OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ratolí de bola

Un ratolí de bola, també conegut amb la paraula anglesa trackball és un dispositiu apuntador compost per una bola incrustada en un receptacle que conté sensors que detecten la rotació de la bola en dos eixos com si fos un ratolí cap per avall, però amb la bola sobreeixint més. L'usuari fa girar la bola amb el polze, els dits, o la palma de la mà per a moure el cursor. Són comuns en les estacions de treball CAD per la seua facilitat d'ús, i amb anterioritat a l'adveniment del touchpad, en els ordinadors portàtils, ja que pot no existir lloc en què utilitzar un ratolí. Alguns s'ajusten al lateral del teclat, i tenen botons integrats amb les mateixes funcions que els botons dels ratolins. A vegades es poden veure trackballs en les estacions de treball computeritzades de propòsit específic, com les consoles de radar de les sales de control de trànsit aeri, o el sonar d'un vaixell o un submarí. Les instal·lacions modernes d'aqueixos equips poden usar ratolins en el seu lloc, ja que la majoria de la gent ja sap com utilitzar-los. No obstant això, els radars mòbils antiaeris, i els sonars de submarins tendeixen a continuar utilitzant trackballs, ja que poden fabricar-se de forma més duradora, i són millors per a un ús ràpid en cas d'emergència.
Els ratolins de bola van tenir un ús limitat per a alguns videojocs, particularment els primers jocs electrònics. Un dels jocs més famosos que n'utilitzava era Centipede. Football, d'Atari, va ser el primer joc a utilitzar un ratolí de bola, i va ser llançat el 1978 com a màquina recreativa. En consoles, en canvi, són prou inusuals. L'Apple Pippin (Bandai Atmark), una videoconsola japonesa, disposava d'un ratolí de bola de forma estàndard al seu gamepad, i la Atari 2600 en tenia un com perifèric, però la palanca de control n'era el control estàndard. Avui en dia, els ratolins de bola s'utilitzen sovint en màquines de golf per a simular els colps dels pals.
Els ratolins de bola són el dispositiu d'ordes i apuntat d'alguns terminals d'accés públic a Internet. A diferència d'un ratolí, és fàcil muntar un trackball en la consola - i tampoc pot ser arrancat. Dos exemples són les consoles de navegació per Internet disponibles en alguns locals de McDonalds en el Regne Unit, i les cabines telefòniques d'accés a Internet de banda ampla de British Telecom.

## Altres aplicacions

Els ratolins de bola o trackballs són emprats freqüentment en estacions de treball de disseny assistit per ordinador per la seva versatilitat i facilitat d'ús. També són comuns en sales de control de trànsit aeri com a part de les consoles de radar o fins i tot en el sonar d'un submarí o un vaixell. Tot i que avui dia es puguin utilitzar ratolins òptics, en aquests casos esmentats s'acostuma a utilitzar trackballs per la seva durabilitat.

## Referències

* ↑ «Ratolí de bola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Trackball» (en anglès). Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 30 març 2016].
* ↑ «A Brief History of the Personal Computer Trackball» (en anglès). TrackballWorld. [Consulta: 30 març 2016].
# Refugi Molières

El Refugi Molières o Mulleres és un refugi de muntanya situat a la vall de Molières, al terme municipal de Vielha, a la comarca del Vall d'Aran. Va ser instal·lat a l'agost de 2011 per substituir l'antiga cabana que estava en mal estat. És un refugi metàl·lic, un equipament d'emergència no guardat tipus bivac, situat a 2.390 metres d'altitud, al Pirineu Occidental, sobre l'estany Inferior de Molières. És propietat de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Disposa de lliteres, matalassos i mantes i emissora d'emergència, així com taula, prestatgeries, extintors, parallamps i plaque solars.

## Accés

Des de la boca sud del túnel de Vielha (3 h); des de l'Artiga de Lin (4 h); i des del refugi de la Renclusa (5 h).

## Referències

* 1 2 «Refugi Molières». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
* ↑ «El nuevo refugio de Molières ya está instalado y abierto.. Desnivel». desnivel.com. Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Referèndum sobre la independència d'Estònia de 1991

Un referèndum d'independència tingué lloc a Estònia el 3 de març de 1991, juntament amb un de similar a Letònia aquell mes. Amb una participació del 82,9%, un 78,4% dels votants respongueren afirmativament a la pregunta. La independència fou restaurada la nit del 20 d'agost pel Consell Suprem d'Estònia.

