OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Balcanatòlia

Durant uns 10 milions d'anys, fins al final de l'Eocè, Balcanatòlia era una illa continental o una sèrie d'illes, separades d'Àsia i també d'Europa occidental. La zona comprèn aproximadament els moderns Balcans i Anatòlia. Els mamífers fòssils d'aquesta zona es diferencien de la fauna de mamífers a l'Europa occidental o Àsia.
Al sud-est d'Europa, les troballes de l'Eocè d'Amynodontidae, Hyracodontidae, Brontotheriidae i Anthracotheriidae tenen afinitats amb formes asiàtiques, però no amb les de l'Europa occidental. Aquesta fauna relacionada amb l'Àsia a Balcanatòlia es va mantenir diferent de la fauna d'Europa occidental fins a 10 milions d'anys abans de l'esdeveniment d'extinció de l'Eocè-Oligocè, la Grande Coupure quan va començar la glaciació de l'Antàrtida, el nivell del mar va caure i la migració terrestre cap a Europa occidental va ser possible; la fauna endèmica d'Europa occidental va desaparèixer i va ser substituïda en gran part per formes asiàtiques. Rosegadors cricetos als Balcans indiquen que els mamífers invasius d'Àsia van començar a colonitzar l'element de les etapes del sud-est d'Europa dels Balcans a l'Eocè mitjà o superior, en algun moment entre el Lutecià i el Priabonià.
Dins de Balcanatòlia, la fauna del sud-est d'Europa també difereix de la d'Anatòlia; Podria ser un artefacte del procés d'investigació fins ara, però pot haver-hi barreres internes al moviment entre l'est i l'oest de Balcanatòlia.

## Referències

* ↑ Tissier, Jérémy; Becker, Damien; Codrea, Vlad; Costeur, Loïc; Fărcaş, Cristina; Solomon, Alexandru; Venczel, Marton; Maridet, Olivier «New data on Amynodontidae (Mammalia, Perissodactyla) from Eastern Europe: Phylogenetic and palaeobiogeographic implications around the Eocene-Oligocene transition». PLOS ONE, 13, 4, 18-04-2018, pàg. e0193774. Bibcode: 2018PLoSO..1393774T. DOI: 10.1371/journal.pone.0193774. PMC: 5905962. PMID: 29668673.
* ↑ Koch, A «Prohyracodon orientalis, ein neues Ursaugethier aus den mitteleocenen Schichten Siebenbürgens». Természetrajzi Füzetek, 20, 1897, pàg. 481–500.
* ↑ Kretzoi, M «Alttertiäre Perissodactylen aus Ungarn». Annales historico-naturales Musei nationalis hungarici, 33, 1940, pàg. 87–98.
* ↑ Nikolov, Ivan; Heissig, Kurt «Fossile Säugetiere aus dem Obereozän und Unteroligozän Bulgariens und ihre Bedeutung für die Palaeogeographie». Mitteilungen der Bayerischen Staatssammlung für Paläontologie und Histor. Geologie., 25, 1985, pàg. 61–79.
* ↑ Grandi, Federica; Bona, Fabio «Prominatherium dalmatinum from the late Eocene of Grancona (Vicenza, NE Italy). The oldest terrestrial mammal of the Italian peninsula». Comptes Rendus Palevol, 16, 7, 01-09-2017, pàg. 738–745. DOI: 10.1016/j.crpv.2017.04.002.
* 1 2 Licht, Alexis; Métais, Grégoire; Coster, Pauline; İbilioğlu, Deniz; Ocakoğlu, Faruk; Westerweel, Jan; Mueller, Megan; Campbell, Clay; Mattingly, Spencer «Balkanatolia: The insular mammalian biogeographic province that partly paved the way to the Grande Coupure». Earth-Science Reviews, 226, 01-03-2022, pàg. 103929. Bibcode: 2022ESRv..22603929L. DOI: 10.1016/j.earscirev.2022.103929.
# Balbí Giner i Garcia

