OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lordelo (Paredes)

Lordelo és una freguesia portuguesa del municipi de Paredes, amb 9,25 km² d'àrea i 10.025 habitants (en el cens del 2011). La densitat de població n'és de 1.083,8 hab./km². Va ser elevada a vila el 28 de juny de 1984 i a ciutat el 26 d'agost de 2003; tot i que una de les propostes incloïa l'alteració de la seua designació per "Sâo Salvador de Lordelo", el text final de la Llei 73/2003 manté la designació Lordelo per a la nova ciutat.

## Població

Població de la freguesia de Lordelo :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 1 362 | 1 409 | 1 615 | 1 855 | 2 221 | 2 371 | 2 756 | 3 602 | 4 420 | 5 413 | 7 516 | 9 575 | 9 686 | 9 930 | 10 025 |

## Patrimoni

* Torre d'Alcoforados
* Molins d'aigua
* Pont romà
* Albereda de Portugal
* Parc del rio Ferreira
* Església parroquial de Lordelo

## Referències

* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.
# Lourdes Boïgues i Chorro

Lourdes Boïgues i Chorro, nascuda a Simat de la Valldigna (La Safor) l'1 de novembre de 1968, és una escriptora valenciana fonamentalment de literatura infantil i juvenil. És llicenciada en Dret per la Universitat de València.

## Obra

* Estel estel·lar (Edicions del Bullent, 2005)
* Estel i els àngels (Edicions del Bullent, 2005)
* La taverna del bandoler (Edicions del Bullent, 2006)
* Una iguana al monestir (Brosquil Ediciones, 2007)
* La màquina dels somnis (Edelvives, 2008)
* La mascota que no existia (Edicions Bromera, 2009)
* El desenllaç (Periféric Edicions, 2010)
* El secret de Caterina Cremec (Edicions del Bullent, 2011)
* La venjança de Caterina (Edicions del Bullent, 2012)
* Arc. El naixement d'una heroïna (Estrella Polar, 2013)
* Una lectura perillosa (Premi Ciutat de Badalona 2014 - Edicions Bromera, 2014) ISSN-EAN: 9788490262795
* Guarda't del vent del desert (Onada Edicions, 2015)
* Tu t'ho perds, julivert! (Edicions Bromera, 2015)
* L'estranya que habita els meus somnis (Edicions del Bullent, 2016)
* L'estirp del caçador (Edelvives, 2017)
* Fills de la fam (Edicions del Sud, 2017)
* La revolta d'Adam (Edicions del Bullent, 2018)

## Premis

* 2006 Premi Carmesina de narrativa infantil per La taverna del Bandoler
* 2007 Premi Enric Valor de narrativa juvenil per El secret de Caterina Cremec
* 2008 Premi Vicent silvestre, per La mascota que no existia
* 2009 Premi Benvingut Oliver, El desenllaç
* 2014 Premi Ciutat de Badalona de Narrativa Juvenil per Una lectura perillosa
* 2017 Premi Enric Valor de narrativa juvenil per La revolta d'Adam

## Referències

* ↑ «Lourdes Boigues Chorro». Autors a les Aules. Acadèmia Valenciana de la Llengua. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Lourdes Boïgues». Saforíssims, 17-02-2011. [Consulta: 18 febrer 2022].
* ↑ «Una lectura perillosa».
* ↑ «L'escriptora de Simat de la Valldigna Lourdes Boïgues guanya el Premi Carmesina de narrativa infantil».
* ↑ «Lourdes Boïgues | llibresvalencians.com». www.llibresvalencians.com. Arxivat de l'original el 2016-11-25. [Consulta: 24 novembre 2016].
* ↑ «Pagina nueva 1». www.periferic.es. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Cristina Garcia Molina i Lourdes Boïgues Chorro són les guanyadores dels premis literaris Ciutat de Badalona 2014 de Narrativa i Narrativa Juvenil». Ajuntament de Badalona, 19-06-2014. Arxivat de l'original el 2022-04-08. [Consulta: 25 desembre 2014].
* ↑ «Lourdes Boïgues guanya el 37è Premi Enric Valor». Comunicació21, 18-12-2017. Arxivat de l'original el 2018-03-27. [Consulta: 27 març 2018].

