OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Maison jaune

La Maison jaune (en àrab البيت الأصفر, en berber Axxam Awragh) és una pel·lícula francesa-algerià dirigida i interpretada per Amor Hakkar estrenada el 2007.

## Sinopsi

L'Alya, una nena de dotze anys, està excavant un tros de terra erm. S'acosta un cotxe de policia. Un dels gendarmes li dóna una carta i li informa que el seu germà gran, que estava fent el servei militar a la gendarmeria, va morir en un accident.
Muntant el seu tricicle a motor, sense esperar i desafiant totes les prohibicions, Mouloud, el pare, un modest pagès d'Aurès, recupera el cos del seu fill.
Fàtima, la mare, està submergida en una immensa tristesa. El pagès tossut sap que als Aurés, rendir-se és morir una mica. Aconseguirà aquest pare, molt afectat i ajudat per la seva filla Alya, retornar un somriure a la seva dona i a la seva família?

## Repartiment

* Aya Hamdi : Aya
* Amor Hakkar : Mouloud (el pare)
* Tounés Ait Ali : Fatima (la mare)

## Distincions

* Festival Internacional de Cinema de Locarno (Suïssa, 2007)
** Premi Ecumènic
** Premi Don Quixot
** 3r Premi del Jurat Jove
* XXVIII edició de la Mostra de València (2007)
** Palmera d'Or
** Millor música
* Panorama Alger (Algèria, 2007)
** Millor pel·lícula
* Festival de Cinema Mediterrani de Montpeller (França, 2007)
** Preu d'assistència tècnica GTC
* Festival Internacional de Cinema de Muntanya Autrans (França, 2007)
** Premi incentiu tècnic
* Festival Espoir en 35 mm a Mulhouse (França, 2008)
** Premi del públic
* Festival Internacional de Cinema de Tiburon (USA, 2008)
** Millor pel·lícula
** Millor pel·lícula africana
* Festival de Cinema de Nàpols (Itàlia, 2008)
** Millor pel·lícula
* Festival de cinema Mediteranskog a Split (Croàcia, 2008)
** Premi del jurat
* OSIANS Nova Delhi (Índia, 2008)
** Millor actor
* Festival Internacional de Cinema "Noha's Ark" a Grozni (Txetxènia, 2008)
** Millor pel·lícula
** Millor escenari
* Festival der Neue Heimat Film a Freistadt (Àustria, 2008)
** Millor pel·lícula
* 8è Festival de Cinema Àrab de Rotterdam (Països Baixos, 2008)
** Millor pel·lícula

## Referències

* ↑ La Maison jaune a cineuropa.org
* ↑ Leopardo de Oro japonés en Locarno, Cineuropa. 16 d'agost de 2007
* ↑ La película argelina 'La maison jaune' gana la Palmera de Oro de la XXVIII Mostra de Valencia, Las Provincias, 24 d'octubre de 2007
* ↑ Split se concentra en el Mediterráneo, Cineuropa, 14 de maig de 2008

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2011-08-15 a Wayback Machine.
* Web de Sarah Films
# Emilio Ruiz del Río

Emilio Ruiz del Río (Madrid, 11 d'abril de 1923 - 14 de setembre de 2007) va ser un pintor, decorador, maquetista, expert en efectes especials i visuals i director artístic espanyol, considerat entre els millors del món en l'especialitat de pintura sobre cristall i un dels grans genis de la utilització de miniatures i maquetes.