Balbí Giner i Garcia (València, 31 d'agost de 1910 - Perpinyà, Rosselló, 1976) va ser un pintor valencià.
Fill de l'artista faller Balbí Giner i Caballer, va estudiar pintura a Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles de València, on el 1931 obtingué el primer premi concedit per l'Acadèmia, el tribunal va concedir-li una pensió de la Diputació provincial. Posteriorment, va rebre el Premi de Roma de les províncies de València, Alacant i Castelló. El 1934 meresqué el premi de Roma per a Espanya i va estar pensionat pel govern de la II República per estudiar a Roma a l'Acadèmia de Belles Arts que Espanya tenia a Itàlia, on es pot dir que va iniciar la seva carrera. La seva adscripció a la defensa de la II República, el va obligar després de la Guerra Civil Espanyola a exiliar-se, primer a França, i posteriorment a Bèlgica, on va entaular una estreta amistat amb el pintor belga James Ensor i amb Pablo Picasso, fins que el 1976 li va sobrevenir la mort a Perpinyà, on finalment es va establir. Feu exposicions a València, Madrid, Barcelona, Roma, Florència, Praga, Brussel·les, Baltimore, San Francisco, Nova York (Carnegie Institute), París, Montpeller, Prada (en ocasió del festival Casals) i, sobretot, Perpinyà.
Balbí Giner va ser un bohemi i un prolífic artista, ignorat a Espanya pel seu passat republicà, fins que a França, on era molt conegut en els ambients artístics, s'organitzà una exposició de les seves obra. Finalment, el 2010 l'ajuntament de València va realitzar una exposició sobre la seva obra.

## Referències

* 1 2 3 «Balbí Giner i Garcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El tribunal calificador de la Academia de Bellas Artes ha concedido la pensión de la Diputación al artista Balbino Giner García». La Vanguardia (Hemeroteca), 15-08-1931, pàg. 19 [Consulta: 31 març 2018].
* ↑ «Nacía en Valencia el pintor Balbino Giner García». 2010 - Centenario. Ajuntament de La Vila Joiosa, 31-08-2010. [Consulta: 31 març 2018].
* ↑ «Balbino Giner Garcia». Artistas plásticos en la Guerra Civil española. S.B.H.A.C. - Sociedad Benéfica de Historiadores Aficionados y Creadores. [Consulta: 31 març 2018].
# Balboa (el Bierzo)

Balboa (en gallec, Valboa) és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'El Bierzo i és un dels municipis en els quals es parla gallec.

## Pedanies

* Balboa
* Cantejeira
* Pumarín
* Castañeiras
* Fonte da Oliva
* Chan de Vilar
* Ruideferros
* Valverde do Camín
* Vilarmarín
* Vilafeile
* Lamagrande
* Quintela
* Vilanova
* Paraxís
* Vilariños
* Castañoso

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 611 | 501 | 439 | 409 |

## Referències

* ↑ El plurilingüismo en España. María Teresa Turell, 2007. p 154
# Banff

Banff és una ciutat de la província d'Alberta, Canadà, Es troba dins del Parc Nacional de Banff (Banff National Park). Està situada a una altitud de 1.436 metres i és la segona comunitat a més altitud del Canadà després de la de Lake Louise.
Banff és una de les localitats més turístiques del Canadà, molt coneguda pels seus voltants muntanyencs i les seves fonts termals (Banff Upper Hot Springs). S'hi fan diveros esports muntanyencs a l'aire lliure (Mountain biking, scrambling i esquí)

## Història

Banff es va fundar els anys 1880, després de l'arribada del tren transcontinental a travvés del Bow Valley. L'establiment d'una reserva natural cap a 1887 va ser l'inici del sistema de Parcs nacionals del Canadà.
La zona va ser anomenada Banff el 1884 perquè George Stephen, president de la Canadian Pacific Railway, havia nascut a Banffshire, Escòcia. S'hi van construir grans hotels al llarg de la via del tren i s'anunciava el Banff Springs Hotel com un lloc de vacances internacional.
El 1985, l'ONU va declarar Banff National Park, com un dels Canadian Rocky Mountain Parks, Patrimoni de la Humanitat.
Hi ha un cràter al planeta Mart que des de 1976 es diu Banff.