## Enllaços externs

* Blog de Lourdes Boïgues
* Video de Lourdes boïgues recomanant El secret de Caterina Cremec penjat a Vimeo per l'Associació d'editors del País Valencià
# Lourdes Alonso Belza

Lourdes Alonso Belza (Tolosa, Guipúscoa, 29 de gener de 1955 - 2003) fou una advocada i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la IV Legislatura.
Es llicencià en dret per la Universitat de Granada, on també es va diplomar en dret comunitari. Al País Basc va formar part dels serveis jurídics de la UGT. En 1981 es va instal·lar a València, on fou vocal de la comissió executiva nacional del PSPV-PSOE. També va estar membre de l'Associació de Juristes Democràtics i del Forum Internacional de Dones del Mediterrani.
Ciprià Císcar la va nomenar directora general de l'Institut de la Dona. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1995. Fou vocal de la Comissió de la Dona i de la de Política Social i Ocupació.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.24. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Luci Genuci Aventinensis (tribú 342 aC)

Luci Genuci, de malnom Aventinensis (llatí: Lucius Genucius Aventinensis), va ser tribú de la plebs l'any 342 aC. Segurament era membre de la família Aventinensis.
L'any del seu mandat va presentar una llei, la Lex Genutia de faenore per abolir la usura i probablement va ser el responsable de moltes altres reformes d'aquell any.

## Referències

* ↑ Simon Hornblower; Antony Spawforth; Esther Eidinow The Oxford Classical Dictionary. OUP Oxford, 29 març 2012, p. 610–. ISBN 978-0-19-954556-8.
* ↑ Titus Livi Ab Urbe Condita VII,42
# Luci Gel·li Publícola (cònsol 36 aC)

* Per a altres significats, vegeu «Luci Gel·li Publícola».
Luci Gel·li Publícola (en llatí Lucius Gellius Publicola) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Gel·li Publícola I (Lucius Gellius Publicola) i de la seva primera esposa. Formava part de la gens Gèl·lia i era de la família dels Publícola.
Va ser acusat d'incest amb la seva madrastra i de conspirar contra la vida del seu pare. Aquest estava convençut de la seva culpabilitat, però li va permetre defensar-se davant el senat romà, on finalment va ser declarat innocent.
A la mort de Juli Cèsar l'any 44 aC Gel·li va abraçar el partit republicà, dels assassins de Cèsar, i va anar amb Marc Juni Brut a la província d'Àsia. Allí es va descobrir que conspirava contra la vida de Brut però va ser perdonat per la intercessió del seu germanastre Marc Valeri Messal·la. Després va entrar en una conspiració contra Cassi, altre cop descoberta, i altre cop perdonat per intercessió de la seva mare Pol·la, divorciada de Gel·li Publícola, el seu pare, i casada amb Messal·la.
Finalment es va passar a (Octavi) i Marc Antoni amb els quals va ser qüestor (Quaestor Propraetore) i va obtenir com a premi el consolat l'any 36 aC.
Entre August i Marc Antoni es va decantar per aquest darrer i va dirigir l'ala dreta de la flota d'Antoni durant la batalla d'Àccium, on probablement va morir, ja que cap historiador en torna a parlar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 601.
# Luci Gel·li Publícola (cònsol 72 aC)

