OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa del Molí del Llobet

La Casa del Molí del Llobet és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia que presenta dos cossos de planta rectangular que consten de planta baixa, dos pisos i golfes. Tots dos estan orientats a llevant i amb el carener perpendicular a la façana. Uneix els dos cossos una torre, quadrada, coberta a quatre vessants, amb un terradet a nivell del quart pis. A ponent hi ha tres portals a la planta, tres finestres al primer pis, tres finestres a cada cos lateral i un òcul al tram que uneix les dues edificacions. En aquest lloc hi ha un pont penjat que comunica amb l'ermita i el molí.
És construïda amb maó cuit, els escaires i obertures són de pedra blavosa, picada i unida amb morter de calç i arrebossada al damunt.
L'estat de conservació és regular, donat que es troba mig abandonat.
Capella del Molí:
Capella de planta quadrada coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia. A l'extrem del capcer del mur de llevant hi ha un campanar d'espadanya i un penell. El portal d'entrada és rectangular. A l'interior i a nivell del primer pis hi ha el cor, amb la barana de ferro, i el portal que dona accés a l'església des de la casa i mitjançant un pont voladís. Al mur nord és on se situa l'altar i hi ha una arcada d'arc de mig punt.
És de pedra i arrebossada al damunt. L'interior és de guix. L'estat de conservació és dolent, ja que està en desús i serveix de magatzem agrícola.

## Història

Encara que aquest edifici sigui de construcció relativament recent, segles XIX o XX, com es pot comprovar pels materials, les notícies del mas Llobet daten de més antic i estan segurament relacionades amb el molí del Llobet. Així al fogatge de la parròquia i fora murs de la ciutat de Vic de l'any 1553 es troba registrat el Mas Llobet.
L'església va ser erigida pels propietaris de la casa, però mai es va arribar a consagrar. La seva història va unida a la del molí del Llobet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa del Molí del Llobet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Žemliare

Žemliare és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1075.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «História obce». [Consulta: 19 desembre 2021].
# Vedell d'or

D'acord amb la Bíblia hebrea, el vedell d'or (עגל הזהב Éguel ha-Zahav) era un ídol o imatge de culte fet per Aaron per tal de satisfer els israelites durant l'absència de Moisès, quan aquest va anar al Mont Sinaí. L'Alcorà identifica el constructor de la imatge amb Samiri.
En hebreu, aquest incident s'anomena "Het ha-Éguel" (חטא העגל) o "El pecat del Vedell". Es menciona per primera vegada al llibre de l'Èxode 32:4 (Taha 20.83 Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine. a l'Alcorà. A Egipte, on els hebreus havien arribat recentment, el toro Apis era un objecte comparable de culte igual que altres cultes dels toros de la Conca oriental del Mediterrani.

## Ressenya de la narració bíblica

Quan Moisès anà al Mont Sinaí a rebre els Deu Manaments (Exodus 19:20), deixà els israelites durant quaranta dies i quaranta nits (Exodus 24:18). Els israelites temeren que no tornés i demanaren a Aaron que fes déus per a ells (Exodus 32:1). Aaron els satisfeu i recollí arracades d'or entre les israelites, les va fondre i va fer el vedell d'or. També va fer un altar i l'endemà els israelites van fer ofrenes i celebracions.
El Senyor veié aquesta corrupció i planejà eliminar-los, però Moisès demanà clemència(Exodus 32:11), i el Senyor el va atendre. Moisès baixà de la muntanya i en veure el vedell d'or s'entristí, trencà les taules dels Deu Manaments, cremà el vedell, el reduí a pols i afegint-hi aigua obligà els israelites a beure-se'l. Moisès tornà al Mont Sinaí i rebé unes altres taules(Exodus 34:2).

### Interpretació
#### Com adoració de la riquesa

Aquesta interpretació la recull el diccionari de la Reial Acadèmia de la Llengua

## Versió Quranic

Segons l'Alcorà el vedell d'or no el va fer Aaron sinó un home anomenat Samiri que després seria exiliat per Moisès.