## Biografia

Nascut a Madrid, des de nen va descobrir la seva vocació fent espectacles de marionetes; va estudiar en la Escola de Belles Arts de Sant Ferran. Va començar als estudis Chamartin com a dibuixant i pintor de decorats. En els seixanta va començar a treballar a Itàlia i a partir dels vuitanta amb Dino de Laurentiis en superproduccions nord-americanes. Va ser deu vegades nominat als premis Goya, set d'elles de forma consecutiva, i va conquistar tres. Va morir als 84 anys, a l'hospital Sant Rafael de Madrid a conseqüència d'una insuficiència respiratòria el 14 de setembre de 2007.
Va ser el primer a usar fina xapa d'alumini per a pintar sobre ella en comptes del tradicional cristall i per a les escenes de vaixells va traslladar la tradicional piscina d'estudi al mar real encaixant el recipient sense murs dins de l'horitzó real gràcies a un sistema de drenatge d'aigua inventat per ell. També era un mestre a dissimular marcs de cristalls i suports per a les preses mòbils, i a aconseguir plans de perspectives diferents usant les mateixes maquetes, fixes o mòbils. També falsificava munions usant miniatures de figures fixes i mòbils. En els seus últims temps va usar tècniques mixtes d'ordinador i miniatures.
El seu primer treball al cinema el va dur a terme per al director Florián Rey amb la pel·lícula La aldea maldita (1942). Les tècniques d'efectes visuals que va enginyar li van donar treball en més de 500 pel·lícules; estava considerat com un dels millors del món en la seva especialitat i entre els seus treballs més sonats figuren Espàrtac (Stanley Kubrick, 1960), Rei de reis (Nicholas Ray, 1961), Cleòpatra (Joseph L. Mankiewicz, 1963), La caiguda de l'Imperi Romà (Anthony Mann, 1964), Lawrence d'Aràbia (David Lean, 1962), Doctor Jivago (David Lean, 1965), Golfus de Roma (Richard Lester, 1966), Patton (Franklin J. Schaffner, 1970), Conan el Bàrbar (John Milius, 1982), Dune (David Lynch, 1984) i El laberinto del fauno (Guillermo del Toro, 2006). Altres foren Operación Ogro (Gillo Pontecorvo, 1978) i 55 dies a Pequín. L'última pel·lícula en la que treballà va ser Las mujeres del anarquista. També treballà per Robert Siodmak, George Cukor o Luis Buñuel, entre molts altres.
En abril de 2008 es va estrenó la pel·lícula El último truco, un documental gravat en vida sobre el treball d'aquest gran mestre espanyol dels efectes visuals, dirigida per Sigfrid Monleón.

## Premis

Va aconseguir 3 Goyas:
* Acción mutante (1992)
* Nadie conoce a nadie (1999)
* El laberinto del fauno (2007).

## Referències

* ↑ Emilio Ruiz Del Río. Maestro del trucaje cinematográfico
* ↑ El mago de Hollywood nació en Madrid, El País, 30 de març de 2008
* ↑ El último truco. Emilio Ruiz del Río al web dels Goya

## Enllaços externs

* Emilio Ruiz del Río, referencia de los efectos visuales del cine español. El Mundo.es
# Universitats de Sud-àfrica

A Sud-àfrica hi ha diverses universitats. L'any 2004 Sud-àfrica va iniciar la reforma del seu sistema educatiu universitari, fusionant i incorporant petites universitats en institucions més grans, i rebatejant totes les institucions d'alt nivell.
Les principals universitats sud-africanes són Universitat del Cap i Universitat del Witwatersrand, que es troben a les ciutats de Cape Town i Johannesburg, respectivament.

## Rànquing de les universitats sud-africanes

L'edició de 2014–2015 de la Times Higher Education (THE) World University Rankings classificava les principals universitats de Sud-àfrica de la manera següent:
| Rang a Sud-àfrica | Rang en el món | Universitat |
| 1 | 124 | University of Cape Town |
| 2 | 251–275 | University of the Witwatersrand |
| 3 | 276–300 | Stellenbosch University |