Luci Gel·li Publícola (en llatí Lucius Gellius Publicola) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Gèl·lia, d'origen samnita. Ni ell ni la seva família havien exercit abans alts càrrecs, però en algun moment va ser pretor i va rebre l'any següent el govern d'Acaia amb títol de procònsol. Durant el seu govern a Acaia, va oferir, com a burla, la seva mediació per a resoldre els conflictes entre diverses escoles filosòfiques d'Atenes. Va ser contubernialis (company d'armes) de Gai Papiri Carbó.
L'any 74 aC va defensar la causa de Marc Octavi Lígur, l'adversari del qual va ser injustament afavorit pel pretor Verres.
L'any 72 aC va ser elegit cònsol juntament amb Gneu Corneli Lèntul Clodià i va lluitar amb el seu col·lega a la Tercera Guerra Servil contra els esclaus revoltats d'Espàrtac. Va derrotar el lloctinent d'Espàrtac, de nom Crixus prop del mont Garganus a la Pulla (Crixus hi va morir). Els dos cònsols van atacar tot seguit Espàrtac, que va provar de fugir cap a la Gàl·lia pels Alps. Finalment, Espàrtac els va atacar per separat i els va derrotar a la regió dels Apenins. Els cònsols van haver de reunir les seves forces, però van ser derrotats altre cop al Picè.
Els dos cònsols van presentar i fer aprovar una llei per ratificar les concessions de ciutadania que havia fet Gneu Pompeu a Hispània. Una altra proposta dels cònsols va ser que cap provincial podria ser acusat de crims capitals en absència, una llei pensada contra Verres.
Dos anys després, l'any 70 aC va ser censor amb Lèntul, el seu col·lega de consolat i van exercir el càrrec amb severitat, expulsant a molts senadors entre els quals Gai Antoni Hibrida. El 67 aC i 66 aC va servir com un dels legats de Pompeu en la guerra contra els pirates, tenint al seu càrrec la costa de Toscana.
Durant la primera conspiració de Catilina es va fer un intent per apoderar-se de la seva flota, i encara que ho va poder evitar va estar a punt de morir. Per això l'any 63 aC va donar actiu suport a Ciceró i en endavant es va mostrar proper a l'orador i al partit aristocràtic. Una vegada vençuda la segona Conjuració de Catilina va proposar, pel paper que hi havia jugat, que es donés una corona cívica a Ciceró.
L'any 59 aC es va oposar a la llei agrària de Juli Cèsar. L'any 57 aC es va manifestar a favor de fer tornar de l'exili a Ciceró. Encara era viu el 55 aC, quan Ciceró va pronunciar el seu discurs (In Pisonem) contra Pisó, però probablement va morir poc després. Se sap que es va casar dues vegades.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 600-601.
# Luci Corneli Balb Menor

Luci Corneli Balb Menor (en llatí Lucius Cornelius Balbus P. f.), va ser un militar i pontífex romà. Era fill de Publi Corneli Balb.
Va néixer a Gades i va rebre la ciutadania romana junt amb el seu pare i el seu oncle Lluci Corneli Balb Major. L'any 49 aC en esclatar la guerra civil va servir amb Juli Cèsar que el va enviar a parlar amb el cònsol Luci Corneli Lèntul Crus, antic amic del seu oncle, per convèncer-lo de tornar a Roma. Balb va visitar a Lèntul al campament pompeià de Dirràquium, però no el va poder convèncer. Va servir amb Cèsar a Egipte i a Hispània. Cèsar el va fer pontífex i va ser probablement el Corneli Balb que va escriure un estudi sobre la religió romana del que coneixem el llibre divuitè, esmentat per Macrobi. Els anys 44 i 43 aC va ser qüestor del propretor Gai Asini Pol·lió a la Hispània Ulterior, i va construir un suburbi a Gades anomenat Nova Ciutat, on també hi va obrir un port, i per això el nom d'aquell lloc nou va ser Dídima (doble ciutat). Però la seva conducta a Hispània va ser considerada tirànica i arbitrària, i es va apoderar de les riqueses de moltes províncies. Va sortir d'Hispània l'any 43 aC sense pagar als soldats i se'n va anar a l'Àfrica. Va desaparèixer de la història coneguda durant vint anys per aparèixer després com a procònsol d'Àfrica sense haver estat abans cònsol ni pretor. Va derrotar els garamants i va rebre els honors del triomf el 19 aC, la primera vegada que aquestos honors eren concedits a una persona que no era ciutadà romà per naixement. Després va construir un teatre a Roma amb quatre pilars d'ònix que va ser dedicat a August el 13 aC amb uns jocs romans. No torna a aparèixer i devia morir algun temps després.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 457.
# Luci Escriboni Libó (cònsol any 16)

Luci Escriboni Libó (en llatí: Lucius Scribonius Libo) va ser un magistrat romà, probablement fill de Luci Escriboni Libó (cònsol el 34aC) i de Cornèlia Pompeia, filla de Luci Corneli Cinna. Formava part de la gens Escribònia, i era de la família dels Escriboni Libó.
Va ser cònsol l'any 16 juntament amb Tit Estatili Sisenna Taure. Va ser membre del col·legi sacerdotal dels epulones, i encara vivia en temps de l'emperador Claudi. Va tenir una filla dita Escribònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 780.
# Luci Escriboni Libó Drus