## En la cultura popular

* El Vedell 'or és un premi del festival de cinema neerlandès.
* El 2008, l'escultor Damien Hirst va fer un vedell d'or venut per 10,3 milions de lliures esterlines.

## Notes

* ↑ al capítol 20, Taha Online Quran Project 20.83 Arxivat 2009-01-29 a Wayback Machine..
* ↑ becerro de oro al Diccionario de la Real Academia Española.

## Enllaços externs

* The Golden calf from a Jewish perspective at Chabad.org
* The Golden calf from Ein Hod perspective
* Islamic interpretation of the story of the Golden calf in the Qur'an
# Somewhere in Time

Somewhere in Time, (en algun lloc en el temps) va ser llançat el 29 de juny de 1986 i ràpidament es va notar un canvi bastant gran en aquest àlbum respecte als anteriors d'Iron Maiden. La banda volia explorar nous camins musicals (sense sortir-se del característic so de sempre) i va introduir l'ús de sintetitzadors. Molts fans es van veure sorpresos i van rebutjar aquest nou so, encara que els sintetitzadors no adquirien un protagonisme especial ni es canviava l'estil de les cançons.
Va ser molt important l'activa participació d'Adrian Smith en la creació d'aquest àlbum, ja que contribueix amb un dels seus èxits de més renom, Wasted Years; tema caracteritzat pel seu memorable intro, les dobles veus del seu cor i el seu elaborat punteig.
Malgrat no tractar-se d'un disc conceptual, l'àlbum s'ambienta en temps futuristes a l'estil de la pel·lícula "Blade Runner". Aquest fet s'observa a la gran detallada portada. Una portada que conté nombroses al·lusions a altres cançons de la, fins llavors, història d'Iron Maiden.
Un disc ple de molt bons temes com "Sea of Madness","Heaven Can Wait", o la majestuosa "Alexander The Great". Disc una mica oblidat per Iron Maiden, malgrat ser un dels millors àlbums creat per aquesta banda i amb el major èxit en vendes (més de 2 milions 600 mil còpies).

## Llista i àudio de cançons

* Caught Somewhere In Time Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine. (Harris) - 7:22
* Wasted Years Arxivat 2009-07-19 a Wayback Machine. (Smith) - 5:08
* Sea Of Madness Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. (Smith) - 5:41
* Heaven Can Wait Arxivat 2008-09-07 a Wayback Machine. (Harris) - 7:23
* The Loneliness Of The Long Distance Runner Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. (Harris) - 6:31
* Stranger In A Strange Land Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. (Smith) - 5:42
* De Ja Vu Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. (Murray/Harris) - 4:56
* Alexander The Great Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. (Harris) - 8:35

## Integrants

* Steve Harris - baixista
* Bruce Dickinson - vocalista
* Dave Murray - guitarrista
* Adrian Smith - guitarrista
* Nicko McBrain - bateria

## Enllaços externs

* BlackFlamer
# Marià Albero i Silla

Marià Albero i Silla (València, 27 de desembre de 1949 - Sales de Llierca, la Garrotxa, 12 de maig del 2013) fou un músic i cantautor valencià resident a Catalunya i reconegut artísticament com a Marià Albero (en els seus inicis com a Marian Albero), lligat a la cançó en català (Nova cançó) i al moviment de l'Ona Laietana.