### Clima

Banff té un clima subàrtic (segons la classificació de Köppen Dfc) que limita amb el clima continental humit (Köppen Dfb). La temperatura mitjana anual és de 3 °C, essent la temperatura mitjana de gener de -9,3 i la de juliol de 14,6 °C. La precipitació mitjana anual és de 472 litres amb 234 cm de neu al llarg de l'any

## Demografia

Banff tenia el 2011 7.584 habitants i ocupava una superfície de 4,88 km².

## Festivals

Banff hostatja els Banff World Television Festival, Banff Mountain Film Festival, Rocky Mountain Music Festival i Bike Fest. La ciutat també és el punt de partida de la Great Divide Mountain Bike Route, de 4.417 km que acaba a Antelope Wells, Nou Mèxic.

## Referències

* ↑ History of the Town of Banff
* ↑ «USGS Astro: Planetary Nomenclature: Feature Data Search Results:». United States Geological Survey. [Consulta: 12 abril 2009].
* ↑ «Canadian Climate Normals 1971–2000». Environment Canada. Arxivat de l'original el 17 de maig 2013. [Consulta: 23 gener 2012].
* ↑ «Population and dwelling counts, for Canada, provinces and territories, and census subdivisions (municipalities), 2011 and 2006 censuses (Alberta)». Statistics Canada, 08-02-2012. [Consulta: 8 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Town of Banff
# Ball d'homenatge

El Ball d'homenatge és un ball català que es balla a mode de reverència a semblança de l'aurresku basc.
Va ser creat pel músic Jaume Arnella i el coreògraf Joan Serra el 2009. La música està basada en la polca del Ball de Gitanes de Sant Celoni i es pot interpretar per instrument sol (com guitarra o acordió) o conjunt d'instruments. La coreografia es va inspirar en els punts de dansa tradicional catalana.
Pot ser ballat per un ballador sol o varis, que formen una filera davant la persona o persones a homenatjar, fent passos simples i voltes al ritme de la música solemne.
   “Ballem a la panxa de la mare, als braços del pare, caminant amb un amic, a la festa del poble... I ballant expliquem els nostres pensaments, i sobretot les nostres emocions i les nostres sensacions. Ho fem a partir del nostre cor, del nostre cervell, del nostre estómac, de la nostra mirada i de la nostra terra.” Joan Serra Vilamitjana

## Referències

* 1 2 «Ball d'homenatge: ens agrada la idea?». Tornaveu, 18-06-2015. Arxivat de l'original el 2015-07-04. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ NacióManresa «El Ball d'Homenatge omple de dansaires la plaça Antoni Maria Claret de Sallent». Nació Manresa.
* ↑ «El Ball d'Homenatge com a element simbòlic i participatiu de la societat». [Consulta: 23 gener 2018].

## Enllaços externs

* Vídeo del ball dansat per Joan Serra amb música de Jaume Arnella, a la Plaça de Santa Isabel, de La Garriga
# Ball d'en Serrallonga a Mataró

El Ball d'en Serrallonga a Mataró, una mena de teatre de carrer amb una trentena llarga d'actors, va ser representat amb continuïtat durant bona part del segle xix a la capital del Maresme. En aquest segle tenim constància de representacions d'aquest ball parlat, el 1864, el 1878, el 1883 i el 1897 i la darrera representació coneguda, ja en el segle xx, sembla que fou el 1930.
El Ball d'en Serrallonga tradicionalment s'hauria representat per Carnestoltes. La frase: Qui sou vos que no us conec? Era la més coneguda del Ball d'en Serrallonga. La pronunciava el capitost Joan Sala i Ferrer (1594-1634), més conegut com a Joan de Serrallonga, als bandolers que volien incorporar-se a la seva quadrilla.
El Ball d'en Serrallonga també va representar-se a moltes altres poblacions durant el segle xix, com per exemple des del 1865 a Reus.