## Amb les altres universitats sud-africanes

| Rang a Sud-àfrica | Rang en el món | Universitat |
| 1 | 249 | University of Cape Town |
| 2 | 324 | University of the Witwatersrand |
| 3 | 404 | University of KwaZulu-Natal |
| 4 | 420 | Stellenbosch University |
| 5 | 482 | University of Pretoria |
| 6 | 704 | University of Johannesburg |
| 7 | 915 | North-West University |
| 8 | 954 | University of the Western Cape |
| 9 | 1087 | Rhodes University |
| 10 | 1112 | University of the Free State |
| 11 | 1371 | Nelson Mandela Metropolitan University |
| 12 | 1417 | University of South Africa |
| 13 | 1534 | Tshwane University of Technology |
| 14 | 1791 | Cape Peninsula University of Technology |
| 15 | 1815 | University of Fort Hare |
| 16 | 1839 | University of Limpopo |
| 17 | 1918 | Durban University of Technology |
| 18 | 1903 | Mangosuthu University of Technology |
| 19 | 1928 | Vaal University of Technology |
| 20 | 1936 | Central University of Technology |

## Referències

* ↑ http://www.unisa.ac.za/default.asp?Cmd=ViewContent&ContentID=23530
* ↑ «World Rankings - Africa 2013-14». University Ranings. Times Higher Education. [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ «World Rankings - Africa 2013-14». University Rankings. Times Higher Education. [Consulta: 18 octubre 2013].
http://www.4icu.org/topAfrica/ Arxivat 2016-04-17 a Wayback Machine.
# Puig de la Socarrada d'en Felip

El Puig de la Socarrada d'en Felip és una muntanya de 1.957,4 metres d'altitud del límit dels termes comunals d'Aiguatèbia i Talau i Caudiers de Conflent, tots dos de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord. És a la zona sud-oest del terme de Caudiers de Conflent i a la nord-oest del d'Aiguatèbia i Talau, al sud-est del Bosc Estatal de Coma de l'Egua, al nord-est del Roc del Solà de la Llaguna i al sud-oest del Puig de les Tres Corones.

## Referències

* ↑ El Puig de la Socarrada d'en Felip en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Aiguatèbia i Caudiers de Conflent». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
# Tremp (desambiguació)

«Tremp» té aquests significats:
* Geografia
** Tremp: municipi del Pallars Jussà
** Tremp (ciutat): capital de la comarca del Pallars Jussà
* Metal·lúrgia
** Tremp (metal·lúrgia): tractament tèrmic característic dels acers.
** Tremp per inducció:
* Pintura
** Tremp d'ou: tècnica pictòrica
# Eleccions legislatives búlgares de 2009

