OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abaris

Abaris (segle iv aC?) (en grec antic: Ἄβαρις Ábaris) va ser un llegendari endeví, taumaturg, poeta i sacerdot d'Apol·lo del poble dels hiperboris.
Segons la llegenda, durant un període de fam i malalties, un oracle d'Apol·lo va informar que s'acabarien aquelles calamitats quan els atenesos fessin determinats sacrificis. Abaris va arribar a Grècia procedent d'una illa fèrtil de clima suau situada més enllà d'on bufa el vent del nord, el país dels hiperboris. Atenent l'oracle, Abaris va dur a terme el sacrifici i va eliminar les calamitats dels grecs. Píndar situa el personatge en temps del rei Cresos, i la Suda diu que hauria arribat a Atenes com a ambaixador dels hiperboris durant la LIII Olimpíada, és a dir entre el 568 i el 565 aC. Es creia que viatjava damunt d'una fletxa que li havia donat Apol·lo, i s'aturava per a realitzar purificacions, allunyar pestilències i desviar els vents desfavorables. La fletxa li permetia arribar a llocs inaccessibles. Jàmblic fa contemporanis Abaris i Pitàgores, i també contemporanis del tirà Falaris d'Agrigent. Segons aquest autor, Abaris exposava diverses qüestions científiques i teològiques a Pitàgores quan aquest era presoner del tirà. Falaris, preocupat per la lucidesa dels dos filòsofs, va voler matar-los, però el dia que es disposava a fer-ho, una conspiració va posar fi a la seva vida. La relació d'Abaris amb Pitàgores l'esmenta Aristòtil, i hom el considerava, de molt antic, deixeble de Pitàgores.
En la seva condició de profeta i purificador, Abaris va recórrer tota Grècia, revelant els secrets del futur i guarint malalties utilitzant fórmules màgiques. Va recopilar uns oracles que en la seva major part eren prescripcions rituals, amb els que va alliberar Esparta d'una pesta, i els espartans van aixecar-li un monument en un temple. També va purificar la ciutat de Cnossos a Creta.
A l'Eneida troben un Abaris descrit com un guerrer rútul, mort per Euríal durant una sortida nocturna.

## Referències

* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astólogos de la Antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 43-44. ISBN 8481641618.
* ↑ Jàmblic, Vida de Pitàgores, 215-217.
* ↑ Virgili. Eneida, IX, 344.
# Čoltovo

Čoltovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1291.
# Príap d'Hostafrancs

El príap d'Hostafrancs és una escultura romana d'un Príap datada als segles II-III dC que es va trobar al barri d'Hostafrancs. S'exposa a la seu de Barcelona del Museu d'Arqueologia de Catalunya.

## Descripció

L'escultura està tallada en pedra sorrenca de Montjuïc a final del segle II o principi del segle iii en tallers locals de Barcelona. No és de gran qualitat, però es conserva en un estat acceptable encara que li falta el cap. Representa a Príap que s'aixeca la túnica per mostrar un penis enorme en erecció, mentre que amb els plecs de la roba recollida porta fruits i flors com a símbols de fecundidat. L'estàtua mesura més de 2m d'alçada i té un acabat llis per la part del darrere, per la qual cosa segurament hauria anat adossada a un temple o a la porta d'entrada del jardí d'una vil·la senyorial.
Priap era un déu de la fertilitat d'origen grec, representat per un jove amb el penis erecte, que també va ser venerat pels romans. Era símbol de la fertilitat i també protector dels jardins, per la qual cosa se'l situava a les entrades d'horts i jardins.

## Història

Va ser trobada el juliol de 1848 en unes obres prop de la Creu Coberta, al barri d'Hostafrancs, que en època romana era creuat per un ramal de la via Augusta per l'actual carretera de la Bordeta. El propietari del terreny, Pau Foxart, va donar la peça a l'Ajuntament de Barcelona a través de l'Acadèmia de Bones Lletres.
Després l'escultura va arribar al Museu d'Arqueologia de Catalunya, encara que inicialment es va guardar en magatzems. La peça finalment va ser exposada l'any 1986 dins la mostra El Museu Secret i des d'aleshores forma part de l'exposició permanent.