## Bibliografia

* AA.VV.: ¿Qui sou vos que no us conec? Mataró, 1923. El Ball d'en Serrallonga de Baix a Mar. Associació Cultural Els Garrofers, Mataró, 1991.
# Ball d'en Serrallonga de Reus

El Ball d'en Serrallonga de Reus està documentat des de 1865 quan va sortir al Seguici Festiu de Reus en unes festes en honor de la Mare de Déu de Misericòrdia, tal com relata Torné a la seva Crònica general de la Virgen de Misericordia (manuscrit de 1870). També sabem que va tornar a sortir el 1878, el 1885 i per la festa major de 1892. No sabem gaire cosa de qui organitzava el ball reusenc ni dels components, però segurament que no devia ser gaire diferent dels altres balls de Serrallonga que es ballaven per tot el país. L'argument parla del moment en què diversos bandolers es presenten a Joan de Serrallonga, que va acompanyat normalment de la seva amant i d'un fill, i van narrant les seves aventures per demanar-li d'incorporar-se a la quadrilla. Al ball s'utilitzen trabucs. Segons Antoni de Bofarull, el ball tenia un decorat, un bosc portàtil format per tres o quatre arbres de fusta que aguantava amb les mans algun comparsa, i en acabar la representació se'ls carregava al coll i els portava al següent punt de l'espectacle.
Cal recordar que no és l'únic ball de bandolers que s'havia representat a la ciutat, també hi havia hagut el «Ball de Sebastiana del Castillo» i el «Ball de Marcos Vicente» del qual se n'ha conservat el text.
El Ball d'en Serrallonga es pot catalogar dins el gènere dels Balls parlats. Pere Anguera defineix els Balls Parlats com a «espectacles populars basats en el diàleg en els quals la música i la coreografia desenvolupen un paper complementari, és a dir en els quals el text i el seu missatge assumeixen el protagonisme».
Va representar-se a moltes altres poblacions durant el segle xix i se sap, per exemple, que el ball es representava a Mataró el 1864.

## Referències

* ↑ Palomar, Salvador. «Altres danses històriques del seguici festiu». A: Sant Pere, Festa Major de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2009. Pàg. 376
* ↑ Bofarull, Antoni de. Costums que's perden y recorts que fugen: Reus de 1820 a 1840. Barcelona: La Renaixensa, 1880, p. 168.

## Bibliografia

* F Torné i Domigo, Crònica general de la Virgen de Misericòrdia: (manuscrit de 1870), Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992. (especialment les pàgines 143-146-149)
# Barb de muntanya

El barb de muntanya o barb de riera (Barbus meridionalis) és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Les femelles poden assolir els 25,3 cm de longitud total i els 200 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: des de Catalunya fins a França. Es troba també al curs baix del riu Besòs com una de les quatre espècies de peix autòctones.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Billard, R., 1997. Les poissons d'eau douce des rivières de France. Identification, inventaire et répartition des 83 espèces. Lausana, Delachaux & Niestlé, 192 p.
* ↑ 20 minutos Barcelona 5 d'abril del 2011

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Muus, B.J., 1978. Meeresfische der Ostsee, der Nordsee, des Atlantiks: in Farben abgebildet und beschrieben; Biologie, Fang, wirtschaftl. Bedeutung. Viena: BLV Verlagsgesellschaft, (BLV Bestimmungsbuch; 3).
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Auguste Victor Louis Verneuil

Auguste Victor Louis Verneuil (Dunkirk, 3 de novembre de 1856 - París, 27 d'abril de 1913) va ser un químic francès inventor del primer procés viable per produir industrialment pedres precioses.
L'any 1902 va descobrir el procés de "fusió amb flama", actualment anomenat Procés de Verneuil, que encara es fa servir per produir corindons artificials o robins.

## Biografia

Quan tenia 17 anys el químic Edmond Frémy el va acceptar com ajudant de laboratori. Verneuil es va doctorar l'any 1886. Va ser professor durant 13 anys del Museu d'Història Natural de París.

## Referències

* ↑ Feigelson, Robert. 50 Years Progress in Crystal Growth: A Reprint Collection. Elsevier, 9 de juliol de 2004, p. 10–21. ISBN 978-0-08-048993-3 [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ Schaschke, Carl. «Verneuil process». A: A Dictionary of Chemical Engineering. OUP Oxford, 2014, p. 401. ISBN 978-0-19-965145-0 [Consulta: 12 octubre 2017].

