OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Unai Osa Eizaguirre

Unai Osa Eizaguirre (Zestoa, 12 de juny de 1975) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1997 i 2006. El seu germà Aitor també fou ciclista professional.
Com a ciclista amateur aconseguí importants victòries, com ara el Campionat d'Espanya en ruta júnior el 1995 o el Memorial Valenciaga, el 1996.
El 1997 va fer el pas al professionalisme de la mà de l'equip Banesto, coincidint a l'equip amb cilistes de la talla d'Abraham Olano, Alex Zulle o José María Jiménez.
El 1999 aconseguí les úniques victòries com a professional de la seva carrera, la Clàssica dels Alps i el Tour de l'Avenir. El 2001 aconseguí el millor resultat de la seva carrera en una gran volta, en acabar tercer al Giro d'Itàlia, per darrere Gilberto Simoni i Abraham Olano.
El 2006, junt a son germà Aitor, va fitxar per l'equip Liberty Seguros de Manolo Saiz. Aquell mateix any, en el marc de l'Operació Port, fou identificat per la Guàrdia Civil com a client de la xarxa de dopatge dilerada per Eufemiano Fuentes, sota els noms en clau número 7, UNO, UNA i 1ai. Unai Osa no fou sancionat per la Justícia espanyola en no ser el dopatge un delicte a Espanya en aquell moment, i tampoc va rebre cap sanció esportiva en negar-se el jutge instructor del cas a facilitar als organismes esportius internacionals (AMA, UCI) les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge.
Com a conseqüència de l'Operació Port el màxim patrocinador del seu equip, Liberty Seguros, abandonà el ciclisme a mitjan temporada. Amb aquesta decisió deixava en una situació incerta tots els ciclistes de l'equip. L'equip canvià de propietaris i es reanomenà Astana. Els germans Osa es trobaren amb greus problemes per trobar un equip ProTour.
A finals de desembre de 2006, quan s'estava entrenant per Zarautz junt al seu germà, va patir una caiguda, fruit d'un cop de vent, que li provocà una fractura de clavícula de la qual hagué de ser operat. Aquesta situació el portà a la retirada.
Des de la retirada col·labora ocasionalment amb EiTB en l'emissió de carreres ciclistes.

## Palmarès

* 1996
** 1r al Memorial Valenciaga
** 1r a la Volta al Bidasoa i vencedor de 3 etapes
* 1999
** 1r a la Clàssica dels Alps
** 1r al Tour de l'Avenir

### Resultats al Tour de França

* 2002. 18è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. Abandona
* 2001. 3r de la classificació general
* 2005. 16è de la classificació general
* 2006. 18è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2000. 56è de la classificació general
* 2001. 22è de la classificació general
* 2003. 9è de la classificació general
* 2004. 21è de la classificació general
* 2005. 17è de la classificació general

## Referències

* ↑ Informe de la Guardia Civil (Capítulo II) Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine. a cadenaser.com (12 de juliol de 2006) (castellà)
* ↑ Informe de la Guardia Civil (Capítulo III) Arxivat 2009-07-23 a Wayback Machine. a cadenaser.com (12 de juliol de 2006) (castellà)

## Enllaços externs

* Fitxa d'Unai Osa a sitiodeciclismo.net
# Valoració

«Valoració» té aquests significats:
* Valoració química, mètode d'anàlisi química quantitatiu que permet determinar la concentració d'una substància
* Valoració de Karl-Fischer, mètode de valoració química analítica
* Valoració complexomètrica, tipus d'anàlisi volumètrica
* Valoració (escacs), quantificació d'una partida, posició, o jugada en escacs
* Valoració (basquetbol), fórmula estadística que és utilitzada al bsquet per mesurar el rendiment dels jugadors
# United Kennel Club