Luci Escriboni Libó Drus (Vel·lei Patèrcul l'anomena Drus Libó) (el nom en llatí és Lucius Scribonius Libo Drusus) va ser fill probablement de Marcus Livius Drusus Libo.
El senador Firmi Cat el va induir a aspirar a l'imperi i conspirar contra Tiberi (any 16) aprofitant el seu gust pels plaers i les despeses i la seva riquesa. Va consultar a mags i endevins les possibilitats d'èxit però Firmi Cat el va acabar denunciant a Vesculari Flac i a través d'aquest a l'emperador. Tiberi no va reaccionar i va permetre el seu nomenament com a pretor sense deixar veure cap mostra de sospita o ressentiment, però finalment va ser denunciat fermament per Fulcini Trió i va ser portat davant l'emperador. Veient que no hi havia possibilitat de ser perdonat es va suïcidar. La seva tia Escribònia va tractar de dissuadir-lo sense èxit. Encara després de la seva mort, Tiberi va continuar el judici contra ell. Les seves propietats van ser confiscades per l'emperador i donades als seus acusadors, i la seva memòria deshonorada. Corneli Lèntul va proposar que, des d'aleshores, els Escribonis no poguessin portar el cognomen Drusus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1083.
# Luci Escriboni Libó

Luci Escriboni Libó és el nom dels següents personatges:
* Luci Escriboni Libó (tribú), tribú de la plebs el 216 aC
* Luci Escriboni Libó (pretor), pretor el 204 aC
* Luci Escriboni Libó (cònsol 192 aC), cònsol el 192 aC
* Luci Escriboni Libó (tribú i historiador), tribú de la plebs el 149 aC, i historiador
* Luci Escriboni Libó (sogre de Sext Pompeu), tribú de la plebs el 56 aC i cònsol el 34 aC
* Luci Escriboni Libó (cònsol any 16), cònsol l'any 16
# Luga

Luga (en rus: Луга) és un poble de l'óblast de Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 58 habitants.

## Referències

* ↑ «Barashikha». GeoNames.
* ↑ Приказ Министерства природных ресурсов Российской Федерации от 28 марта 2007 г. № 68 «Об утверждении Перечня лесорастительных зон и лесных районов Российской Федерации»
* ↑ «Схема территориального планирования Маловишерского муниципального района». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2016-03-14.
# Lugalanda

Lugalanda o Lugal-anda va ser rei de Lagaix a Sumer, cap al final del segle xxv aC, aproximadament cap a l'any 2370 aC, segons la cronologia mitjana. Era fill del gran sacerdot Enentarzid de Lagaix que el va nomenar rei potser perquè s'havia extingit la nissaga reial. Els grans sacerdots eren sempre molt influents i periòdicament ocupaven el tron o decidien qui l'ocupava. Lugalanda va tenir una gran influència política durant el seu regnat.
Es va casar amb Baranamtarra, filla d'un gran terratinent que tenia relacions comercials amb la reina d'Adab. Totes les mencions que es conserven d'aquest rei el descriuen com a ric i corrupte. El seu regnat va ser un període de gran corrupció i injustícia contra els dèbils. Les inscripcions diuen que va confiscar terres d'unes 650 morgen (més de 650 hectàrees).
Després d'un regnat d'uns nou anys, l'usurpador Urukagina el va derrocar.

## Referències

* ↑ Hamblin, William J. A history of Sumer and Akkad: an account of the early races of Babylonia from prehistoric times to the foundation of the Babylonian monarchy. Nova York: Greenwood Press, 1968, p. 139-140.
* ↑ Lévéque, Pîerre (ed.). Las primeras civilizaciones: de los despotismos orientales a la ciudad griega. Tres Cantos: Akal, 2012, p. 202. ISBN 9788446035008.
# Dorsum Grabau

Dorsum Grabau és un dorsum situat al nord del cràter Timocharis, a la Mare Imbrium de la Lluna. Té 124 km de llarg i va rebre el nom del paleontòleg estatunidenc Amadeus William Grabau el 1976.

