Una vista del riu Add des de Dunadd
* Una vista de la regió a l'entorn de Dunadd
* Castre de Dunadd - paisatge vist des de dalt de Dunadd
* Mapa i descripció de Dunadd
* Corriol a la roca pròxim al cim
* Pujada del vessant

## Referències

* ↑ John Keay and Julia Keay, Collins Encyclopedia of Scotland, (Harper Collins, 1994) p. 255.
* 1 2 3 4 Alan Lane and Ewan Campbell, Dunadd: An early Dalriadic capital (Oxbow Books, Oxford, 2000).
* ↑ Els Annals d'Ulster.
# Dolina (Saràtov)

Dolina (en rus: Долина) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 1.459 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Ducat de Cornualla

El Ducat de Cornualla es formà el 1140 quan el territori de Cornualla fou cedit com a ducat a sir Richard de Dunstanville, fill il·legítim del rei anglès Enric I d'Anglaterra, i hi governarà com a vassall del rei amb una cort fastuosa fins a la seva mort el 1175. En fou nomenat successor Richard Fitzcourt (1175-1189), noble normand parent seu.
A aquest el va succeir Joan sense Terra (1189-1225), fill d'Enric II Plantagenet i més tard rei d'Anglaterra, qui el 1198 hi constituí un parlament propi i en fa del ducat una possessió totalment autònoma, fins i tot quan esdevingué rei. Endemés, el 1201 va crear la Court of Stanneries com a privilegi per als minaires del coure, una carta que confirmava una autonomia especial. Del 1225 al 1272 el succeïren Ricard i Enric de Cornualla, fill i net seus, qui hi governaren com a senyors gairebé independents; empraren el país com a base d'aventures territorials pel territori occità, i atacaren Bordeus en ajut del comte de Tolosa. També participaren en les croades, i fins i tot Richard intentà sense èxit coronar-se emperador dels alemanys. Amb ells, el comtat assolí la màxima esplendor econòmic i polític.
Del 1272 al 1300 hi governà Edmund, fill de Richard, qui aconseguiria que el 1295 el rei Eduard I d'Anglaterra admeti dos diputats cornuallesos al parlament anglès (aquest nombre de diputats es mantindrà inalterable fins al 1832). John of Eltham (1033-1336) fou el darrer comte, qui el 1305 aconseguí de millorar els privilegis del parlament cornuallès, però el 1333 patiren els atacs del Príncep Negre, hereu de la corona anglesa, qui finalment acabà per prendre-li les possessions.
Per la Carta del 16 de març del 1337, el país fou incorporat definitivament com a ducat de la corona britànica. El títol de Duc de Cornualla l'ostentaran els hereus de la corona anglesa fins quan adoptaren el de Príncep de Gal·les; el primer fou Edward, el Príncep Negre. Però això no l'ajudarà a recuperar la identitat còrnica, i la llengua es perdrà a poc a poc entre el francès, llengua dels normands, l'anglès, llengua de la classe mitjana, i el còrnic, llengua del poble. Tot i així, els drets garantits per a la Court of Stanneries restaren sota protecció reial, tot i que fou només formal fins a la seva abolició en el segle xix.
Pel que fa a la importància econòmica del país, el Domesday Book del 1086 ni fa cap esmena ni a Tintagel ni a l'estany, i diu que el país era poc poblat (un habitant per 160 acres), però el 1346 la vila de Fowey fou capaç d'enviar 40 vaixells per a ajudar el rei Eduard III d'Anglaterra a Calais, tot i que quan els espanyols enviaren la Invencible contra Elisabet I d'Anglaterra (el 1588) només en pogueren enviar un.
# Drew Carey