## Referències

* ↑ Muñoz (coord), Joan. Guia del Museu d’Arqueologia de Catalunya (MAC-Barcelona). Barcelona: Museu d'Arqueologia de Catalunya, 2015, p. 153. ISBN 978-84-393-9418-1. Arxivat 2021-11-06 a Wayback Machine.
* ↑ «Carta Arqueològica de Barcelona - Príap d’Hostafrancs/1848». [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ NacióDigital. «El Príap d'Hostafrancs | NacióDigital». [Consulta: 1r abril 2021].
# Comtat de Harper

«Comtat de Harper» té aquests significats:
* Comtat de Harper (Kansas), comtat localitzat al sud de l'estat estatunidenc de Kansas.
* Comtat de Harper (Oklahoma), comtat localitzat al nord-oest de l'estat estatunidenc d'Oklahoma.
# Bad Taste Records

Bad Taste Records és una segell discogràfic radicat a la ciutat de Lund, a Suècia.
Bad Taste Records va ser una de les primeres discogràfiques a promoure l'escena hardcore punk sueca a principis de 1990, juntament amb el segell Burning Heart Records. El nom del segell és un homenatge a la pel·lícula Bad Taste de Peter Jackson.
La primera referència discogràfica fou l'EP Skate To Hell del grup de hardcore melòdic Satanic Surfers l'any 1994. Durant un parell d'anys, van treballar juntament amb la botiga de discos Love Your Records.
En l'actualitat, Bad Taste Records ha diversificat el seu catàleg obrint-se a altres gèneres musicals com el rock i el rap.

## Grups

Grups que han publicat amb el segell Bad Taste Records:
* 88 Fingers Louie
* All Systems Go!
* Astream
* Chixdiggit
* Danko Jones
* Hard-Ons
* Intensity
* Joey Cape
* Langhorns
* Last Days of April
* Looptroop
* Misconduct
* Pridebowl
* Sahara Hotnights
* Satanic Surfers
* Svenska Akademien
* Ten Foot Pole
* The Almighty Trigger Happy
* Quit Your Dayjob
* Venerea
* Within Reach

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Wideload Games

Wideload Games fou una empresa desenvolupadora de videojocs dels Estats Units situada a Chicago, Illinois.
Va ser creada el 2003 per Alexander Seropian, el fundador de Bungie i cap del videojocs de Halo: Combat Evolved, Myth, i Marathon, i altres sis other extreballdors de Bungie, després de marxar de Bungie, que eren abans a Microsoft Corporation.
Ara l'empresa estan amb els projectes de Hail to the Chimp i Stubbs The Zombie.

## Enllaços externs

* Web de Stubbs The Zombie(anglès)
* Web del grup Gamecock Media(anglès)
* Web d'Aspyr Media(anglès)
* Wideload Games a MobyGames (anglès)
# El Carrer de Peucalçó

El Carrer de Peucalçó és un petit veïnat de masies disperses del municipi de Santa Maria d'Oló a la comarca del Moianès.
Està situat a migdia de Santa Maria d'Oló, al nord-est de Sant Joan d'Oló i al nord-oest de Sant Vicenç de Vilarassau. És a l'extrem de llevant del Serrat de Mascarell, a la partió d'aigües de les rieres de Malrubí i d'Oló.
Les masies que pertanyen a aquesta parròquia són el Mas Rovira, que n'és, de fet, el centre, i les de Moretones, Puigneró, Tosselles i Torrecuguça, entre les que es conserven, senceres o en ruïnes, avui dia.