Les eleccions legislatives búlgares de 2009 se celebraren el 5 de juliol de 2009 per a renovar els 240 membres de l'Assemblea Nacional de Bulgària. El vencedor fou el nou partit de centredreta Ciutadans pel Desenvolupament Europeu de Bulgària (GERB), i el seu cap, Boiko Boríssov, fou nomenat primer ministre de Bulgària.
Resultats de les eleccions de 5 de juliol de 2009 per a renovar l'Assemblea Nacional de Bulgària
| Partit | Partit | Vots | % | +/– | Escons | +/– |
| | Ciutadans pel Desenvolupament Europeu de Bulgària (Граждани за европейско развитие на България, GERB) | 1.678.641 | 39,72 | nou | 116 | nou |
| | Coalició per Bulgària (Коалиция за България) | 748.147 | 17,70 | −13,3 | 40 | −42 |
| | Moviment pels Drets i les Llibertats (Движение за права и свободи) | 610.521 | 14,45 | +1,7 | 38 | +4 |
| | Unió Nacional Atac (Национален съюз Атака) | 395.733 | 9,36 | +1,2 | 21 | ±0 |
| | Coalició blava (Синята коалиция) | 285.662 | 6,76 | −7,3 | 15 | −22 |
| | Ordre, Legalitat, Justícia (Ред, законност и справедливост) | 174,582 | 4,13 | nou | 10 | nou |
| | Líder (Bulgària) (ЛИДЕР) | 137.795 | 3.26 | nou | — | — |
| | Moviment Nacional per l'Estabilitat i el Progrés (Национално движение за стабилност и възход ) | 127.470 | 3,02 | −16,9 | — | −53 |
| | Els Verds (Зелените) | 21.841 | 0,52 | nou | — | — |
| | Per la Pàtria (За Родината ДГИ-НЛ) | 11.524 | 0,27 | — | — | — |
| | Coalició d'Esquerra Búlgara (Българска лява коалиция) | 8.762 | 0,21 | — | — | — |
| | Unió de les Forces Patriòtiques "Defensa" (Съюз на патриотичните сили Защита) | 6.426 | 0,15 | — | — | — |
| | Moviment Polític Socialdemòcrata (Политическо движение Социалдемократи) | 5,004 | 0,12 | — | — | — |
| | Unió Nacional Búlgara – Nova Democràcia (Български национален съюз - НД) | 3.813 | 0,09 | — | — | — |
| | L'Altra Bulgària (Другата България) | 3.455 | 0,08 | — | — | — |
| | Partit de l'Alternativa Liberal i la Pau (Партия на либералната алтернатива и мира) | 2.828 | 0,07 | — | — | — |
| | Unió dels Patriotes Búlgars (Обединение на българските патриоти) | 2.175 | 0,05 | — | — | — |
| | Moviment Nacional per la Salvació de la Pàtria (Национално движение за спасение на Отечеството) | 1.874 | 0,04 | — | — | — |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 4.226.194 | 97,75 | — | 240 | |
| Vots nuls | Vots nuls | 97.387 | 2.25 | — | — | — |
| Total (participació: 60,20%) | Total (participació: 60,20%) | 4.323.581 | 100.00 | — | — | — |
| Font: CIK Arxivat 2012-02-25 a Wayback Machine. |||||||

## Referències

* ↑ Bulgaria elections. Election Guide.
* ↑ «Избирателна активност за страната към края на изборния ден» (en búlgar). Централна избирателна комисия. Arxivat de l'original el 2009-07-08. [Consulta: 8 juliol 2009].
* ↑ «Резултати за страната при обработени 100.00% протоколи на СИК в РИК» (en búlgar). ЦИК, 07-07-2009. Arxivat de l'original el 2009-07-07. [Consulta: 7 juliol 2009].
* ↑ «Bulgaria opposition wins election». BBC, 06-07-2009.
# Eleccions legislatives búlgares de 1990

Les eleccions legislatives búlgares de 1990 se celebraren el 10 i el 17 de juny de 1990 i foren les primeres eleccions democràtiques celebrades a Bulgària des de l'establiment del règim comunista. Es tractava de votar als 400 membres de l'antic Soviet Suprem, dels quals 200 eren escollits a la primera volta i els altres 200 a la segona. El vencedor fou el Partit Socialista Búlgar, format pels elements reformistes de l'antic Partit Comunista Búlgar. Es formà un govern interí dirigit per Dimitar Iliev Popov com a primer ministre de Bulgària per tal de redactar una nova constitució i escollir un nou parlament el 1991.

## Antecendents

L'enorme èxode dels turcs ètnics i les exigències de reforma que sacsejaren Europa Oriental van contribuir a que el 10 de novembre de 1989, l'endemà de la caiguda del mur de Berlín, un cop a palau organitzat pels elements més aperturistes del Partit Comunista Búlgar (amb el tàcit consentiment soviètic) va derrocar Jivkov.