El United Kennel Club (o UKC) és el registre de races de gossos més gran dels Estats Units i el segon més gran del món. Segons el lloc web, realitzen 250.000 registres per any. La UKC no és part de l'Organització Internacional Canina, Federació Cinològica Internacional, com ho són els clubs de la majoria dels altres països.
El UKC va ser fundat per Chauncey Z. Bennett el 1898. Bennett va fundar el club per tal de proporcionar un registre de gossos basat en la seva utilitat, en contraposició amb l'èmfasi que posa l'American Kennel Club a l'exposició canina. Alguns detractors afirmen que el club es va crear originalment per tal que el fundador pogués registrar el seu gos, un American Pit Bull Terrier.
Bennett va concebre i promoure el concepte de gos "total", és a dir, un gos útil per a l'home al mateix temps que bonic, en el qual la intel·ligència i la capacitat de treball és tan important com la conformació de la raça. Bennett va trobar acceptació entre els amos de gossos de pastura i els de caça. El UKC va ser innovador en l'organització de concursos i l'ús de proves d'ADN per establir paternitat. Amb el temps el club es va expandir a altres àrees, incloent-hi els gossos d'esport i, més recentment, patrocina mostres i competicions de bellesa, obediència, caça i agilitat. El UKC ha suposat un desafiament suficient per a la quota de mercat perquè el AKC hagi estès el seu àmbit a altres àrees relacionades amb els gossos (nutrició, cura, comportament, salut...).
Fundat el 1898 als Estats Units, compten amb uns 300.000 socis i, actualment, és el segon registre més antic de races de gos als Estats Units. Organitzen multitud de programes i exhibicions d'obediència, agilitat, esports per a gossos, proves de caça, etc. al llarg del territori nord-americà.

## Referències

* ↑ La web de l'American Kennel Club, on podem veure tots els àmbits que hi tracten relacionats amb els gossos.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-09-19 a Wayback Machine.
# Verkhni Ufalei

Verkhni Ufalei - Верхний Уфалей (rus) és una ciutat de l'óblast de Txeliàbinsk, a Rússia. Es troba a la vora del riu Ufaleika, un afluent del riu Ufà, a 125 km al nord-oest de Txeliàbinsk.

## Història

Verkhni Ufalei fou fundada el 1761 per allotjar el personal d'una fàbrica siderúrgica establerta a la vora del riu Ufaleika. La vila aconseguí l'estatus de possiólok (poble) el 29 d'agost del 1928. Quan entrà en funcionament una foneria de níquel destinada a tractar els minerals locals, el 1933, accelerà el seu desenvolupament, si bé la vila rebé finalment l'estatus de ciutat el 26 d'abril del 1940.
# Verkhni Txekon

Verkhni Txekon - Верхний Чекон (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora esquerra del riu Txekon, afluent del Kuban. És a 26 km al nord-est d'Anapa i a 114 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany al poble de Iurovka.
# Villas de la Ventosa

Villas de la Ventosa és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Geografia
### Nuclis de població

Les localitats d'aquest municipi són: Bólliga, Culebras, Fuentesbuenas, Valdecañas, La Ventosa (lloc on es troba l'Ajuntament) i Villarejo del Espartal.
* Bólliga
* la Ventosa (Conca)
Aquests nuclis de població eren antics municipis independents fins que s'agruparen l'any 1973 en un sol municipi.

### Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 447 | 399 | 358 | 356 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Villamaninita

La villamaninita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la pirita. Va ser descoberta en 1919 a la mina Providència, al districte miner de Cármenes-Villamanín (Lleó). Pren el nom d'aquesta última localitat, ja que des d'allí s'exportava per via ferroviària, tot i que la mina on es va trobar està realment en el terme municipal de Cármenes.

## Característiques

La villamaninita és un sulfur que cristal·litza en el sistema cúbic, trobant-se en forma de cristalls euèdrics o bé radials. La seva duresa a l'escala de Mohs és de 4,5. La seva fórmula és (Cu,Ni,Co,Fe)S₂, i es considera una espècie molt propera, probablement similar, a la fukuchilita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la villamaninita pertany a «02.EA: Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:2, amb Fe, Co, Ni, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: aurostibita, bambollaita, cattierita, erlichmanita, fukuchilita, geversita, hauerita, insizwaita, krutaita, laurita, penroseita, pirita, sperrylita, trogtalita, vaesita, dzharkenita, gaotaiita, alloclasita, costibita, ferroselita, frohbergita, glaucodot, kullerudita, marcassita, mattagamita, paracostibita, pararammelsbergita, oenita, anduoita, clinosafflorita, löllingita, nisbita, omeiita, paxita, rammelsbergita, safflorita, seinäjokita, arsenopirita, gudmundita, osarsita, ruarsita, cobaltita, gersdorffita, hol·lingworthita, irarsita, jolliffeita, krutovita, maslovita, michenerita, padmaita, platarsita, testibiopal·ladita, tolovkita, ullmannita, willyamita, changchengita, mayingita, hollingsworthita, kalungaita, milotaita, urvantsevita i rheniita.