## Resultats

La pregunta fou: Voleu la restauració de la independència i la sobirania nacional de la República d'Estònia?
| | Vots | Percentatge |
| Sí | 737.964 | 78,4 |
| No | 203.199 | 21,6 |
| Invàlids/En blanc | 6.967 | - |
| Total | 948.130 | 100 |
| Cens/Participació | 1.144.309 | 82,9 |
| Font: Riigi Teataja |||

## Vegeu també

* Referèndum sobre la independència de Letònia de 1991

## Referències

* ↑ Nohlen, Dieter; Stöver, Philip. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010, p. 574. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ Nohlen, Dieter; Stöver, Philip. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010, p. 567. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* ↑ Webmedia. «Otsus referendumi korraldamise kohta Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise küsimuses – Riigi Teataja» (en estonià). [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Restoration of the independence of Estonia, 1991 - Riigikogu» (en anglès). Riigikogu, 17-06-2016. Arxivat de l'original el 2016-11-08 [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ Webmedia. «1991. aasta 3. märtsil Eesti Vabariigi iseseisvuse taastamise küsimuses korraldatud referendumi tulemuse kinnitamise kohta – Riigi Teataja» (en estonià). [Consulta: 4 setembre 2017].
# Raguinita

La raguinita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d'Eugene Raguin (13 de juny de 1900 - 10 de novembre de 2001), catedràtic de Geologia minera de l'Escola Nacional de Mines de París (França).

## Característiques

La raguinita és un sulfur de fórmula química TlFeS₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la raguinita pertany a «02.CB - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Zn, Fe, Cu, Ag, etc.» juntament amb els següents minerals: coloradoïta, hawleyita, metacinabri, polhemusita, sakuraiïta, esfalerita, stil·leïta, tiemannita, rudashevskyita, calcopirita, eskebornita, gal·lita, haycockita, lenaïta, mooihoekita, putoranita, roquesita, talnakhita, laforêtita, černýita, ferrokesterita, hocartita, idaïta, kesterita, kuramita, mohita, pirquitasita, estannita, estannoidita, velikita, chatkalita, mawsonita, colusita, germanita, germanocolusita, nekrasovita, estibiocolusita, ovamboïta, maikainita, hemusita, kiddcreekita, polkovicita, renierita, vinciennita, morozeviczita, catamarcaïta, lautita, cadmoselita, greenockita, wurtzita, rambergita, buseckita, cubanita, isocubanita, picotpaulita, argentopirita, sternbergita, sulvanita, vulcanita, empressita i muthmannita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a l'École nationale supérieure des mines de París.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'Allchar, a Rožden, dins el municipi de Kavadarci (Macedònia del Nord). També ha estat descrita a Lengenbach (Valais, Suïssa), al tall Lulu (Utah, Estats Units) i al dipòsit de tal·li i or de Lanmuchang (Guizhou, República Popular de la Xina). Aquests quatre indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Raguinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 desembre 2019].
# Rambures

Rambures és un municipi francès, situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 365 habitants.

## Situació

Rambures es troba a l'oest del Somme, a pocs quilòmetres del Sena Marítim.

## Administració

Rambures forma part del cantó de Gamaches, que al seu torn forma part del districte d'Abbeville. L'alcalde de la ciutat és Jean-Claude Gandon (2001-2008).

## Vegeu també

* Llistat de municipis del Somme

## Enllaços externs

* Rambures al lloc web de l'INSEE Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
* Poblacions més properes a Rambures Arxivat 2009-01-03 a Wayback Machine.
# Rameau (cràter)

Rameau és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 58 km de diàmetre. Porta el nom del compositor francès Jean Philippe Rameau (1683-1764), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1976.

## Referències

* ↑ «Rameau». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 12-10-2016. [Consulta: 21 juny 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Remni

Remni (en rus: Ремни) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 5 habitants. Pertany al districte municipal de Sóbinka.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Residu quadràtic

El residu quadràtic mòdul $m$ en matemàtica i dins la teoria de nombres és qualsevol enter $r$ coprimer amb $m$ per al que tingui solució la congruència:
    $x^{2}\equiv r{\pmod {m}},$
o, cosa que és el mateix, quan $r$ és un quadrat no nul mòdul $m$, i que per tant té una arrel quadrada en l'aritmètica de mòdul $m$. Als enters que no són congruents amb quadrats perfectes mòdul $m$ se'ls anomena no-residus quadràtics. En endavant els anomenaren com residus i no-residus.
Per exemple, quan el mòdul és 13, els residus són: 1, 3, 4, 9, 10 i 12, i els no residus 2, 5, 6, 7, 8, i 11. En general per a determinar quins són els residus quadràtics per a un mòdul donat, n'hi ha prou amb determinar les restes de dividir per $m$ als quadrats perfectes dels enters nombres primers amb $m$ i menor o iguals a $m/2$.
En el cas que es limiti l'estudi només als nombres primers és convenient usar el símbol de Legendre, i la seva extensió, el símbol de Jacobi.