## Enllaços externs

* El Carrer de Peucalçó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El Correo de Mallorca

Sota el nom de El Correo de Mallorca han aparegut a Palma tres diaris entre l'any 1859 i el 1953.
Entre el 1859 i el 1869 sortí El Correo de Mallorca, diari d'informació general, adscrit a una ideologia liberal moderada. A la seva darrera època en va ser director Joan Lluís Oliver. Es publicava íntegrament en castellà. El segon Correo de Mallorca va sortir a Palma entre 1887 i 1888, en substitució de Las Noticias, també redactat del tot en castellà.
El tercer diari d'aquest nom s'edità entre 1910 i 1953, amb el subtítol de Periódico Católico. Continuà la trajectòria de la Gaceta de Mallorca i estava lligat al bisbat de Mallorca. Molts dels seus redactors i col·laboradors eren preveres. D'acord amb això donà molta importància als temes religiosos, combaté amb duresa el socialisme, el comunisme i la Segona República. En aquesta etapa donà suport a la Unió de les Dretes i a l'Acció Popular Agrària.
En foren directors Joan Ramis d'Ayreflor i Saura i Rafael Caldentey Cantallops. Entre els col·laboradors s'hi comptaren Jaume Puig, Sebastià Sabater, Josep Sabater, Antoni Maria Sbert i Massanet, Miquel Peñaflor, Andreu Pont Llodrà, Andreu Caselles i Caselles, Andreu Caimari Noguera, José Calvo Sotelo, Severino Aznar i Cirici Ventalló. Estava redactat en castellà. El 1952 es fusionà amb La Almudaina per originar, l'any 1953, el Diario de Mallorca.

## Referències

* ↑ «Correo de Mallorca, El». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 120-121. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* El Correo de Mallorca (1887-1888). Biblioteca Virtual de Prensa Histórica.
# El Corronco

El Corronco (o lo Corrunco) és una muntanya de 2.543,3 metres que es troba entre els municipis del Pont de Suert (antic terme de Malpàs) i Vall de Boí (antic terme de Durro), a la comarca de l'Alta Ribagorça.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC amb el nom de Lo Corronco.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ellingsøy

Ellingsøy o Ellingsøya és l'illa més septentrional del municipi d'Ålesund, al comtat de Møre og Romsdal, Noruega. Amb una superfície de 22 quilòmetres quadrats, Ellingsøy és la segona illa més gran del municipi després d'Oksenøya. L'illa està situada al nord-est de la ciutat d'Ålesund, al nord de les illes de Nørvøya i d'Oksenøya, a l'est de l'illa de Valderøya, i al sud de la península continental de Haram. Els pobles de Hoffland, Arset, i Myklebust estan ubicats al costat sud de l'illa. L'església d'Ellingsøy és l'església principal de l'illa.
Ellingsøy solia ser accessible des d'Ålesund només amb vaixell o per carretera a través del municipi de Skodje, però el submarí túnel d'Ellingsøy, construït el 1987, connecta Ellingsøy amb Ålesund (al sud). Ellingsøy té un equip de futbol, Ellingsøy IL, que juga actualment a la 5a divisió a Noruega. El seu entrenador és Dag Runa Skotte.

## Referències

* ↑ Odd Sørås. «Tunnelarbeidet må stanse» (en noruec). nrk.no, 2006. [Consulta: 17 octubre 2007].
# Elliot

Elliot és un cràter sobre la superfície del planeta nan Plutó, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 14.28 ° de latitud nord i 141.18 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 96 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el huit d'agost del 2017 i fa referència a James Elliot (1943-2011), astrònom estatunidenc descobridor de l'atmosfera de Plutó.

## Referències

* ↑ "Elliot". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Hoffman, Jascha. «New York Times obituary», 10-03-2011.
# El Juli

Julián López Escobar (Madrid, 3 d'octubre de 1982), conegut com a El Juli, és un torero espanyol. Malgrat ser discutit per una part de l'afició i de la crítica taurina, destacades faenes a Espanya i Amèrica, han fet que siga considerat un dels toreros més importants de començaments del segle xxi.

