OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hava Rexha

Hava Rexha (Shushicë, 14 o 22 d'agost de 1880 - † Shushicë, 8 de novembre de 2003) va ser una supercentenària albanesa. S'afirma que va morir als 123 anys, cosa que la convertiria en la persona més longeva de la història, tot i que el rècord no està certificat.
Hava Rexha va néixer el 14 o 22 d'agost de 1880 en el llogaret de Shushicë (Albània). Era musulmana i va ser obligada a casar-se als 14 anys amb un home de 60 anys. Rexha es va passar tota la vida complint pesats treballs de camp i tasques domèstiques (pastoreig de bestiar, criança dels nens) sense prendre mai un descans. Com musulmana, mai va tocar l'alcohol, tot i que fumava, bevia cafè i li agradava la mantega. Va donar a llum a sis fills, però quatre van morir en la infància.
El 8 de novembre de 2003, va morir al mateix poble que va néixer i va ser enterrada prop de la tomba del seu marit. Al seu enterrament van assistir-hi centenars de persones per a presentar els seus respectes als parents.
Albània va figurar al Llibre Guinness dels Rècords com la posseïdora del rècord de longevitat. Els documents que ho proven no van ser enviats al Llibre Guinness dels Rècords fins molt poc abans de la seva mort. La data de naixement va ser documentada per primera vegada en un certificat de família emès per les autoritats comunistes albaneses el 1946.
Si les autoritats del Llibre Guinness certifiquen l'autenticitat dels seus documents, entraria en el llibre dels rècords com la persona més anciana de la història, superant a la francesa Jeanne-Louise Calment, que va morir a l'agost del 1997, als 122 anys i 164 dies.

## Referències

* 1 2 3 EMOL. La mujer más anciana del mundo muere a los 123 años Arxivat 2017-05-18 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* At 122 years old Rexha may be the world's oldest woman (video)
# El Güell (Sora)

El Güell és un antic molí, actualment un habitatge, de Sora (Osona). És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil de petites dimensions amb teulada i desaigua a la façana principal. La seva orientació és d'oest.
Totes les cantoneres de la casa són de pedra treballada. A la façana principal hi ha quatre finestres i un balcó també amb pedra treballada i un portal de forma rectangular.
Al davant hi ha una cabana a la mà dreta. A la banda esquerra de la casa hi ha la data de 1882, única que es conserva.

## Història

El Güell és una antiga casa ja documentada en una llista de masies de la parròquia de Sant Pere de Sora i del Terme del Castell de Duocastella feta l'any de 1338 i escrit "Mas Goells".
Antigament se li va unir el Mas Jules. L'actual edificació sembla del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Güell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Bus (Pas de Calais)

Bus és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 111 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bus era de 111 persones. Hi havia 38 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 11 parelles sense fills i 19 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 43 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 6 estaven desocupats. Tots els 42 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 8 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bus el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 46 eren actives i 13 eren inactives. De les 46 persones actives 43 estaven ocupades (25 homes i 18 dones) i 3 estaven aturades (3 homes). De les 13 persones inactives 5 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 6 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric, 2 d'empreses de fabricació d'elements pel transport, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Bus hi havia 11 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bus a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bus a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
Viccionari
# Carlos Ojinaga Erill

Carlos Ojinaga Erill (Barcelona, 1932) és un decorador i dissenyador. Interessat des de sempre pels oficis i les activitats artístiques i manuals. El 1949 inicia la seva carrera professional amb treballs de decoració comercial i publicitària. Poc després inicia també treballs de decoració i interiorisme per a particulars, cosa que el porta cap al disseny de mobiliari i complements per a les seves obres. El 1976 crea l'Equip Ojinaga per a dur a terme les diferents tasques de decoració, interiorisme i disseny. Entre les seves creacions destaquen la cadira de braços Cinta (1968) o el llit Palace (1970).