Drew Allison Carey (Cleveland, Ohio, 23 de maig de 1958) és un actor de cinema i televisió estatunidenc.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1993 | Coneheads | Passatger taxi | |
| 1995 | Freaky Friday | Stan Horner | Telefilm |
| 1999 | The Big Tease | Cameo | |
| 2000 | Geppetto | Mister Geppetto | Telefilm |
| 2005 | Robots | Crank | Veu |
| 2005 | The Aristocrats | Ell mateix | |
| 2011 | Jack & Jill | Cameo | |
# E902

La ruta europea E902 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Bailén (Espanya) i finalitza a Màlaga (Espanya). Té una longitud de 280 km. Té una orientació d'oest a est.
Viccionari
# E89

La ruta europea E89 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Gerede (Turquia) i finalitza a Ankara (Turquia). Té una longitud de 147 km. Té una orientació de nord a sud i passa per les ciutats de Gerede, Kızılcahamam, i Ankara.
# Ducat de Somma

El Ducat de Soma, és un títol nobiliari espanyol creat pel rei Ferran II d'Aragó el 12 de desembre de 1502, a favor de Ramon Folc de Cardona i Requesens, XI baró de Bellpuig, I comte de Oliveto, comte d'Alvito, (a Nàpols).
Fill d'Antonio Folch de Cardona, X baró de Bellpuig i de la seva dona Castellana de Requesens, baronessa de Linyola.
El títol va ser rehabilitat en 1893 pel rei Alfonso XII, durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena,a favor d'Alfonso Osorio de Moscoso i Osorio de Moscoso.

## Ducs de Soma

| Titular | Període |
| Creació per Ferran el Catòlic ||
| I | Ramón Folch de Cardona i Requesens | 1502-1522 |
| II | Ferran de Cardona-Anglesola i de Requesens | 1522-1571 |
| III | Lluis Folc de Cardona i Fernández de Còrdova | 1571-1574 |
| IV | Antonio Fernández de Còrdova i Cardona | 1574-1606 |
| V | Luis Fernández de Còrdova i Aragó | 1606-1642 |
| VI | Antonio Fernández de Còrdova Folch de Cardona Anglesola Aragó i Requesens | 1642-1659 |
| VII | Francisco María Fernández de Còrdova Folch de Cardona Aragó i Requesens | 1659-1688 |
| VIII | Félix María Fernández de Còrdova Cardona i Requesens | 1688-1709 |
| IX | Francisco Javier Fernández de Còrdova Cardona i Requesens | 1709-1750 |
| X | Buenaventura Francisca Fernández de Còrdova Folch de Cardona Requesens i Aragó | 1750-1768 |
| XI | Ventura Osorio de Moscoso i Fernández de Còrdova | 1768-1776 |
| XII | Vicente Joaquín Osorio de Moscoso i Guzmán | 1776-1816 |
| XIII | Vicente Isabel Osorio de Moscoso y Álvarez de Toledo | 1816-1837 |
| XIV | Vicente Pío Osorio de Moscoso i Ponce de León | 1837-1864 |
| Rehabilitació per Alfons XIII ||
| XV | Alfonso Osorio de Moscoso i Osorio de Moscoso | 1893-1901 |
| XVI | María Eulalia Osorio de Moscoso i López de Ansó | 1901-1976 |
| XVII | José María Ruiz de Bucesta i Osorio de Moscoso | 1976-actual titular |

## Referències

Elenc de Grandeses i Títols Nobiliaris Espanyols. Institut "Salazar i Castro", C.S.I.C.
# Dumontita

La dumontita és un mineral de la classe dels fosfats. Anomenada en honor d'André Dumont, geòleg belga; va fer 90.000 km a peu i a cavall per a publicar el mapa geològic de Bèlgica a escala 1:160.000; també va rebre la Medalla Wollaston l'any 1840.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dumontita pertany a «08.EC: Uranil fosfats i arsenats, amb relació UO₂:RO₄ = 3:2» juntament amb els següents minerals: françoisita-(Nd), phuralumita, upalita, françoisita-(Ce), dewindtita, kivuïta, fosfuranilita, yingjiangita, arsenuranilita, hügelita, metavanmeersscheïta, vanmeersscheïta, arsenovanmeersscheïta, althupita, mundita, phurcalita i bergenita.