## Referències

* ↑ Cossío. Los Toros. Volum 5: Historia. Espanya: Espasa Calpe, S.A., 2007. ISBN 978-84-670-2533-0.

## Enllaços externs

* El Juli a Portal Taurino Arxivat 2007-10-21 a Wayback Machine. (castellà)
# Emilio Rodríguez Ayuso

Emilio Rodríguez Ayuso (1845-1891), va ser un arquitecte espanyol actiu a finals del segle xix, considerat com el primer impulsor d'estil neomudèjar, pel seu projecte de la desapareguda plaça de toros de Goya, construïda a Madrid el 1874 i enderrocada el 1934 al solar que ocupa actualment el Palau d'Esports de la Comunitat de Madrid. Aquest edifici va servir d'inspiració per a moltes altres places de toros posteriors. Una altra de les seves obres més conegudes són les Escoles Aguirre, de 1884, situades també a Madrid. Una altra esplèndida obra és el palauet del marquès de Núñez que data d'entre 1878 i 1880 o l'una mica posterior del duc d'Anglada, demolit el 1970.
Té dedicat un carrer en aquesta mateixa ciutat, al barri de Canillejas.

## Enllaços externs

* arteHistoria: Rodríguez Ayuso, Emilio Arxivat 2012-02-14 a Wayback Machine. (castellà)
# Eleccions legislatives búlgares de 2001

Les eleccions legislatives búlgares de 2001 se celebraren el 17 de juny de 2001 per a renovar els 240 membres de l'Assemblea Nacional de Bulgària. El vencedor fou el Moviment Nacional Simeó II i el seu cap de llista Simeon Sakskoburggotski, fou nomenat primer ministre de Bulgària en un govern de concentració nacional amb socialistes i defensors de la minoria turca.
Resultats de les eleccions de 17 de juny de 2001 per a renovar l'Assemblea Nacional de Bulgària
| Coalicions i partits | Coalicions i partits | Vots | % | Escons | +/− |
| | Moviment Nacional Simeó II (Nacionalno Dviženie Simeon Vtori) | 1.952.513 | 42,74 | 120 | nou |
| | Forces Democràtiques Unides (Obedineni demokratični sili) Unió de Forces Democràtiques (Săjuz na Demokratičnite Sili) Partit Democràtic (Demokratičeska Partija) Unió Popular Agrària Búlgara-Units (Bălgarski Zemedelski Naroden Săjuz-Obedinen) Moviment per a un Model Públic Igual (Dviženie za ravnopraven model DROM) | 830.338 | 18,18 | 51 | - |
| | Coalició per Bulgària (Koalicija za Bălgarija) Partit Socialista Búlgar (Bălgarska Socialističeska Partija) Partit dels Socialdemòcrates Búlgars (Partija Bălgarski Socialdemokrati) Moviment Polític "Socialdemòcrates" (Političesko Dviženie "Socialdemokrati") Unió Popular Agrària Búlgara Aleksander Stamboliski (Bălgarski Zemedelski Naroden Săjuz "Aleksandăr Stambolijski") Unió Civil "Roma" (Graždansko Obedinenie "Roma") Moviment per l'Humanisme Social (Dviženie za Socialen Humanizăm) Partit Verd de Bulgària (Zelena Partija na Bălgarija) Partit Comunista de Bulgària (Komunističeska Partija na Balgarija) | 783.372 | 18,18 | 51 | nou |
| | Moviment pels Drets i les Llibertats (Dviženie za Prava i Svobodi) | 340.395 | 7,45 | 21 | - |
| | Moviment del Dia de Jordi - ORIM ((Dviženie Gergiovden-VMRO-Bălgarsko Nacionalno Dviženie) Unió de Demòcrates Lliures (Săjuz na svobodnite demokrati) | 165.297 | 3,63 | - | - |
| | Altres | 340.133 | 7,43 | 0 | — |
| | Total (participació 66,77%) | 4.618.030 | 100.0 | 240 | |
| Vots nuls | Vots nuls | 49.839 | | | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 4.568.191 | | | |
| Vots registrats | Vots registrats | 6.926.252 | | | |
| Font: Centralna Izbiratelna Komisija i Arxiu Electoral d'Adam Carr |||||