## Enllaços externs

* A schematic description of the Verneuil Process
# Barney (cràter)

Barney és un cràter d'impacte en el planeta Mercuri de 29 km de diàmetre. Porta el nom de la dramaturga, poetessa i novel·lista estatunidenca Natalie Clifford Barney (1876-1972), i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 2013.

## Referències

* ↑ «Barney». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey, 07-03-2016. [Consulta: 9 maig 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Mercuri
# Beistegui Hermanos

Beistegui Hermanos (BH) és una empresa basca dedicada a la fabricació de bicicletes amb seu a Vitòria. És un dels fabricants més importants de l'Estat espanyol amb representació internacional i va arribar a fabricar més de tres mil bicicletes diàries.

## Història

L'empresa la van fundar tres germans l'any 1909 a la localitat d'Eibar dedicada a la fabricació de pistoles tipus màuser fins al 1923 que va canviar a la producció de bicicletes. El 1959 va traslladar la seu i els tallers a Vitòria.
El 1935 BH ja era una marca assentada i, com altres fabricants, va organitzar carreres ciclistes i va promocionar un equip de ciclisme, el BH, en què van córrer els millors ciclistes del moment com el belga Gustave Deloor o Álvaro Pino.
BH va ser la primera fàbrica de bicicletes europea que va fabricar bicicletes tot terreny. Era una fàbrica integral que fabricava tots els components a excepció de les cobertes, les cadenes i els fars.
Al començament de la dècada del 1990 va comprar la marca francesa de bicicletes Peugeot, amb la qual va conformar la marca Cycleurope, a la qual es van incorporar posteriorment Bianchi i Gitane, donant lloc a una de les companyies més importants del món en el seu sector. El 1996 va vendre Cycleurope i es va concentrar al mercat peninsular.
Va arribar a tenir 500 empleats i als seus tallers es produïen, a més de bicicletes, diferents peces destinades a la indústria automobilística per a empreses com Mercedes-Benz i BMW. Posseïa dos centres de producció, un a Vitòria i un altre a Portugal al qual va afegir un a la Xina. A finals del 2010 la planta de Vitòria va tancar i tota la producció va traslladar-se als centres de Portugal i Xina.

## Referències

* ↑ «BH Bikes apoya el cicloturismo en Álava» (en castellà), 29-01-2020. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ Martínez, Carlos. «La primera empresa 'cycle friendly'» (en castellà), 27-01-2020. [Consulta: 15 setembre 2022].
* ↑ «bicicleta · ciclismo · BH · GAC · Orbea.». Arxivat de l'original el 18 de setembre de 2016. [Consulta: 18 setembre 2016].
* ↑ «La deslocalización acaba con la fábrica de BH, una de las históricas de Álava», 10-11-2010. Arxivat de l'original el 23 de juny de 2012. [Consulta: 26 maig 2013].
* ↑ «BH cierra su planta alavesa y deja de fabricar en España». Expansión.com, 11-11-2010. [Consulta: 15 setembre 2022].
# Barbara Ward

Barbara Mary Ward (23 de maig del 1914, Heworth, Yorkshire, Regne Unit - 31 de maig del 1981, Lodsworth, Sussex, Regne Unit) fou una economista, periodista i escriptora britànica coneguda pel seu interès i compromís amb els problemes dels països en desenvolupament.
Estudià a La Sorbona i Somerville College, Universitat d'Oxford, on obtingué la màxima titulació en filosofia, política i economia. El 1939 s'incorporà a la plantilla de la revista The Economist, esdevenint editora internacional l'any següent. Durant quatre anys, des del 1946, treballà com a governadora de la British Broadcasting Company. Durant els anys següents fou Carnegie Fellow i Visiting Scholar a la Universitat Harvard, ocupà la càtedra Albert Schweitzer a Colúmbia, i fou membre del Consell Pontifici per a la Justícia i la Pau.
A la dècada del 1960, Barbara Ward començà a treballar en temes ambientals, essent una de les primeres defensores del desenvolupament sostenible. Fou aviat reconeguda internacionalment com a periodista, conferenciant i locutora.
A finals dels anys 1960 i començaments del 1970 participà, juntament amb René Dubos, en la redacció de l'informe previ a la conferència de les Nacions Unides sobre el medi ambient humà, celebrada a Estocolm el 1972. Aquell mateix informe fou publicat el mateix any en forma de llibre, amb el títol La Terra és única.
Quant a afers polítics, Barbara Ward fou una important assessora dels Estats Units i de la Gran Bretanya, però també d'altres països. En d'altres àmbits, fou una catòlica convençuda que donà impuls a la Doctrina Social de l'Església i al diàleg ecumènic.