## Característiques

La dumontita és un fosfat de fórmula química Pb₂(UO₂)₃(PO₄)₂(OH)₄·3H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Es forma com a mineral secundari de plom i urani. S'ha trobar associada a torbernita a la seva localitat tipus. Ha estat descrita a Austràlia, Àustria, el Congo, França, Alemanya, Itàlia, Eslovènia, Tadjikistan i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Dumontite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Dumuzi

Dumuzi, Amausshumgal, Tummuz, Tammuz (en hebreu תַּמּוּז), en àrab تمّوز, tammūz; en accadi duʾzu, dūzu; en sumeri Dumuzid (fill del tro) va ser un déu de la mitologia sumèria germà de les deesses Belili i Bilulu.
Es va casar amb Inanna, la deessa de l'amor i de la guerra, identificada amb el planeta Venus. Sembla que van confluir dues divinitats diferents en aquesta figura per això se'l representa com un pescador o un pastor. En tot cas, és el déu de la fertilitat i el creixement. Va protagonitzar una baixada a l'infern, un tema recurrent en totes les mitologies antigues, i per això coneixia de prop la mort i podia regular la vida (sembla haver influït en el mite de Demèter). Els ritus que celebraven aquests esdeveniment van tenir força acceptació popular i se centraven en la simulació d'un funeral que durava una setmana durant el solstici d'estiu. Aquesta tradició va penetrar fins i tot entre els jueus (hi ha una protesta d'Ezequiel al respecte).

## Referències

* ↑ Littleton, C. Scott (ed.). «Dumuzi». Gods, goddesses, and mythology: vol. 4. Nova York: Marshall Cavendish, 2005. [Consulta: 19 setembre 2021].

## Vegeu també

* Geshtinanna

## Enllaços externs

* Déus sumeris
# Dumuzi i Enkimdu

Dumuzi i Enkimdu era un poema mític mesopotàmic on els déus Dumuzi i Enkimdu, lluiten per l'amor de la deessa Inanna.

## Història

Inanna era una deessa molt bonica i es van enamorar d'ella dos déus, Dumuzi que era el déu de la fertilitat i el creixement, i protector dels pastors i Enkimdu que era el déu de l'agricultura. La rivalitat que es va establir entre els dos per veure qui s'emportava la deessa era molt forta. Va resultar però, que Dumuzi era agressiu mentre que Enkimdu era amable i gentil. Inanna es decantava per Enkimdu, que la tractava més bé. Aleshores, Dumuzi veient com la perdia, va començar a mostrar la seva extraordinària força. Enkimdu, tement per la seva vida, va demanar-li a Inanna que es casés amb Dumuzi i es va retirar de la disputa amistosament, celebrant el futur matrimoni amb regals diversos. Per altres poemes sabem que després de la boda, Dumuzi va morir. Podria ser que el déu agricultor Enkimdu, que sembla gelós d'ell, el matés.

## Possible relació amb Caín i Abel

Alguns teòlegs i historiadors veuen una possible relació entre el relat de Dumuzi i Enkimdu i el relat de Caín i Abel de la Bíblia. El fet que Abel era pastor i Dumuzi era el déu protector dels pastors i Caín fos agricultor i Enkimdu fos el déu de l'agricultura, i per altra banda la seva rivalitat per agradar, en un relat a la deessa Inanna, i en l'altre relat a Jehovà. Tot fa sospitar que el relat de Caín i Abel, que segurament és un recull de les lluites entre pastors i agricultors, va ser una adaptació del text original mesopotàmic per part dels escribes de la Bíblia.

## Referències

* ↑ Clayton, Matt. Mitologia sumeria. Freehold (N.J.): Refora Pub., 2020, p. 33-34.