## Formació i jaciments

La villamaninita s'ha trobat en forma de grans disseminada en dolomies bituminoses negres, en dolomita cristal·lina i com agregats nodulars en petits filons de dolomites. La seva localitat tipus és la mina Providència (Cármenes, Província de Lleó), on s'ha trobat en dos hàbits típics: com a cristalls toscos, cúbics, cuboctaèdrics o octaèdrics, normalment de menys d'1 mm, o bé com nòduls fibrosorradiats de fins a 1 cm. Sol trobar-se associada a altres minerals com: bravoita, linneïta, bornita, tetraedrita i pirita.

## Referències

* ↑ «Villamaninite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Villamaninite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Pyrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Villamanínite» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 30 març 2015].
# Villeneuve-lès-Charnod

Villeneuve-lès-Charnod és un municipi francès situat al departament del Jura i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 87 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Villeneuve-lès-Charnod era de 87 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 61 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 21 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 59 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 35 habitatges principals, 24 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 3 en tenien tres, 13 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 31 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Villeneuve-lès-Charnod el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 38 eren actives i 15 eren inactives. De les 38 persones actives 37 estaven ocupades (19 homes i 18 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 15 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Villeneuve-lès-Charnod hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Villeneuve-lès-Charnod a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Villeneuve-lès-Charnod a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Vicente Andreu Navarro

Vicente Andreu Navarro (Castelló de la Plana, 1965) és un informàtic i escriptor en llengua catalana i castellana valencià.
Oficialment nascut a Castelló en 1965, ha viscut a Vila-real durant la major part de la seua vida. Llicenciat en Informàtica per la Universitat Politècnica de València es va estrenar en la narrativa amb “El trébol de cuatro hojas” (Edebé, 2008), obra que va merèixer el guardó de millor novel·la juvenil amb temàtica esportiva al certamen literari anual que convocava el diari MARCA. “El secret del guerrer hongarès” (Onada Edicions, 2010) és la seua segona novel·la i la primera escrita en valencià. Pel que fa a la narrativa breu, ha publicat, junt al també vila-realenc Manuel Llorens, el recull de contes “En la hora cero” (Bubok, 2009). En 2015 publica "La isla de la cruz de jade" (Edelvives, 2015), novel·la juvenil ambientada en la Universitat d'Otago, a Nova Zelanda.

## Obres
### Novel·la

* El trébol de cuatro hojas, 2008
* El secret del guerrer hongarés, 2010
* La isla de la cruz de jade, 2015

### Narrativa curta

* En la hora cero, 2009 (coautor)

## Referències

* ↑ «Editorial Edebé: "El trébol de cuatro hojas"». Arxivat de l'original el 2010-11-05. [Consulta: 31 juliol 2010].
* ↑ «Onada Edicions: "El secret del guerrer hongarès"». Arxivat de l'original el 2011-09-07. [Consulta: 31 juliol 2010].
* ↑ Bubok Publishing: "En la hora cero"
* ↑ «Editorial Edelvives: "La isla de la cruz de jade"». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 abril 2015].

## Enllaços externs

* Pàgina de l'autor en Facebook:
* Pàgina oficial de l'autor: Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Voivodat de Lubusz

Lubusz és un dels 16 voivodats en què és dividida administrativament Polònia des del 1998. Les principals ciutats són:
* Gorzów Wielkopolski (Landsberg) (125.000)
* Zielona Góra (Grünberg) (120.000)
* Nowa Sól (Neusalz an der Oder) (41.500)
* Żary (Sorau) (41.000)
* Żagań (Sagan) (26.500)
* Świebodzin (Schwiebus) (21.500)
* Kostrzyn nad Odrą (Küstrin) (20.000)
* Międzyrzecz (Meseritz) (19.500)
* Gubin (Guben) (18.500)
* Słubice (Frankfurt-Dammvorstadt) (18.000)
* Krosno Odrzańskie (Crossen an der Oder) (12.800)