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 16 abril 2012].
# Casa Joaquima Vendrell

La Casa Joaquima Vendrell és un edifici situat al carrer de Vallhonrat i el passatge de Prunera al Poble-sec de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Consta de planta baixa, entresòl, sis pisos i terrat. Hi ha cinc habitatges per planta amb una distribució desigual. La façana s'articula des de la cantonada, de forma arrodonida, de manera simètrica.
A la planta baixa, les obertures segueixen un ritme regular i tenen els brancals marcats per una motllura llisa que acaben en una peça rectangular a mode de mènsules que aguanten la llinda. La porta principal, situada al carrer Vallhonrat, té un emmarcament esqueixat. Aquest nivell té el parament cobert per lloses de pedra a diferencia dels nivells superiors que estan arrebossats i pintats.
A partir del primer pis la façana en doblega creant una forma triangular seguint dos eixos longitudinals al carrer Vallhonrat, i altres dos al passatge Prunera. En aquestes dues façanes totes les obertures, que segueixen un ritme regular, són allindanades; al primer i quart pis hi ha un balcó corregut que ressegueix les formes triangulars. Aquest quart pis queda coronat per una cornisa i a partir d'aquest nivell el pla de la façana retrocedeix en diagonal la qual cosa fa que del l'últim pis només sigui visible des del carrer els cossos triangulars que, com no retrocedeixen com la resta del mur, queden a mode de torre.
La cantonada, de forma arrodonida, té una tribuna que sobresurt a l'entresòl i fa de balcó al primer pis. Al primer, segon i tercer pis hi ha un volum cúbic que sobresurt, els superior menys que els altres dos, i aquí s'obren finestres. Al segon i quart pis hi ha balcons que ressegueixen la cantonada, mentre que al tercer pis hi ha dos balcons i es deixa la cantonada lliure. El cinquè pis no té balcó però està coronat per una cornisa. L'últim pis queda com si fos una torre, igual que els cossos triangulars de les altres dues façanes.
El parament està pintat de blanc excepte els cossos triangulars, balcons, la tribuna i les cornises que estan pintades de vermell. Aquest joc de volums, emfatitzat amb l'ús del color, mostra la influència de l'expressionisme i del cubisme en la construcció de l'immoble.

## Història

Va ser projectat el 1928 per l'arquitecte Ramon Puig i Gairalt, amb una remunta del 1930. L'arquitecte hi experimentà la solució de la façana que el portaria cap el gratacels de Collblanc (1931), ja d'un marcat caràcter racionalista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Joaquima Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa Joaquima Vendrell». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Casa Joaquima Vendrell». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa Joaquim Pla Cargol

La Casa Joaquim Pla Cargol és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta i quatre pisos, situat en el xamfrà dels carrers del Bisbe Lorenzana i Juli Garreta. A la composició equilibrada de la façana predomina la verticalitat per mitjà de les obertures allargassades i accentuada per les dues pilastres estriades rematades per florons. El conjunt està coronat per un petit frontó. El projecte i els plànols daten del 25 de maig de 1927.

## Referències

* 1 2 «Casa Joaquim Pla Cargol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Casa Joaquim Pla Cargol, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cascades del Nil Blau

La Cascada del Nil Blau és un salt d'aigua sobre el riu Nil Blau a Etiòpia. En idioma amhàric es coneix com a Tis Abay que significa "aigua fumejant". Està situada al curs superior del riu, a uns 30 km aigües avall de la població de Bahir Dar i del Llac Tana. Són considerades un dels atractius turístics d'Etiòpia.
Es troben a una altitud d'entre 37 i 45 metres, consten de quatre corrents d'aigua que originàriament en l'estació plujosa arribaven a fer 400 metres d'amplada però amb molt poca aigua a l'estació seca. La regulació del Llac Tana actualment en redueix la variació estacional i des de l'any 2003 una central hidroelèctrica pren gran part del seu cabal excepte durant l'estació humida. Les cascades del Nil Blau aïllen l'ecologia del Llac Tana de la resta del riu Nil i ha donat endemismes a la fauna del llac.
A curta distància aigües avall de les cascades es va construir el primer pont de pedra d'Etiòpia per part de l'Emperador Susenyos el 1626. Segons Manuel de Almeida, la pedra de construcció es va trobar a l'afluent Alata, i els experts constructors provenien de l'Índia amb Afonso Mendes, essent el supervisor de les obres el Patriarca Ortodox d'Etiòpia.