## Propietats

* El producte d'un residu i un no-residu és un no-residu
* Si $p$ és un nombre primer, la meitat de les $p-1$ classes residuals mòdul $p$ són residus i l'altra meitat no-residus.
* -1 és un residu de tots els nombres primers de la successió $4k+1$ i és un no-residu de tots els primers de la successió $4k+3$
* 2 és un residu de tots els primers de les successions $8k+1$ i $8k+7$ i és un no-residu de tots els altres primers imparells.
* Si $p$ i $q$ són primers imparells i cap d'ells pertany a la successió $4k+1$ aleshores $p$ és un residu mòdul $q$ si i només si $q$ és un no-residu mòdul $p$. Si per altra banda qualsevol dels dos,o ambdós, pertanyen a la successió $4k+1$ aleshores $p$ és un residu mòdul $q$ si i només si $q$ és un residu mòdul $p$.
Aquesta darrera propietat rep el nom de Llei de reciprocitat quadràtica, i és un dels teoremes més importants de la teoria elemental de nombres.

## Problemes oberts i conjectures

Un dels problemes més importants sobre residus quadràtics és l'ordre de magnitud del mínim no-residu quadràtic positiu $n(p)$. El millor resultat conegut el va donar Burguess, assegura que l'expressió
    ${\frac {n(p)}{p^{1/4{\sqrt {e}}}}}$
està acotada per a tots els nombres primers, i es conjectura que el resultat podria seguir sent cert si es substitueix el denominador per $(\log p)^{2}$.

## Extensions

De la mateixa manera es pot parlar de residus cúbics, residus biquadràtics i en general de residus potencials.

## Referències

* ↑ Gentile: Aritmética elemental, OEA1985

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Quadratic Residue» a MathWorld (en anglès).
# Reus: semanario independiente

Reus: semanario independiente, defensor de los intereses generales de esta ciudad y su comarca va ser un periòdic publicat a Reus des del 19 d'agost de 1899 fins al 20 de juliol de 1901.

## Història

Diu el periodista i historiador reusenc Francesc Gras i Elies: "De este semanario independiente [...] era propietario y director D. Gregorio Fernan Küpfer, joven americano que residía en ésta".
A l'editorial del primer número declara que vol defensar tot allò que afecti Reus i la seva comarca amb la més absoluta independència i imparcialitat: "Defender en primer lugar, con todas nuestras fuerzas, los intereses generales de esta ciudad". Busca la unió, que veu difícil, de tots els partits i grups per a aconseguir "la regeneración absoluta" de Reus i la comarca. A partir de: Año II, no. 28 (25 de febrer de 1900) el subtítol és: Periódico independiente, defensor de los intereses generales de esta ciudad y su comarca, i passa a ser diari. Parla de temes locals, denúncia i dona alternatives a la política municipal. Sembla que el diari s'acaba el 27 de juny, encara que reapareix el 7 de juliol de 1900 com a setmanari per tornar a tancar el 28 de juliol. Encara reapareix el 20 de juliol de 1901 altra vegada com a setmanari, però només durà uns quants números. Al número 125, de 7 de juliol de 1900, imprès en paper de color verd, inclou una nota del director i propietari en la que comunica que per motius de salut el diari va deixar de publicar-se el 27 de juny i que ara seguirà com a setmanari. L'últim número conegut és del 9 de novembre de 1901.

## Aspectes tècnics

S'imprimeix a la Impremta de Carreras i Vila i després a la de Hijos Sanjuan, en format gran foli i quatre pàgines a quatre columnes. La majoria d'articles signats porten el nom de Cagliostro, pseudònim del mateix director Gregorio Fernan Küpfer. Hi col·laboren també Josep Déu Francesch (signa J. Déu F.) i Lluís Quer. Publica fulletons.