## Resultats

Resultats de les eleccions de 17 de juny de 1990 per a renovar l'Assemblea Nacional de Bulgària
| Coalicions i partits | Coalicions i partits | Vots | % | Escons |
| | Partit Socialista Búlgar (Bălgarska Socialističeska Partija) | 2.887.766 | 47,15 | 211 (97+114) |
| | Unió de Forces Democràtiques (Săjuz na Demokratičnite Sili) | 2.217.798 | 36,21 | 144 (75+61) |
| | Moviment pels Drets i les Llibertats (Dviženie za Prava i Svobodi) | 491.596 | 8,03 | 23 (12+11) |
| | Unió Popular Agrària Búlgara (Bălgarski Zemedelski Naroden Săjuz) | 368.929 | 6,02 | 16 |
| | Front Patriòtic (Otečestven Front) | ? | ? | 2 |
| | Partit Patriòtic del Treball (Otečestvena Partija na Truda) | 36.668 | 0,6 | 1 |
| | Partit Socialdemòcrata – (Social-democratičeska Partija) | ? | 0,72 | 1 |
| | Partit d'Alternativa Socialista (Alternativna Sotsialističeska Partija) | 22.064 | 0,36 | -- |
| | Associació Alternativa Socialista (Alternativna Sotsialističeska Sayuz) | 16.061 | 0,36 | - |
| | Total (participació 90,79%) | 6.334.415 | 100.0 | 400 |
| Vots nuls | Vots nuls | | | |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 6.090.119 | | |
| Vots registrats | Vots registrats | 6.976.620 | | |
| Font: Arxiu Electoral d'Adam Carr |||||

## Referències

* ↑ Synovitz, Ron. «Bulgaria: 'Revolution' Was Coup Within Communist Party» (en anglès). Radio Free Europe, 09-11-1999. [Consulta: 16 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions búlgares Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine.
* Political parties of Eastern Europe per Janusz Bugajski.
# Eleccions legislatives búlgares de 1946

Les eleccions legislatives búlgares de 1946 se celebraren el 27 d'octubre de 1946 i foren forçades pels comunistes búlgars per tal d'assegurar-se en el poder. Els comunistes, recolzats per la presència de l'Exèrcit Roig, formaren un Front Patriòtic format pel Partit Comunista Búlgar, la Unió Política Zveno, la Unió Popular Agrària Búlgara i el Partit Socialdemòcrata Búlgar.
El Front Patriòtic va obtenir 366 dels 465 escons, dels quals 277 foren atorgats als comunistes i els altres 89 als tres socis de coalició, mentre que els 99 escons restants se'ls atorgà l'oposició. Gueorgui Dimitrov fou nomenat primer ministre de Bulgària el 23 de novembre. Els líders opositors foren eliminats en 1947 i Bulgària es va convertir en un Estat socialista, governat per dos partits fins a 1990 - el Partit Comunista Búlgar i la Unió Popular Agrària Búlgara.

## Referències

* ↑ Lewkowicz, Nicolas. The German Question and the Origins of the Cold War (en aanglès). Ipoc Press, 2008, p. 44. ISBN 8895145275.
# Ervipiame

Els ervipiame o hierbipiame eren un poble amerindi que vivia entre Coahuila i Texas.
A començaments del segle xvi la colonització espanyola a l'actual nord de Mèxic, les malalties que l'acompanyaven i els atacs esclavistes per proveir ranxos i mines amb mà d'obra nativa americana van tenir efectes pertorbadors sobre els habitants de la regió, al segle xvii van irrompre a la baixa vall del riu Grande. Els erviapiame vivien principalment al marge oest o meridional del riu Grande en l'actual Coahuila, principalment al sud de la moderna Guerrero (Coahuila). Alguns d'ells entraren a la Missió de San Juan Bautista i a la Missió de San Francisco Vizzaron quan foren fundades pels voltants del 1700.
Més tard els ervipiame foren un dels nombrosos pobles que vivien a la Rancheria Grande al llarg del riu Brazos a l'actual Texas oriental. Ells vivien allí pel 1710. Pel 1719 eren liderats per un home anomenat El Cuilón qui fou escollit pels espanyols com a líder de la Rancheria Grande.
En 1722 El Cuilón liderà un grup de residents de Rancheria Grande, molts d'ells ervipiame, cap a l'oest, per assentar-se a la Missió de San Francisco Xavier de Najera. Més tard en el 1720 alguns erviapame es traslladaren a la missió de San Antonio de Valero. Tanmateix només s'hi van quedar un curt temps i molts d'ells van ser classificats com a "fugitius" pels espanyols. Mariano Francisco de los Dolores y Viana des d'abans de 1735 va fer viatges anuals a la Rancheria Grande i tractà d'aconseguir que els ervipiame i altres grups allà per anar a les missions al voltant de San Antonio.
Encara que molts ervipiame havia fugit de les missions de San Antonio van veure alguns avantatges en el sistema de missions i en 1745 van enviar una delegació juntament amb els yojuanes, deadoses i altres residents de Rancheria Grande preguntar si es construiria una missió al llarg del Brazos.
En 1747 alguns dels ervipiame es traslladaren a la missió de San Francisco Xavier de Horcasitas al riu San Gabriel,