## Referències

* ↑ Dorsum Grabau, Gazetteer of Planetary Nomenclature, International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)

## Vegeu també

* Selenografia

## Enllaços externs

* «LAC-40» ( PDF) (en anglès). USGS.
# Cal Met (Tiana)

Cal Met és una masia gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una masia amb alçat compost per planta baixa i pis, coberta amb una teulada amb dos vessants i el carener perpendicular a la façana. S'ha de tenir en compte que el vessant dret ha estat modificat i rebaixat a la seva alçada.
Destaquen, del conjunt, les dues finestres d'estil gòtic, amb forma d'arc conopial lobulat, possiblement de la construcció inicial, i la porta amb els brancals de pedra, reformada a la part superior, de manera que forma un arc escarser amb maons situats de cantell.
A la part superior de l'entrada hi ha inscrita la data de 1672. L'interior conserva els sostres amb bigues de fusta vista, suportades per arcades de pedra picada. Hi ha una construcció d'estil neoclàssic, construïda i annexada a la banda dreta de l'edifici, coneguda com Ca la Lola Anglada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Met». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Xakhtiorski (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Xakhtiorski».
Xakhtiorski (en rus: Шахтёрский) és un poble (un khútor) de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 480 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Casa nova de Valldaura

La Casa nova de Valldaura és una masia del municipi d'Olvan (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia d'estructura clàssica coberta a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Aquesta façana fou ampliada a finals del segle xviii amb la construcció d'un cos rectangular amb una eixida a dos nivells (planta baixa i primer pis). El segon pis es transforma en un gran terrat. En el decurs d'aquestes obres es va arrebossar tota la façana de llevant i migdia.

### Mare de Déu de Valldaura

Talla gòtica dels segles xiv i xv, procedent del Monestir de Santa Maria de Valldaura, anteriorment guardada a l'església de Santa Maria de Valldaura.

## Història

La masia de Valldaura Nou és una construcció del s. XVIII, i està situada a prop de la Casa vella de Valldaura i del monestir de Santa Maria.

## Referències

* 1 2 3 «Casa nova de Valldaura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
# Gaspar Hernàndez

Gaspar Hernàndez (Sant Esteve d'en Bas, 1971) és un escriptor, crític literari en diversos mitjans de comunicació i periodista català que actualment presenta i dirigeix el programa L'ofici de viure a Catalunya Ràdio. El 2009 va guanyar el Premi Josep Pla de narrativa amb la novel·la El silenci i el Premi Ciutat de Barcelona pel programa de ràdio "L'ofici de viure". Cinc anys més tard publica una nova obra titulada La Terapeuta (2013).
Anteriorment havia presentat Les nits a Catalunya Ràdio i el programa sobre espiritualitat Una nit a la terra, també a Catalunya Ràdio. Hernàndez ja havia mostrat la seva vena literària amb el programa de televisió que es transmetia en diverses cadenes locals, El book insígnia, i que feia amb el seu col·lega Jordi Llavina. Autor de Mandra (2002), conjunt de relats periodístics i El llibre de les emocions (2006), on es mostren alguns dels relats dels oients del programa Una nit a la terra.
El silenci explica la història d'un home que parla a Umiko, una jove japonesa malalta de càncer que ha viscut una experiència traumàtica en un monestir zen, mentre està dormint. Ella creu que les paraules la poden guarir, mentre que el narrador és força escèptic amb la medicina alternativa. L'acció es desenvolupa a Formentera.
La Terapeuta explica com l'actor de teatre Hèctor Amat, bloquejat per l'ansietat després de presenciar un crim, recorre a la terapeuta Eugènia Llort. La seva relació passa a ser d'una dependència extrema i l'Hèctor se n'enamora.

## Obres

* Què pensa Josep Cuní entrevistat per Gaspar Hernández (1995, Dèria)
* Mandra (2002, Dèria)
* El llibre de les emocions (2006, L'Esfera dels llibres)
* El silenci (2009) Premi Josep Pla de narrativa
* L'ofici de viure bé (2009, Columna)
* Contes per ser feliç (2011, Estrella Polar)
* La Terapeuta (2014, Columna)
* La dona que no sabia plorar (2018, Columna)

## Referències

* 1 2 Gaspar Hernàndez guanya el premi Josep Pla i Maruja Torres el Nadal, Avui.cat, 7 de gener 2009 (data d'accés: 07-01-09).
* ↑ Gaspar Hernàndez i "30 minuts", guardonats amb el Premi Ciutat de Barcelona, 3cat24.cat, 5 de febrer 2009 (data d'accés: 05-02-09).
* ↑ El periodista Gaspar Hernández guanya el Premi Josep Pla amb la seva primera novel·la, Vilaweb, 7 de gener 2009. (data d'accés: 07-01-09)
* ↑ «Grup 62 - La Terapeuta». [Consulta: 15 gener 2014].