## Referències

* ↑ Matt Philips and Jean-Bernard Carillet, Ethiopia and Eritrea, third edition (n.p.: Lonely Planet, 2006), p. 118
* ↑ "526: Lake Tana" Arxivat 2011-10-05 a Wayback Machine., Freshwater ecosystems of the world website (accessed 11 November 2009)
* ↑ C.F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, Some Records of Ethiopia, 1593-1646 (London: Hakluyt Society, 1954), pp. 26f

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Gneu Manli Capitolí Imperiós

Gneu Manli Capitolí Imperiós (en llatí: Cnaeus Manlius L. F. A. N. Capitolinus Imperiosus) va ser un magistrat romà del segle iv aC. Era fill de Luci Manli Capitolí Imperiós i germà de Tit Manli Imperiós Torquat.
Va ser elegitcònsol l'any 359 aC junt amb Marc Popil·li Laenes, i va fer la guerra contra Tibur. Cònsol per segona vegada l'any 357 aC amb Gai Marci Rutil, va fer la guerra a Falerii i a Tarquinii. El 351 aC va ser censor també amb Gai Marci Rutil, i el 344 aC va ser magister equitum del dictador Luci Furi Camil durant la guerra contra els auruncs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 605.
# Gilabert de Cruïlles i de Mallorca

Gilabert VI de Cruïlles i de Mallorca (?, aprox. 1306 — ?, 1395) fou baró de Cruïlles, Peratallada, Begur, Fitor, Bestracà i Rupit, senyor de Torrent, Santa Pellaia, Peralta, Canapost, Esclanyà, Regencós, Sant Cebrià dels Alls, Sant Cebrià de Lledó i Santa Àgata.
Era fill de Gilabert de Cruïlles i Dionís i de Constança de Mallorca; el 1360 casà amb Elvira de Puigpardines, amb qui tingué un fill, Jofre Gilabert, mort el 1421.

## Herència mallorquina

Després de la conquesta de l'illa de Mallorca el 1229, Banyalbufar va ser atorgat als cavallers Gilabert (III) de Cruïlles (fundador de la grandesa del llinatge) i Ramon Sa Clusa. A partir d'aquesta data s'implanta un règim senyorial a aquesta vall: la Baronia de Banyalbufar. El senyor de la Baronia té jurisdicció civil i criminal sobre els habitants dels seus dominis.
En morir, ja molt vell, deixà un fill, Jofre Gilabert I, menor d'edat, la paternitat del qual fou discutida pels Cruïlles de la línia de Calonge, que pretengueren el patrimoni del difunt i pledejaren, en va, davant el rei. Durant el plet el rei va conservar les baronies.

## Referències

* ↑ https://gw.geneanet.org/tresserras?lang=es&n=de+cruilles+i+de+mallorca&oc=0&p=gilabert+vi
* ↑ https://gw.geneanet.org/tresserras?lang=es&n=de+cruilles+i+de+mallorca&oc=0&p=gilabert+vi
* ↑ https://www.enciclopedia.cat/gran-enciclopedia-catalana/gilabert-de-cruilles-i-de-bestraca
* ↑ https://dadescat.com/2021/12/29/cruilles-gilabert-de-varis/
* ↑ «Gilabert de Cruïlles i de Mallorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Glòria Rognoni i Planas

Glòria Rognoni i Planas és una actriu, dramaturga, professora i directora teatral. Ha estat ajudant de direcció de la companyia de teatre Els Joglars fins al 1987 i des de 1997 és directora del grup de teatre social de l'entitat Femarec, un projecte d'integració social i cultural per a col·lectius en risc d'exclusió. Va rebre el Premi Butaca Honorífica-Anna Lizaran l'any 2015.
Va entrar com a "mim" fent papers secundaris a la companyia els Joglars, quan aquesta encara no era professional, prenent un paper rellevant en la companyia quan aquesta es va professionalitzar l'any 1968. Ha treballat amb la compositora Mercè Capdevila i Gayà. Ha col·laborat sovint amb Teresa Calafell, per exemple a la inauguració oficial dels Jocs Paralímpics de Barcelona i als muntatges Mori el Merma (amb La Claca) (1978), Deliri (1987), La guinda (1998) o Un dia, una vida (2000), interpretada per persones amb diferents discapacitats. La mateixa Rognoni té una paraplegia de les extremitats inferiors a causa dels danys rebuts a la columna vertebral en caure d'una estructura metàl·lica a un assaig de l'espectacle Àlias serrallonga (1974), amb Els Joglars.