## Referències

* ↑ Oxford dictionary of national biography : in association with the British Academy : from the earliest times to the year 2000, 2004. ISBN 0-19-861411-X.
* ↑ Satterthwaite, David. «Barbara Ward and the Origins of Sustainable Development» (en anglès). [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Gartlan, Jean. Barbara Ward : her life and letters. Londres: Continuum International Publishing Group, 2010. ISBN 978-1-4411-5557-3.
# Badia del Jade

La Badia del Jade, en alemany Jadebusen, és una ampla badia al mar del Nord a la Baixa Saxònia. Pren el seu nom del riu Jade. A les seves ribes es troben els ports de Wilhelmshaven i el Jade-Weser-Port, aquest darrere sent l'únic port de mar profund d'Alemanya que serveix d'avantport per a Bremerhaven.
Els rius Maade i Jade alimenten la badia

## Referències

* ↑ «JadeWeserPort» (en alemany, anglès, xinès). JadeWeserPort-Marketing GmbH & Co. KG, 2017. Arxivat de l'original el 2017-02-22. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ Egidius, Hans. Der Jadebusen: Entstehung + Geschichte (en alemany). Oldenburg: Komregis Verlag, 2011. ISBN 978-3-938501-33-7.
# Badia dels Chaleurs

La badia dels Chaleurs (en francès:baie des Chaleurs (en anglès: Bay of Chaleur o Chaleur Bay, en idioma micmac: Maoi Pôgtapei) és un braç del golf de Sant Llorenç que separa la península de Gaspèsia de Nova Brunswick. Aquest nom li va donar l'explorador francès Jacques Cartier amb motiu de la bruma que la recobria quan ell la va descobrir, cosa que li va donar la falsa impressió que era càlida chaleurs vol dir 'calors'. Els Micmacs en deien la badia Mowebaktabaak, que significa gran badia.
És un dels 81 topònims d'interès pancanadenc cosa que significa que les versions angleses i franceses dels topònims són reconegudes oficialment.

## Geografia

La badia dels Chaleurs fa uns 100 km de llargada. L'alimenta principalment el riu Ristigouche a l'oest. La badia dels Chaleurs va parar per l'est al Golf de Sant Llorenç per un passadís de 40 km delimitat al nord pel cap d'Espoir i al sud per l'illa Miscou. La badia està dividida en dues conques una a l'est i l'altra a l'oest. La fondària de la conca oest no depassa els 50 metres mentre que la fondària mitjana de la conca est oscil·la entre els 70 i 90 metres.
Aquest badia inclou nombroses platges de sorra i es considera una de les badies més belles del món

## Notes i referències

* ↑ (francès) Toponymie amérindienne, française et contemporaine (1604-2002)
* ↑ Gouvernement du Canada. «Services cartographiques: Noms d'intérêt pancanadien». Arxivat de l'original el 2010-12-09. [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ http://www.toponymie.gouv.qc.ca/ct/
* ↑ Commission de toponymie du Québec. «Baie des Chaleurs». [Consulta: 29 novembre 2012].
* 1 2 P.C. Smith. «Baie des Chaleurs». [Consulta: 29 novembre 2012].
* ↑ «world bays.com». Arxivat de l'original el 2013-03-16. [Consulta: 22 febrer 2013].

### Enllaços externs

* Le Portail de la Baie-des-Chaleurs Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
* Tourisme Baie-des-Chaleurs Arxivat 2013-05-22 a Wayback Machine.