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen & Philip Stöver (2010) Elections in Europe: A data handbook, p.369 ISBN 978-3-8329-5609-7
* ↑ Bulgaria: Elections held in 2001 Inter-Parliamentary Union

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions búlgares Arxivat 2012-03-17 a Wayback Machine.
# El misterio del Trinidad

El misterio del Trinidad és una coproducció hispanomexicana del director mexicà José Luis García Agraz estrenada en 2003. Va obtenir el Premi Ariel a la millor pel·lícula i fou nominada al Goya a la millor pel·lícula estrangera de parla hispana.

## Sinopsi

Juan (Eduardo Palomo), era un fill fora del matrimoni del seu pare, qui li ha heretat un vaixell que li servia per a buscar un galeón espanyol del segle xviii que el tenia obsessionat. Els hereus naturals del difunt impugnen el testament però Juan, a més de fer-los front emprèn la cerca del vaixell enfonsat.

## Repartiment

* Eduardo Palomo
* Rebecca Jones
* Guillermo Gil
* Alejandro Parodi
* Regina Blandón
* Gerardo Taracena
* Eduardo Casab
* Dagoberto Gama
* Jorge Zárate
* Miguel Couturier
* Lisa Owen

## Referències

* ↑ Actor mexicano Eduardo Palomo nominado a un premio Ariel, El Universo, 19 de febrer de 2004
* ↑ El misterio del Trinidad al webd els Premis Goya
* ↑ El misterio del Trinidad a Fotogramas

## Enllaços externs

* El misterio del Trinidad a YouTube
# Creu de terme de Vinaixa

La Creu de terme de Vinaixa és una creu de terme de Vinaixa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una creu de terme feta totalment de pedra. Està formada per una peana de perfil circular on hi figura la data de 1964. El fust és de secció octogonal, fet per tres tambors i coronat per la creu pròpiament dita. Aquesta és una creu grega inscrita en motllures còncaves, formant a l'extrem del braç, una altra creu.

## Història

Al municipi hi havia una creu datada vers 1913 que avui no es conserva però la base de l'actual recorda molt al capitell de l'anterior. Aquesta creu sembla que originàriament estava davant del cementiri vell. El 1964 es traslladà a la ubicació actual, tal com posa a la base que, molt possiblement, no pertany a la mateixa època que la creu.

## Referències

* 1 2 3 «Creu de terme de Vinaixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Aeneatores

Aeneatores (en llatí aēneātores o ahēneātores) eren els soldats romans que portava els instrument de vent. El nom d'aeneatores derivava d'aes (bronze) material del que estaven fets generalment els seus instruments.
Hi havia diversos tipus d'aeneatores: principalment els buccinatores, que portaven una bucina, un instrument que tenia forma de C feta de bronze o bé de plata o de banya; els cornicines, que bufaven un instrument, el cornu, en forma de G feta de llautó; i els tubicines, que bufaven una tuba, un instrument recte fet de bronze.
Els cornicines i els tubicines realitzaven la major part de la senyalització tàctica al camp de batalla i no tenien un estatus especial a la unitat militar. També cridaven a les diferents tasques als campaments. Els buccinatores eren soldats especialment qualificats dins de cada unitat i eren capaços de dur a terme un repertori musical més ampli per transmetre les instruccions. També s'utilitzaven en diferents tasques cerimonials. Hi havia buccinatores eqüestres que servien a les unitats de cavalleria.
Uns altres aeneatores també exercien la seva funció en els jocs públics per mitjà dels seus instruments de vent. Fins i tot sembla que tenien un collegium aeneatorum que és esmentat en algunes inscripcions trobades a Itàlia.