## Companyia de Teatre Femarec

La companyia de Teatre Femarec va ser creada l'any 1997 i des d'aleshores està dirigida per Glòria Rognoni. Ha actuat Espanya, Portugal, Itàlia i Anglaterra amb disset espectacles.

## Premis

Entre altres premis i honors, ha rebut la Menció d'Honor dels Premis Ciutat de Barcelona 2004, Premi Ciutat de Sant Cugat 2007, Premi Arlequí de la Federació de Teatro Amateur 2009 i Premi Butaca 2015.

## Bibliografia

* Simon David Breden, The Creative Process of Els Joglars and Teatro de La Abadía, Boydell & Brewer Ltd, 2014. ISBN 9781855662780 (anglès)

## Referències

* ↑ «Entrevista a Glòria Rognoni». 52tallats.cat. Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 3 agost 2020].
* ↑ Óscar Cornago Bernal, La vanguardia teatral en España, editorial Visor, 1999. ISBN 9788475228440 (castellà)
* ↑ Història de la literatura catalana, Edicions Ariel, 1988. (català)
* ↑ Teresa Calafell, actriz y directora escénica, El País, 25 de novembre de 2000 (castellà)

## Enllaços externs

* De la fragilidad a la fuerza Arxivat 2015-07-10 a Wayback Machine.: Gloria Rognoni, TEDxGracia, 2014 (castellà)(català)
* Viaje iniciático a la utopía Gloria Rognoni, 1987 (castellà)
# Gentilhome

A Espanya, un gentilhome era la persona que despatxava al rei amb un plec d'importància per donar-li notícia d'algun bon succés, com la presa d'una plaça o l'arribada d'una esquadra. També rebia el nom de gentilhome el que servia a les cases dels grans o unes altres per servir al senyor o senyora.
En concret, es distingien les següents classes:
* Gentilhome de boca, també anomenat gentilhome d'interior. Treballador domèstic de la casa del rei, en classe de cavallers que seguia en grau al majordom de setmana. La seva destinació era el de servir la taula del rei, per la qual cosa se li va donar aquest nom. Posteriorment, va caure en desús i només acompanyaven al rei quan sortia a la capella en públic o a una altra festa religiosa i quan anava a alguna funció a cavall.
* Gentilhome de càmera. Persona de distinció que acompanya al rei en la càmera quan surt. Aquestes funcions són privatives dels gentileshomes de càmera amb exercici perquè també existien els gentileshomes d'entrada, anomenats així per tenir-la a la sala de Grans i per haver-los també honoraris, que només gaudien de la insígnia de la clau.
* Gentilhome de la casa. El que acompanyava el rei després dels gentileshomes de boca.
* Gentilhome de màniga. Criat l'ocupació honorífica del qual es va establir a la casa Real per servir al príncep i a cadascun dels infants en la seva edat més jove. El seu càrrec consistia a assistir contínuament a cura de la persona real a qui estava assignat, donar-li el braç quan ho necessités, etc.
* Gentilhome de plaer. Familiarment, es deia així al bufó o joglar per fer riure.
* Gentilhome Gran d'Espanya amb exercici i servitud i Gentilhome de cambra amb exercici. Càrrecs palatins de la Reial Casa i Patrimoni de la Corona d'Espanya

## Altres atribucions

A la ciutat equatoriana de Chone, a la província de Manabí, se li anomena Gentilhome de Felip V per mèrit històric a l'alcalde de dita població quan aquest assumeix la seva dignitat per votació popular. Si la persona triada fos dona, se li aplicaria Gentildama de Felip V.
També es pot definir com "d'exquisida elegància i educació", però generalment es tradueix més com a cavaller.