## Bibliografia

* «Dumuzi i Enkimdu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Texts sagrats (anglès)
* Highbeam.com(anglès)
# Electrocugat

Electrocugat és un grup de música català que practica un elegant lounge electrònic, amb tocs d'ironia. En la seva música predominen els sons bossa, ritmes llatins com el mambo o el txa-txa-txa, mesclat amb bases electròniques i tot tipus d'efectes samplejats. Està format per Arturo C. Urbina (músic i DJ) i Antuan Duanel (guitarrista i escriptor) que el 1999 van crear el grup a Barcelona. L'any 2000, comencen a gravar alguns temes amb la vocalista Paula Bances i el segell So Dens edita el seu primer àlbum, Visconti con hielo i l'EP de remescles Lounge-Club Remixes.
Durant els anys 2000 Arturo simultaneja les seves sessions com a DJ con Hielo a la residència de La Paloma de Barcelona, amb la composició del seu següent àlbum que va comptar amb noves vocalistes: Rina Ota (Japó), Luciana Lis (Brasil) i Dácil López (Barcelona), així com la percussionista barcelonina, Susana Pagès. El 2006, apareix el seu segon àlbum Ladies' Coktail (Coolsound Music), un àlbum de Lounge-pop en línia amb l'estil Shibuya Key japonès. Amb referències a èpoques i estils musicals que van des dels 50 al club, o de Mancini a Dee Lite. Els textos, aquesta vegada en castellà, aglutinen els estils i dibuixen personatges certament cinematogràfics i Fellinians. Electrocugat ha editat discos al Japó, de la mà del segell Rambling Records, i han participat en diversos discos compilatoris del país nipó. Algunes de les seves cançons han estat escollides com a sintonies per programes de televisió (TV3) i han participat en diversos projectes teatrals, audiovisuals i d'internet amb marques com Custo-Barcelona.

## Referències

* ↑ «PopArb edició 2007». PopArb, 2007. [Consulta: 23 juny 2015].
# El Hadj Amadou Dia Ba

El Hadj Amadou Dia Ba (22 de setembre, 1958) és un ex atleta senegalès especialista en proves de tanques.
Guanyà una medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1988 en la prova de 400 metres tanques, amb un temps de 47.23 s. També participà en els Jocs de 1984 i 1992.

## Resultats

| Any | Competició | Seu | Resultat | Extra |
| 1978 | Jocs Panafricans | Alger, Algèria | 3r | Salt d'altura |
| 1983 | Universiada | Edmonton, Canadà | 2n | 400m tanques |
| 1983 | Campionat del Món | Hèlsinki, Finlàndia | 7è | 400m tanques |
| 1987 | Jocs Panafricans | Nairobi, Kenya | 1r | 400m tanques |
| 1988 | Jocs Olímpics | Seül, Corea del Sud | 2n | 400m tanques |
| 1989 | Jocs de la Francofonia | Casablanca, Marroc | 1r | 400m tanques |

## Enllaços externs

* (anglès) IAAF, perfil de Amadou Dia Ba
# El Güell (l'Esquirol)

El Güell és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (15 x 12 m), molt reformada. De l'original només resta l'estructura portant que es pot observar a la façana Nord. Coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta i primer pis i presenta un cos modern amb un porxo lateral adossat a la façana principal i un altre cos adossat a la façana Est, per la qual s'entra a l'habitatge a través d'unes escales d'obra que donen accés a un portal situat al primer pis. De l'entrada original de l'edifici només en resta un portal a la planta de la façana de migdia, que presenta una llinda escripturada il·legible i col·locada al revés i que segurament s'havia dut d'una altra construcció. La façana Oest presenta un cos de corts adossat a la planta i, al primer pis, quatre finestres. La façana Nord presenta igualment un cos modern adossat a la planta baixa i dues finestres al primer pis. La façana Est presenta com hem dit, un portal al primer pis i un cos de corts adossat a tot el sector nord.

## Història

Masia que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts.

## Referències

* 1 2 «El Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].