## Referències

* ↑ Barr, Peace Came in the Form of a Woman, p. 124-125
* ↑ Barr, Peace Came in the Form of a Woman, p. 126
* ↑ Juliana Barr, Peace Came in the Form of a Woman: Indians and Spaniards in the Texas Borderlands (Chapel Hill: University of North Carolina Press, 2007), p. 133
* ↑ Elizabeth A. H. John, Storms Brewed in Other Men's Worlds: The Confrontation of Indians, Spanish and French in the Southwest, 1540-1795 (College Station: Texas A&M University Press, 1975) p. 277
* ↑ Gary Clayton Anderson, The Indian Southwest, 1580-1830: Ethnogenesis and Reinvention (Norman: University of Oklahoma Press, 1999) p. 85
* ↑ John, Storms Brewed in Other Men's World, p. 283
# Erwan ar Moal

Erwan ar Moal (francès Yves Le Moal) fou un poeta bretó, nascut a Coadout (Costes d'Armor) el 9 de febrer de 1874, on també va morir el 14 de febrer de 1957. De família camperola, va aprendre francès als sis anys. Estudià al liceu de Guingamp i ingressà al seminari de Saint-Brieuc el 1894. El 1902 començà a treballar com a mestre, també fou en aquesta època que es va iniciar en l'escriptura en bretó i ingressà al Gorsedd bretó amb el nom de Dir na dor (l'acer que no es trenca).
De 1927 a 1939 va ser editor del setmanari catòlic Breiz juntament amb Auguste Boch, i també col·laborà a Feiz ha Breiz. Home de fe, el 1933 va denunciar des del seu periòdic el nacionalsocialisme com a ideologia dolenta, inhumana i anticristiana. El 1938 tornaria a condemnar des del diari feixisme i nazisme, comparant-los amb una plaga.
Erwan Ar Moal, Goulven Mazéas, Maurice Duhamel i altres companys desconeguts (com el mecànic Le Rouzic de " War Zao " a Guingamp i els seus companys mantinguts en l'anonimat) formaren part de la Resistència Francesa.

## Publicacions

* Ankou dimezet (el nuvi Ankou, 1900)
* An diaoul-potr (El diable fet home, 1900)
* Pipi gonto, marvailhou brezonek. Skeudennou gant E. Dudoret. Saint-Brieuc : René Prud'homme, 1902. – Pipi Gonto [2], marvailhou neve. Saint-Brieuc : Ti moullerez Sant-Gwilherm, 1908. (Contes. Rééd. en 1 vol., Quimper : Le Goaziou, 1925.)
* Mojenn an Ankou (Conte d'Anatole Le Braz traduït en breton), Kroaz ar Vretoned, 1911.
* Buez ar zent savet gant an Ao. Perrot kure Sant-Nouga (La Vie des Saints, adaptació en bretó tregorrès), Morlaix, Ar Gwaziou, 1912
Publicat a la revista Al Liamm
* Prederiañ zo deskiñ mervel, («Filosofar és aprendre a morir») traducció de Michel de Montaigne
En llibre:
* Ar penn-bazh derv (El Gourdin de roure). (édition Jean-Yves André). An Here. 1991
* Ki ar penn marv (El gos de cap de mort). (édition Tudual Huon). An Here. 1991
* Paotr e skourjez lêr (L'Hom amb fuet de cuir). (édition Alain Dipode). An Here. 1992
* Pipi gonto. Emgleo Breiz. 2001.