## Referències

* ↑ «Los mejores sitios que ver en Lubusz Voivodeship - Top 20 | Komoot» (en castellà). [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ «Lubusz Voivodeship (Poland)» (en anglès). [Consulta: 24 març 2021].
# Vezin-le-Coquet

Vezin-le-Coquet (en bretó Gwezin, en gal·ló Bezein) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 3.901 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 839 | 1.596 | 2.207 | 2.731 | 3.268 | 4.029 | 3.809 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1929-1971 | Fernand Bons | |
| 1971-2001 | Robert Rahn | |
| 2001-2008 | Yolaine Le Cadre | Divers gauche |
| 2008- | Gérard Le Cam | PS |
# Casa en un carreró al costat Noguera

La Casa en un carreró al costat Noguera és una casa d'Isil, al municipi d'Alt Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de pedra amb parets exteriors arrebossades amb calç, formada per planta baixa i dos pisos. A la façana orientada a migdia, a la paret mestre perpendicular al cavall que suporta el llossat de llicorella a dues aigües hi ha un amb ampli ràfec protegint els balcons de la façana. A la planta baixa s'obre un gran portal; al primer pis un balcó de fusta amb barana de ferro ocupa tota l'amplada de la façana; i al segon passa el mateix amb un balcó totalment de fusta bellament perfilats i calats.

## Referències

* ↑ «Casa en un carreró al costat Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Belveglio

Belveglio (Birvèj o Belvèj en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Cortiglione, Mombercelli, Rocchetta Tanaro i Vinchio.
Pertany al municipi la frazione de Bricco.
# Castrillo de Riopisuerga

Castrillo de Riopisuerga és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 109 | 97 | 79 | 87 |
# Cecilio Jiménez Rueda

Cecilio Jiménez Rueda (Atarfe, província de Granada, 27 de juny de 1858 - 9 de setembre de 1950) fou un matemàtic espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

En 1873 es va instal·lar a Granada, on va dirigir un institut d'educació secundària, alhora que estudiava batxillerat i a l'Escola de dibuix de Santo Domingo i cursava el batxillerat. El 1886 es va llicenciar en ciències a la Universitat Central de Madrid i el 1888 s'hi va doctorar amb excel·lent.
Un cop acabats els estudis va ser nomenat auxiliar numerari de la Facultat de Ciències de Madrid, on va impartir cursos de mecànica, física, matemàtiques, geometria, anàlisi, i en 1892, per oposició, va obtenir la plaça d'auxiliar de dibuix de la mateixa Facultat. En 1896 va obtenir la càtedra de geometria i geometria analítica de la Universitat de València, encarregant-se també de l'estació meteorològica d'aquesta facultat. El 1906, va tornar a la Universitat de Madrid, on va aconseguir la càtedra de geometria mètrica i complements d'àlgebra i geometria de la secció de Naturals. Durant aquest nou pas per la universitat madrilenya va estar a càrrec de la Secretària d'aquesta facultat.
Va ser membre i presidi durant diversos anys la Societat Facultativa de Ciències i Lletres, la revista de la qual va dirigir en 1895, i va ser delegat a Espanya de la Comissió Internacional de l'Ensenyament Matemàtic (1912-14). Va arribar ha ser vicepresident de la secció 1a de l'Associació Espanyola per al progrés de les Ciències. Va ser director a més de la revista de la Reial Societat Matemàtica Espanyola (1915-16) i soci corresponent de l'Institut de Coïmbra.
Va ser nomenat numerari de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals, en la qual va ingressar el 17 de febrer de 1918 amb el discurs "Algunas consideraciones acerca de la evolución de los conceptos de punto, recta, plano y espacio". Va publicar articles a revistes especialitzades com Revista de la Sociedad Matemática Española i divulgatius a diaris com El Mercantil Valenciano o El Defensor de Granada.
El seu germà, Miguel Jiménez Rueda, fou president del Sindicat Agrari d'Atarfe i va ser assassinat el 1932 en una disputa obrera mentre passejava.