## Trajectòria artística

Marià Albero s'inicià en el món de la cançó d'autor seguint les pases de Raimon, enregistrant un EP per a la discogràfica Edigsa a finals dels anys 60: Vam ser tots al jorn de la tardor (1967), l'acompanyava Francesc Pi de la Serra a la guitarra de dotze cordes, posteriorment enregistrà dos discos senzills també per Edigsa: Jo no ho crec / Classe mitja (1968) i La finestra / El joglar (1969). Aquests primers treballs els publica amb el nom de Marian Albero.
Juntament amb Manel Joseph (solista de l'Orquestra Mirasol i l'Orquestra Plateria) forma el 1974 l'efímer grup Patatas fritas i enregistren un disc senzill amb Ariola, que donaria pas a la formació La Rondalla de la Costa amb la qual va enregistrar el disc Records de València (Zeleste/Edigsa, 1976) juntament amb Manel Joseph, Toni Xuclà, Martí Soler, Xavier Garcia, Gustavo "Krupa" Quinteros i Xavier Batllés. Amb Manel Joseph coincidira en posteriors projectes i mantindrà una bona amistat.
Als anys 70 produeix discos com Chichonera's cat (1975) d'Ia & Batiste, treball que inclou el tema "El gessamí i la rosa", poema de Josep Carner amb música d'Ia Clua i que Serrat afegeix a la seva Banda Sonora d'Un Temps, d'Un País.
Joan Manuel Serrat deixarà constància de la seva amistat amb Marià Albero en la dedicatòria de la cançó Per al meu amic, cant fraternal que li dedica a l'amic i músic valencià.
Marià Albero va publicar el seu darrer disc el 1995: Estampida, un àlbum bàsicament instrumental basat en danses populars de diferents països mediterranis. Promotor i activista cultural, Marià Albero treballà posteriorment en diferents fronts de l'espectacle, la cançó, teatre de carrer i l'animació.
Marià Albero era germà del polític i exministre Vicent Albero. Va morir el 12 de maig del 2013 a Sales de Llierca (la Garrotxa), poble on vivia.

## Referències

* ↑ Cancioneros.com. 15 de maig de 2013 (en castellà)
* ↑ El País. 15 de maig de 2013 (en castellà)
* ↑ Revista Enderrock, maig de 2013
* ↑ Los oficios del diletante. Luis García Gil. Maig 2013 (en castellà)
# Raúl Vicente Amarilla Vera

Raúl Vicente Amarilla Vera (Luque (Paraguai), 19 de juliol de 1960) és un antic futbolista paraguaià de la dècada de 1980.

## Trajectòria

Començà a l'Sportivo Luqueño amb 17 anys. El 1980 fitxà pel Saragossa, que el cedí al Racing de Santander per la temporada 1980-81. Retornà al Saragossa i arribà a ser convocat per la selecció espanyola sots 21. El 1985 fou fitxat pel FC Barcelona, on jugà fins a 1988. Retornà a Amèrica per jugar al Club Olimpia de Asunción i al club América de Mèxic. Retornà a l'Olimpia el 1990, i guanyà la Copa Libertadores, la Supercopa i la Recopa Sud-americana. Gràcies a aquesta extraordinària campanya fou votat futbolista americà de l'any. Finalitzà la seva carrera al Japó a Yokohama Flügels.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1984-85
* Copa espanyola:
** 1987-88
* Lliga paraguaiana de futbol:
** 1988, 1993
* Copa Libertadores:
** 1990
* Supercopa Sud-americana:
** 1990
* Recopa Sud-americana:
** 1990

## Referències

* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Todos los jugadores del Real Zaragoza». aupazaragoza.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «El top 100 Americanista». realidadamericanista.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Perfil del jugador». realidadamericanista.com. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «South American Coach and Player of the Year». RSSSF. [Consulta: 1r abril 2015].