## Bibliografia

* Yves Le Moal. (DIR-NA-DOR) 1874-1957 Saint-Brieuc, Presses bretonnes - 1962. Henri Poisson

## Vegeu també

* Llista d'autors bretons
# Erwartung

Erwartung (L'espera) és una òpera en un acte d'Arnold Schönberg composta el 1909, i escrita en només 17 dies. Va ser estrenada el 1924 dirigida per Alexander Zemlinsky. L'obra és un monòleg per a soprano i gran orquestra. D'una duració propera a una mitja hora, se sol interpretar amb El castell de Barbablava, de Béla Bartók, donat el seu caràcter i temes semblants. L'òpera és d'una gran complexitat i exigència, fet que, donada la seva brevetat, fa que sigui poc representada avui dia.

## Personatges

* Una dona

## Argument

Una dona està inquieta esperant el seu amant. En la foscor es topa amb una cosa que primer li sembla un cos, però que després determina que és el tronc d'un arbre. Està cada cop més ansiosa i espantada, ja que no pot trobar l'home que està buscant. Aleshores descobreix un cadàver, que resulta ser el cos del seu amant. Aleshores demana ajuda, però ningú respon. Intenta reviure el seu amant, sense èxit, acusant-lo fins i tot d'haver-li estat infidel. Al final es pregunta què serà de la seva vida ara que el seu amant és mort.

## Notes

* ↑ Simms, Bryan. The Atonal Music of Schoenberg, 2000.
# Electra a la tomba d'Agamèmnon

Electra a la tomba d'Agamèmnon és una pintura a l'oli sobre tela obra de l'artista prerafaelita Frederic Leighton acabada el 1869. L'obra està actualment a la Ferens Art Gallery a la ciutat anglesa Kingston upon Hull. Representa l'heroïna de la mitologia grega Electra a la tomba del seu pare.

## Descripció

En aquesta obra, l'artista victorià Frederic Leighton fa servir un dels seus motius més artístics i reeixits: la imatge d'una figura femenina solitària com a focus. A més, aquesta obra també revela que Leighton era un mestre de no només representar temes clàssics, sinó també de crear moviment i pintures memorables.
El tema d'Electra a la tomba d'Agamenón s'inspira en la mitologia grega i el drama. Electra era la filla del rei Agamèmnon. A la llegenda, Agamèmnon va ser assassinat per la seva esposa –i mare d'Electra– Clitemnestra. Aquesta tragèdia fa embogir Electra, i a la pintura, veiem l'angoixa de l'heroïna per la mort del seu pare.
Electra es troba sola al centre de la composició, amb les seves mans al cap en un gest de lamentació. Està coberta d'una llarga túnica fosca, simbolitzant el seu dol. A la dreta d'Electra, hi ha una columna dòrica amb una cistella de flors a sobre. Els detalls restants de la pintura són senzills però subtilment efectius i creen una atmosfera que recorda l'antiga Grècia. A més, els colors ombrívols i apagats –tons terra suaus– reforcen el sentiment de tristesa.
Aquesta pintura comparteix similituds, tant en el tema com en el subjecte amb Lachrymae, un dels treballs posteriors de Leighton. No obstant això, mentre Electra a la tomba d'Agamèmnon tracta d'un esdeveniment del drama clàssic i el mite, Lachrymae demostra que l'artista era capaç de crear pintures amb significats molt més abstractes, amb el mateix èxit.

## Referències

* ↑ Barrington, Russell. of The Life, Letters and Work of Frederic Leighton. V. 2,. Project Gutenberg eBook. Londres: George Allen, 1906, p. 189-191 [Consulta: 7 setembre 2020].
* ↑ «Electra at the Tomb of Agamemnon» (en anglès). Loggia, 2008. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 16 desembre 2015].