## Obres

* 1893. "Prolegómenos de Aritmética Universal"
* 1893. "Sobre la constitución molecular de los cuerpos gaseosos"
* 1898. "Tratado de las formas geométricas de primera categoría"
* 1898. "Tratado de las formas geométricas de segunda categoría".
* 1903. "Lecciones de Geometría Métrica"
* 1909. "Lecciones de Geometría Métrica y Trigonometría".

## Referències

* ↑ Cecilio Jiménez Rueda a la Granadapedia, editada sota Llicència creative commons (CC BY-SA 3.0)
* ↑ Biografia Arxivat 2016-05-31 a Wayback Machine. al web de la RAC
* ↑ Hemeroteca ABC, 9 d'agost de 1932
# Cephalorhynchus

* Aquest article tracta sobre el gènere de cetacis. Vegeu-ne altres significats a «Cephalorrhynchus».
Cephalorhynchus és un gènere de cetacis de la família dels delfínids. Conté quatre espècies:
* Dofí de Commerson, Cephalorhynchus commersonii
* Dofí negre, Cephalorhynchus eutropia
* Dofí de Heaviside, Cephalorhynchus heavisidii
* Dofí de Hector, Cephalorhynchus hectori
Les quatre espècies tenen característiques físiques similars - són dofins petits, generalment juganers, de musell rom - però viuen en regions geogràfiques diferents.
Una anàlisi filogenètica recent de May-Collado i Agnarsson (2006) indica que dues espècies tradicionalment assignades al gènere Lagenorhynchus, el dofí de franja blanca (L. cruciger) i el dofí de Peale (L. australis), en realitat també són espècies de Cephalorhynchus i suggereixen que caldria transferir aquestes espècies a aquest gènere.

## Referències

* May-Collado, L.; Agnarsson, I. (2006). «Cytochrome b and Bayesian inference of whale phylogeny». Molecular Phylogenetics and Evolution 38, 344–354.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Cementiri d'Arbúcies

El Cementiri d'Arbúcies és una obra neoclàssica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La majoria dels cementiris creats al llarg del segle xix i XX segueixen una mateixa estructura. És el cas també del cementiri d'Arbúcies, situat en l'extrem nord-est del nucli, als afores, en direcció Sant Hilari Sacalm.
La porta principal es troba a ran de carretera, situada en un mur revestit de pedres irregulars ajuntades amb ciment. Està emmarcada en blanc i presenta un arc rebaixat, la gran portalada és de ferro amb la decoració de dues creus en relleu a la part inferior. El mur no és recta sinó que fa ondulacions i els angles són arrebossats i pintats de blanc. Damunt de l'entrada, hi ha una part triangular on es disposen les lletres de ferro de “CEMENTIRI MUNICIPAL”. Per la part del darrere, a l'esquerra hi ha una altra entrada i un espai per als cotxes.
A l'interior, hi ha una escalinata central que va fent replans, des d'on es distribueixen els diferents carrers a banda i banda, esglaonats també a diferents nivells. Són cossos rectangulars plens de nínxols i coberts amb teula àrab. El parament és arrebossat i pintat de blanc. A la part de dalt, hi ha panteons de diferents estils que es troben arrenglarats en un dels passadissos.
També hi trobem la capella, amb entrada d'arc apuntat protegida amb reixa de ferro forjat.
Com a tots els cementiris, els xiprers són els arbres que envolten els diferents carrers.

## Història

Com molts dels cementiris municipals cal cercar el seu origen en la disposició reial de Carles III que a finals del segle xviii ordenava la construcció dels cementiris fora de les poblacions adduint raons higièniques i sanitàries. Però tot i aquesta disposició, la creació dels nous cementiris no es va generalitzar fins a la segona meitat del segle xix, i en algunes poblacions el segle xx.
Era comu en els cementiris de l'època tenir una mateixa estructura: un espai destinat a l'administració, una plaça per als carruatges/cotxes, un edifici destinat a dipòsit de cadàvers, una fossa comuna (per a les persones que no tenien nínxols ni panteó), parcel·les i nínxols particulars, una capella, un espai per a nonats, etc. La zona dels nínxols i els panteons sovint es resolia en un clos amb jardí.
La inauguració d'aquest cemnetiri es va fer l'any 1909.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Cementiri d'Arbúcies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].