## Localització

* Col·lecció a la Biblioteca Central Xavier Amorós. Reus

## Referències

* ↑ Gras i Elies, Francesc. El Periodismo en reus desde 1813 hasta nuestros días. Tarracona: Tipografía de F. Arís e Hijo, 1904, p. 52.
* ↑ «Nuestro programa». Reus: semanario independiente, 1, 19-VIII-1899, pàg. 1.
* ↑ 200 anys de premsa diària a Catalunya 1792-1992. Barcelona: Arxiu Històric de Barcelona, 1995, p. 301.
* ↑ «Reus: semanario independiente». [Consulta: 23-I-2014].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Riambau I de Corbera-Santcliment

Riambau de Santcliment (o de Corbera-Santcliment) (Catalunya, segle XVI - Catalunya, segle XVI) va ser un noble pertanyent a la branca Corbera-Santcliment del llinatge dels Santcliment. Fou baró de Llinars. Encarregà la construcció del Castellnou de Llinars en substitució de l'antic castell del Far, centre de la baronia de Llinars, que havia estat aterrat un segle abans pel terratrèmol de 1448. El Castellnou es construí entre 1548 i 1558, data que corona l'escut del portal d'entrada, i té una concepció netament renaixentista de palau residencial. L'1 de maig 1538 Riambau de Santcliment es va casar amb Violant de Castellet, ja vídua de Bernat Joan de Salbà (senyor del lloc de la Bisbal i l'Albà), filla dels difunts Pere de Castellet, baró d'Altafulla i Anna de Castellet.

## Referències

* ↑ Historia del Castellnou de Llinars
* 1 2 Notícies històriques de Castellnou de Llinars
* ↑ «matrimoni de Riambau de Santcliment». Arxivat de l'original el 2013-11-03. [Consulta: 2 novembre 2013].
# Revista 5W

La Revista 5W és un mitjà de comunicació que té per objectiu explicar què passa al món. Es publica en paper i en línia. El nom del mitjà prové de les Cinc W (Who, What, When, Where, Where, Why) publicades per Harold Lasswell el 1948, i dedica una secció a cadascuna d'aquestes preguntes. D'aquesta manera, pretén allunyar-se del periodisme basat en l'exclusivitat i la immediatesa.

## Creació

Xavier Aldekoa, Mikel Ayestaran, Igor G. Barbero, Maribel Izcue, Agus Morales, Pablo R. Suanzes, Anna Surinyach i Quim Zudaire van llançar el projecte Revista 5W a les xarxes socials el 16 d'abril de 2015. Al maig d'aquell any es va iniciar una campanya de micromecenatge a Verkami i en dos dies van recaptar 25.000 euros. Quatre mesos després, el 22 de setembre de 2015, van crear el lloc web.
El director Agus Morales, a propòsit del grup de treball, sosté que"És un intent de tornar a les arrels del periodisme. Ara, no només fem preguntes sobre el que passa, sinó que també fem preguntes sobre l'essència de l'home". Amb aquesta finalitat, hi ha 5 periodistes que treballen a Àfrica, Amèrica, Àsia, Europa i l'Orient Mitjà.

## Continguts

Defensen el periodisme lent i per això hi ha entrevistes i cròniques llargues amb l'estil del nou periodisme a través de periodistes que viuen al lloc on passen els fets que expliquen. A part del text, destaca el contingut multimèdia amb fotos i vídeos. La publicació és setmanal a la pàgina web. A més de les cròniques també ofereixen audios en podcast i un llibre anual. No fan articles d'opinió.
La secció Qui mostra perfils de personatges o grups, escrits en forma dialogada i narrativa. A Què hi ha els articles relacionats amb l'actualitat. Quan conté explicacions didàctiques del que passa en diferents llocs, donant importància al context i a la història. A On donen importància al fotoperiodisme. Finalment, al Per què predominen els informes en profunditat. Hi ha un segon bloc anomenat Per zones on classifiquen les informacions. Finalment, a la secció Especials inclouen treballs sobre un tema concret de certa actualitat.

## Model de negoci

La subscripció és essencial per accedir a tots els continguts de la revista 5W. La majoria d'articles que inicialment requereixen una subscripció es tornen gratuïts amb el pas del temps. Van tenir uns ingressos de 260.000 euros entre l'octubre del 2017 i el setembre del 2018, la qual cosa suposa 67.000 euros més que en el període 2016-2017. Els diners recaptats provenen en un 72% dels socis i les vendes de llibres i revistes, mentre que un 20% procedeix d'ajuts, beques i premis. La resta per altres vies. Destinen el 53% en sous. El 2020 tenien més de 3.000 subscriptors.