## Enllaços externs

* Club Olimpia Article Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine.
* Sport.es Article
* Perfil a BDFutbol
# Carangoides fulvoguttatus

Carangoides fulvoguttatus és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 120 cm de llargària total i als 18 kg de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig i de l'Àfrica oriental fins a Palau, Nova Caledònia, Ryukyu, Austràlia i Tonga.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Terre-de-Haut

Terre-de-Haut (en crioll antillà : Tèdého) és una comuna francesa, situada a Guadalupe, una regió i departament d'ultramar de França situat a les Petites Antilles. L'any 2006 tenia 1.838 habitants. Ocupa la més gran de les illes de l'arxipèlag dels Saintes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1999 | 2006 |
| 1.729 | 1.838 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||

## Administració

Llista d'alcaldes successius :
| Període | Identitat | Partit |
| 2000-en cours | Louis Molinié | dreta sarkozysta |
| 1977-2000 | Robert Joyeux | Dreta/RPR |
| 1971-1977 | René Germain | |
| 1961-1971 | Eugène Samson | |
| 1957-1961 | Georges Azincourt | |
| 1936-1957 | Théodore Samson | |
| 1929-1935 | Benoît Cassin | |
| 1915-1928 | Emmanuel Laurent | |
| 1911-1914 | Paul-Eugène Thomas | |
| 1902-1908 | Benoit Cassin | |
| 1892-1902 | Charles Foy | |
| 1884-1892 | Bernard Azincourt | |
| 1882-1884 | Charles Foy | |
| 1871-1882 | Jean-Pierre Lognos | |

## Galeria d'imatges

* Fort Napoléon
* Rada de Fort Napoléon
# Židikai

Židikai (en lituà: Židikų seniūnija) és un poble del nord-oest de Lituània (Comtat de Telšiai). La localitat és situada a 21 km a oest de Dt.žeikiai. Té 536 habitants (2003).
Entre el 1915 i el 1930, hi va viure la famosa escriptora Šatrijos Ragana. Hi ha una església catòlica i una escola.

## Galeria

* Tomba de l'escriptora Šatrijos Ragana
* Escola de Marija Pečkauskaitė
* Església de Sant Joan
* Església de Sant Joan

## Vegeu també

* Llista de pobles de Lituània
# Xenophrys mangshanensis

Xenophrys mangshanensis és una espècie d'amfibi que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Lau, M.W.N. & Chan, B. 2004. Xenophrys mangshanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 de gener de 2008.
# Silene dioica

Silene dioica (sinònim: Melandrium rubrum), és una espècie de planta herbàcia nativa d'Europa.

## Descripció

Planta biennal o perenne de 30 a 90 cm d'alt, amb flors de color rosa fosc o vermelles, cadascuna d'1,8-2,5 cm de diàmetre. Com indica el seu epítet específic és dioica. Les plantes femelles produeixen un fruit en forma de càpsula que conté nombroses llavors. Floreix de maig a octubre. Prefereix sòls que no siguin gaire àcids. Es poden trobar híbrids naturals amb Silene latifolia × Silene dioica = Silene × hampeana que són fèrtils amb Silene latifolia.

## Usos

Es fa servir com planta ornamental. Hi ha varietats de flor doble com l'anomenada 'Firefly'.

## Referències

* ↑ «BSBI List 2007» (xls). Botanical Society of Britain and Ireland. Arxivat de l'original el 2015-01-25. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ Clapham, A.R., Tutin, T.G. and Warburg, E.F. 1962. Flora of the British Isles. Cambridge University Press.
* ↑ Hackney, P.(Ed) 1992. Stewart & Corry's Flora of the North-east of Ireland. Third Edition Institute of Irish Studies, The Queen's University of Belfast. ISBN 0-85389-446-9
* ↑ «EnchantedForest: Red Campion». Arxivat de l'original el 2006-05-21. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ Stace, C.A.. New flora of the British isles. Third. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press, 2010, p. 473. ISBN 9780521707725.
# Guillem Frederic de Wied