## Referències

* ↑ Antcliffe, Herbert «What Music Meant to the Romans». Music & Letters, 30, 30, 1949, pàg. 337-339.
* ↑ Donaldson, G.H. «Signalling Communications and the Roman Imperial Army». Britannia, 19, 1988, pàg. 351-352.
* ↑ «Roman Military Instruments and the Lituus». The Galpin Society Journal, 42, 1989, pàg. 86.
# Context lingüístic

El context en lingüística és la part de discurs que envolta un element donat i que pot afectar el seu significat o categorització. Es distingeix per tant de la situació o context no discursiu, que descriu elements de la comunicació com els parlants, el perquè de l'intercanvi, l'espai i el temps on es dona el discurs.
Alguns autors prefereixen reservar el terme context per designar la situació o context no discursiu -les circumstàncies de l'enunciació- i anomenar context el context discursiu.
No hi ha un límit per decidir quan una part de discurs és un context rellevant o no. Per exemple, el context per desambiguar la referència d'un pronom o un díctic és més curt que el que permet situar la intenció de l'autor, ja que la memòria a curt termini del receptor limita la possibilitat d'establir inferències per determinar a què es refereix un element lingüístic. El context afecta sobretot al vocabulari, ja que pot canviar totalment el significat d'una paraula, sigui perquè és polisèmica sigui perquè té una connotació que va més enllà del sentit del diccionari (com en la ironia).
Tots els nivells de la lingüística tenen en compte el context:
* La fonètica perquè els sons adjacents poden fer canviar les característiques d'un fonema (assimilació fonètica).
* La morfologia per evitar ambigüitats ("el" serà article o pronom segons el context, per exemple).
* La sintaxi, ja que l'ordre de les paraules i l'existència o no de mots com les preposicions poden alterar la funció d'un element.
* La semàntica per establir el sentit exacte de la paraula.
* La pragmàtica, donat que el seu objecte d'estudi és el discurs i no sols l'oració o el mot aïllat.

## Bibliografia

* Maria Conca et alii, Text i gramàtica: teoria i pràctica de la competència discursiva, Barcelona, Teide, 1998.
# Ademar II de Périgueux

Ademar II de Périgord (o de Périgueux) fou un comte de Périgord i per un temps d'Angulema.
La seva figura és molt confosa. Inicialment Ademari comitis filii Guillelmi esmentat en un document del 942 fou identificat com fill de Guillem I Tallaferro; però després es va emetre la teoria (que sembla imposar-se) que era fill de Guillem I Périgord. Així a la mort de Guillem I de Périgord vers el 920 l'hauria succeït el seu fill gran Bernat de Périgord, però se sap que aquest tenia altres germans i aleshores eren tots esmentats com a comtes; un d'aquestos germans seria Ademar II. Les seves funcions al comtat de Pèrigord es desconeixen.
El 945 va morir Guillem I Tallaferro comte d'Angulema, i només va deixar fills bastards. Bernat I de Périgord si era viu hauria assolit el control del comtat amb el pretext de protegir els fills del difunt que eren menors d'edat, i hauria actuat conjuntament amb el seu germà Ademar II Però la successió dels fills bastards de Guillem I Tallaferro no fou acceptada; fos aprofitant la mort de Bernat, o la debilitat o mort d'Ademar II, els fills de Bernat (Arnald I Voratio +962), Guillem II Talleyrand +962, Ramnulf I +975 i Ricard), titulats tots ells "comte de Périgord" van assolir el control del comtat d'Angulema i se'n van proclamar igualment tots ells comtes sense reconèixer cap dret als fills bastards.

## Notes

* ↑ l'altra teoria fa a Ademar fill de Guillem, que en tot cas seria fill il·legítim ja que aquest no va tenir fills; si era realment fill i vivia després del 942, fou apartat del poder i eliminat per Bernat o pels seus fills

## Referències

* Genealogia
* Comtes de Périgord