## Referències

* ↑ «Només cinc preguntes per ajudar a entendre el món». El País, 14-10-2015. [Consulta: 2 octubre 2020].
* 1 2 «Agus Morales:» (en castellà), 14-02-2020. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «La revista 5W quiere explicar el mundo con piel y una mirada de largo aliento» (en castellà), 25-03-2018. [Consulta: 2 octubre 2020].
# Revista (gènere teatral)

La revista és un espectacle teatral de caràcter frívol en el qual s'alternen números dialogats amb musicals. Sovint se l'anomena espectacle de varietats o senzillament varietats, i és un espectacle format per números independents de cant, ball, prestidigitació, escenes còmiques, acrobàcia, etc., sense cap relació (o un amb un fil argumental molt feble) entre ells. El mot és sinònim de cabaret.
La revista agafa l'actualitat i la reverteix damunt de l'escenari en forma de quadres dramàtics, sovint fent-ne la crítica. Aquest gènere teatral arrenca de la segona meitat del segle xix i va en paral·lel amb el naixement de la sarsuela moderna. La revista del segle xx difereix de la del segle xix. En aquest cas, els quadres o esquetxos són independents els uns dels altres, amb una mínima trama argumental. Els decorats són fastuosos i apareixen les figures escèniques de la vedet i de les coristes, sovint lleugeres de roba.
Alguns teatres del Paral·lel barceloní van acollir infinitat de revistes: Teatre Còmic, Arnau, Espanyol, etc. A València va destacar el Teatre Ruzafa. Les grans revistes a l'estil parisenc es van estrenar al Teatre Principal a començaments de la dècada dels anys XX de la mà de l'empresari Ferran Bayès. Entre 1926 i 1929, Manuel Sugrañes va ser l'artífex de revistes sumptuoses. Després de la Guerra Civil, la companyia àustriaca Els Vienesos, amb Arthur Kaps i Franz Joham al capdavant van oferir revistes exitoses de to blanc.
Joaquim Gasa va ser l'últim empresari català creador de grans revistes al Teatre Còmic. Amb la desaparició de Matias Colsada i la vedet Tania Doris dels escenaris, acabà la revista a Barcelona.

## Vegeu també

* Teatro Variedades de Lisboa
* Théâtre des Variétés de París
# Rocky Point

«Rocky Point» té aquests significats:
* Rocky Point (Montana), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Montana.
* Rocky Point (Nova York), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York.
# Resolució 1544 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1544 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 19 de maig de 2004. Després de recordar totes les resolucions anteriors sobre la situació a l'Orient Mitjà, en particular les resolucions 242 (1967), 338 (1973), 446 (1979), 1322 (2000), 1397 (2002), 1402 (2002), 1403 (2002), 1405, 1435 (2002) i 1515 (2003), el Consell va cridar Israel a cessar la demolició d'habitatges palestins.
Els Estats Units es van abstenir de la votació de la Resolució 1544, afirmant que havien instat a Israel a moderar-se i que no s'hi adreçava la qüestió dels militants palestins que feien contraban armes a través de la Franja de Gaza.

## Resolució
### Observacions

El Consell de Seguretat va reiterar que Israel, com a poder d'ocupació, havia de complir les seves obligacions legals en virtut del Quart Conveni de Ginebra, mentre que era cridat a respondre les seves necessitats de seguretat d'acord amb dret internacional. Va expressar la seva preocupació pel deteriorament de la situació als territoris ocupats per Israel des de 1967 i condemna l'assassinat d'un palestí a la zona de Rafah.
El preàmbul de la resolució també va expressar la seva preocupació per la demolició de les llars palestines al camp de Rafah. El Consell va recordar les obligacions del Govern d'Israel i de l'Autoritat Nacional Palestina en virtut del full de ruta per a la pau. Es van condemnar tots els actes de terror, violència i destrucció.

### Actes

El Consell demana a Israel que respecti les seves obligacions en virtut del dret internacional humanitari i que posi fi a la demolició d'habitatges en violació d'aquesta llei. Hi havia una preocupació per la situació humanitària dels palestins sense llar a la zona de Rafah i es necessitava assistència d'emergència. Es va demanar a ambdues parts que posessin fi a la violència, respectessin obligacions legals i implementessin de manera immediata les seves obligacions segons el full de ruta.

## Referències

* ↑ «Security Council calls on Israel to stop demolition of Palestinian homes». United Nations, 19-05-2004.
* ↑ Reuters «UN council attacks Israel over demolitions». ABC News (Australia), 20-05-2004.
* ↑ Kohen, Marcelo G.; Caflisch, Lucius Promoting justice, human rights and conflict resolution through international law. Martinus Nijhoff Publishers, 2007, p. 1109. ISBN 978-90-04-15383-7.
* 1 2 Bassiouni, M. Cherif; Ben-Ami, Shlomo. A guide to documents on the Arab-Palestinian/Israeli conflict: 1897–2008. BRILL, 2009, p. 245. ISBN 978-90-04-17534-1.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1501 a la 1600 (2003 - 2005)
* Segona Intifada

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org