Guillem Frederic de Wied, (Neuwied, Renània-Palatinat Alemanya, 1876 - Predeal, Romania 1945) més conegut simplement com a Guillem de Wied (el nom complet era Wilhelm Friedrich Heinrich von Wied) era príncep de la casa de prínceps mediatitzats de Wied.
Fou oficial de l'exèrcit alemany i va ocupar diversos llocs amb eficàcia. El 1913 fou proposat com a príncep d'Albània que les potències havien decidit fer independent. Fou designat per acord entre les potencies i el 21 de febrer de 1914, divuit delegats albanesos (un per districte) van anar al castell de Neuwied i van oferir la corona al príncep que va acceptar.
Va arribar a Durazzo el 7 de març de 1914. Als pocs dies es va produir una revolta musulmana al centre del país dirigits per la família Toptani i sota el comandament de Essad Pasha (membre d'aquesta família), que demanaven la reincorporació a Turquia amb autonomia. El príncep es va refugiar al vaixell italià Misurata, ancorat a Durazzo el 23 de maig de 1914 i va sortir del país el 3 de setembre.
Va morir a Sinaia, Romania el 18 d'abril de 1945.
Del seu enllaç (30 de novembre de 1906) amb Sophie Helene Cecile, Princesa de Schönburg-Waldenburg va deixar un fill Carles Víctor (nascut el 1913 que va heretar els drets a la corona albanesa però va morir sense descendència el 8 de desembre de 1973); i una filla Maria Eleanora.
# Casca

Potser us referiu a:
O també:
Personatges destacats d'aquesta família van ser:
* Gai Servili Casca, tribú de la plebs el 212 aC
* Publi Servili Casca, tribú de la plebs el 44 aC.
* Gai Servili Casca, conspirador contra Juli Cèsar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 618.
Viccionari
# Telestes muticellus

Telestes muticellus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja principalment invertebrats aquàtics i algues.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima temperat.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Itàlia, França i Suïssa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Telestes muticellus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof, 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.
* ↑ Crivelli, A.J.; Bianco, P.G. (2006). "Telestes muticellus." 2006 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2006. [Consulta: 5 abril 2023]
* ↑ Bianco, P.G. i V. Ketmaier, 2001. Anthropogenic changes in the freshwater fish fauna of Italy, with reference to the central region and Barbus graellsii, a newly established alien species of Iberian origin. J. Fish Biol. 59(Suppl.A):190-208.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Heckel, J. J., 1851: Bericht einer ichthyologischen Reise. II. Beiträge zu den Gattungen Salmo, Fario, Salar, Coregonus, Chondrostoma und Telestes. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 8: 347-390, Pls. 7-14.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ketmaier, V., M. Cobolli, E. de Matthaeis i P. G. Bianco, 1998: Allozymic variability and biogeographic relationships in two Leuciscus species complexes (Cyprinidae) from southern Europe, with the rehabilitation of the genus Telestes Bonaparte. Italian Journal of Zoology v. 65, Suppl.: 41-48.
* Ketmaier, V., P. G. Bianco, M. Cobolli, M. Krivokapic, R. Caniglia i E. De Matthaeis, 2004: Molecular phylogeny of two lineages of Leuciscinae cyprinids (Telestes and Scardinius) from the peri-Mediterranean area based on cytochrome b data. Molecular Phylogenetics and Evolution v. 32: 1061-1071.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Steindachner, F., 1866: Üeber eine neue Telestes-Art aus Croatien. Sitzungsberichte der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften. Mathematisch-Naturwissenschaftliche Classe v. 54 (1. Abth.): 300-302, Pl. 1.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Šúrovce

Šúrovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Trnava, a l'oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1291.
# Silencio, estrenamos

Silencio, estrenamos va ser una sèrie espanyola de TV, escrita i protagonitzada per Adolfo Marsillach, amb realització de Pilar Miró i estrenada per Televisió espanyola en 1974.

## Argument

Igual que havia fet tretze anys abans amb el cinema a Silencio, se rueda, Marsillach s'ocupa en aquesta sèrie de disseccionar el món del teatre, revelant les pressions, els nervis i les vicissituds d'una companyia teatral quan cau el teló i tot això vist a través dels ulls d'un autor teatral, carregat d'inseguretats i que compta amb el gairebé únic suport de la seva dona.