## Vegeu també

* Gentilhome de cambra amb exercici
* Hidalgo (noble)
* Cavaller

## Referències

El contingut d'aquest article incorpora material del Diccionari Enciclopèdic Hispà-Americà de l'any 1892, que es troba en el domini públic.
* ↑ «gentleman - Definición - WordReference.com» (en castellà). [Consulta: 8 juny 2017].
# Gentileschi (cràter)

Gentileschi és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 20,5 km de diàmetre. Porta el nom d'Artemisia Gentileschi (1593-1654), pintora italiana, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Gentileschi». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Gestor de paquets RPM

RPM (originàriament de l'anglès Red Hat Package Manager, i després reinterpretat com a acrònim recursiu RPM Package Manager) és un gestor de paquets per línia d'ordres que empra paquets amb el mateix nom (.rpm). Tant el gestor de paquets com el format de paquets són de codi obert. Fou introduït per RedHat el 1995 per a la pròpia distribució, més tard, fou usat per altres com ara Fedora, Mandriva, SuSE, Yoper, etc. Com a gestor de paquets va deixar de rebre actualitzacions el 2004, tot i això hi ha distribucions que encara el fan servir. A RedHat ha anat perdent usuaris en favor de Yum i posteriorment de DNF. Permet ampliar el control de les instal·lacions de programari realitzades mitjançant RPM, amb una instal·lació que empri els paquets RPM Privileged Access Manager Server Control.

## Referències

* 1 2 «Difference Between YUM and RPM | Difference Between». Difference Between. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ Iqbal, Kashif. «RPM - Red Hat Package Manager File» (en anglès americà). File Format, 08-04-2021. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «12 RPM (Red Hat Package Manager) Command Examples – The Geek Diary». The Geek Diary. Arxivat de l'original el 2022-01-31. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «My Workstation OS: Yoper Linux» (en anglès americà). Linux.com, 01-04-2005. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «17 Essential DNF Commands for Linux Users». Debugpoint, 29-01-2022. [Consulta: 31 gener 2022].
* ↑ «RPM Package Manager Installation». Broadcom, 07-01-2022. [Consulta: 31 gener 2022].

## Vegeu també

* Sistema de paquets deb
* RedHat
# Grammichele

Grammichele (sicilià Grammicheli) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Catània. L'any 2008 tenia 13.488 habitants. Limita amb els municipis de Caltagirone, Licodia Eubea i Mineo.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Giuseppe Compagnone | Centredreta |

## Galeria d'imatges

* Ajuntament
* Església del Calvario
* Meridiana al centre de la plaça
# Grup Marcuse

El Grup Marcuse, acrònim de "Mouvement autonome de réflexion critique à l'usage des survivants de l'économie", és un grup de sociòlegs, economistes, filòsofs, historiadors, psicòlegs i metges francesos que tracten d'analitzar el sistema publicitari realitzant-ne una crítica al voltant de les intencions i efectes que aquest sistema comporta. El consumisme i les diferents tàctiques i estratègies més fosques de la publicitat són temes tractats molt sovint en els seus estudis, els quals adopten normalment un to crític. Una de les obres més destacades del Grup és el llibre De la misère humaine en milieu publicitaire ("De la misèria humana en el medi publicitari"). Es tracta d'una obra que reflexiona críticament al voltant de la publicitat com a institució i el paper que desenvolupa, amb un estil dur, intens i generalment pessimista. En aquest sentit podem destacar el subtítol del llibre: "Com el món es mor pel nostre mode de vida". Es destaca també l'omnipresència de la publicitat, amb exemples il·lustratius com els més de tres mil missatges publicitaris a què estem sotmesos diàriament.
# Grodékovo (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Grodékovo».
Grodékovo (en rus: Гродеково) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 278 habitants.
# Grodékovo (Khabàrovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Grodékovo».
Grodékovo (en rus: Гродеково) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 1.176 habitants. Pertany al districte rural de Lazó.

## Referències

* ↑ Закон Хабаровского края от 14.03.2005 № 264 «Об административных центрах сельских поселений и муниципальных районов Хабаровского края»