## Repartiment

* Adolfo Marsillach…Autor
* Amparo Baró…Dona
* Agustín González…Director
* Tomás Blanco…Don Benito
* Charo Soriano…Primera actriu
* Emilio Gutiérrez Caba…Periodista
* Myriam De Maeztu
* Félix Rotaeta
* José Orjas
* Erasmo Pascual
* Tota Alba
* José María Caffarel
* Verónica Forqué
* Guillermo Marín
* Blanca Sendino
* Fernando Chinarro
* Amparo Pamplona
* José Enrique Camacho

## Referències

* Revista Teleprograma. Número 428. 17 de juny de 1974.
* ↑ La Vanguardia. 17 d'abril de 1974. Vist el 14 de març de 2009.
# Guillem Forteza i Pinya

Guillem Forteza i Pinya (Palma, 1892 - Palma, 1943) fou un arquitecte, urbanista i polític mallorquí, destacat per la projecció d'un gran nombre d'escoles a Mallorca des del 1921 fins a la fi de la Segona República.
La seva formació la realitzà a Barcelona, on es titulà el 1916. Fou arquitecte diocesà (1919), director de construccions escolars (des del 1921), professor de l'Escola d'Arts i Oficis (1925-30), delegat de Belles Arts a les Balears (1931) i arquitecte municipal de Palma des del 1933.
Les seves obres, en un primer moment han estat classificades dins de corrents amb influències noucentistes i clàssiques. Relacionat amb els arquitectes i els intel·lectuals de la segona generació noucentista de Barcelona, la seva obra restà influïda per les formes tradicionals: Celler Cooperatiu Es Sindicat, Felanitx (1921); convent de ses Saleses, desaparegut; casa Alzamora; Palau de Marivent, Palma, (1924); sovint tenyides d'italianisme (clínica Munar —posteriorment Hostal Arxiduc, esbucat el 1989—, església des Molinar). A les seves darreres obres depurà el seu tradicionalisme d'elements decoratius accessoris i creà una arquitectura sòbria i racional: Grup Escolar de Llucmajor, actual CEIP Rei Jaume III (1932); Grup Escolar Jaume I (~1935), a Palma, en col·laboració amb Karl Hack; Grup Escolar Manuel Bartolomé Cossio (actualment CP Joan Mas i Verd), Montuïri (1935). Com a urbanista, sobresurten, entre alguns projectes més ambiciosos no duts a terme, la disposició del glacis de Santa Caterina (1930), de la plaça de ses Columnes i del monument a Joan Alcover.
En l'àmbit polític presidí Nova Parla (1916) i el Centre Regionalista de Mallorca (1917-1919). Fou un dels principals redactors de la segona època de La Veu de Mallorca. Després es passà al Partit Liberal (1919), dominat per Joan March, essent batle de Palma el 1923. És autor del llibre Pel ressorgiment polític de Mallorca (recull d'articles i discursos de la seva època regionalista).

## Obres de Guillem Forteza

* Clínica Munar (Hostal Arxiduc), Palma (desaparegut)
* Plaça García Orell, Palma, 1934
* Grup Escolar Jaume I, Palma, 1935
* Grup Escolar Manuel Bartolomé Cossio (actualment CP Joan Mas i Verd), Montuïri, 1935
* Cas Metge Ferrando, Montuïri
* Celler Cooperatiu "Es Sindicat", Felanitx, 1921
* Casa Mossèn Salvador Galmés, Sant Llorenç des Cardassar, 1923
* Palau de Marivent, Palma, 1924
* Casa del Poble, Palma, 1923 (esbucat pel darrer ajuntament franquista)

## Referències

* 1 2 3 4 «Guillem Forteza i Pinya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Munar, Clínica». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum XI. Palma: Promomallorca, p. 244. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Mayol, J. L'arquitectura escolar de Guillem Forteza 1917-1943. Universitat Politècnica de Catalunya, 2010.
| Precedit per: Antoni Oliver | Batle de Palma 1923-1923 | Succeït per: Francesc Salas |