OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fosfoinnelita

La fosfoinnelita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la lamprofil·lita. Rep el nom pel seu contingut en fosfat i la seva relació amb la innelita.

## Característiques

La fosfoinnelita és un silicat de fórmula química Na₃Ba₄Ti₃(Si₂O₇)₂(PO₄,SO₄)₂O₂F. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4,5 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fosfoinnelita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina de flogopita de Kovdor, situada al massís de Kovdor, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Phosphoinnelite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
# Fosfolipasa A2

La fosfolipasa A2 (en anglès: Phospholipases A2 (PLA2s)) són enzims que alliberen àcids grassos des del segon grup de carboni del glicerol. Aquesta fosfolipasa particular específicament reconeis l'enllaç sn-2 acil dels fosfolípids i de forma catalítica hidrolitza l'enllaç alliberant àcid araquidònic i lisofosfolípids. A través de modificació per ciclooxigenasa, l'àcid araquidònic és modificat en compostos actius anomenats eicosanoides. Els eicosanoides inclouen prostaglandines i leucotriens, els quals estan classificats com mediador antiinflammatoris i inflammatoris mediators.
El PLA2 es troben en els teixits dels mamífers i també en insectes i en el verí de les serps verinoses. Com a resultat hi ha dolor i inflamació local quan pica una serp verinosa. També hi ha fosfolipasa A1 procariòtica.

## Referències

* ↑ Dennis EA «Diversity of group types, regulation, and function of phospholipase A2». J. Biol. Chem., 269, 18, 01-05-1994, pàg. 13057–60. PMID: 8175726.
* ↑ Nicolas JP, Lin Y, Lambeau G, Ghomashchi F, Lazdunski M, Gelb MH; Lin; Lambeau; Ghomashchi; Lazdunski; Gelb «Localization of structural elements of bee venom phospholipase A2 involved in N-type receptor binding and neurotoxicity». J. Biol. Chem., 272, 11, 01-03-1997, pàg. 7173–81. DOI: 10.1074/jbc.272.11.7173. PMID: 9054413.
* ↑ Argiolas A, Pisano JJ; Pisano «Facilitation of phospholipase A2 activity by mastoparans, a new class of mast cell degranulating peptides from wasp venom». J. Biol. Chem., 258, 22, 01-11-1983, pàg. 13697–702. PMID: 6643447.

## Enllaços externs

* «Fosfolipasa A2» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Fets de Joan

Els Fets de Joan o també Actes del sant apòstol i evangelista Joan el teòleg és un llibre apòcrif del Nou Testament escrit en grec cap als segles III o IV. Té influències docetistes i gnòstiques i és atribuït a Joan apòstol. Els fets que narra són històries tradicionals sobre Joan que van començar a circular al segle ii, quan també circulaven històries sobre els altres apòstols. L'Església el considera un text pseudo-epigràfic.
Es creu que l'autor d'aquest text va ser Luci Carí, que va escriure també "Fets" d'altres apòstols: Fets de Pere, Fets de Pau, Fets d'Andreu i Fets de Tomàs. Del text dels Fets de Joan se sap que n'existeixen dues versions. Una versió més antiga i més extensa, però on hi falta la part inicial, parla de l'arribada, la predicació i els miracles de Joan a Efes després de marxar de Milet, on s'havia refugiat per a escapar de la persecució dels cristians i jueus a Jerusalem. La versió més breu i recent descriu una trobada entre Joan i Domicià, l'exili de Joan a Patmos i el seu retorn a Efes, on va morir.
Alguns autors anomenen aquest llibre Fets de Joan a Roma, perquè, a diferència dels Fets de Joan, un text més antic perdut del qual en parla Eusebi de Cesarea, aquest narraria sobretot l'estança de Joan a Roma. De fet, aquest text i d'altres de semblants, són reculls d'una sèrie d'històries orals de procedència diversa.

## Referències

* ↑ Dewey, Artur. "The Acts of John dance as hermeneutic". A: The Apocryphal Acts of Apostles. Decatur: Scholars Press, 1986, p. 98-99
* ↑ Prieur, Jean Marc. Corpus Christianorum. 1-2 : Series apocryphorum : Acta Iohannis.. Turnhout: Brepols, 1983, p. 340. ISBN 2503410006.
# Fotogramas de Plata 2005

La 56a cerimònia de lliurament dels Fotogramas de Plata 2005, lliurats per la revista espanyola especialitzada en cinema Fotogramas, va tenir lloc el 20 de febrer de 2006 a la discoteca Joy Eslava de Madrid. Fou presentada per Anabel Alonso. Les votacions foren resoltes per 41 crítics de cinema.
Alhora s'ha fet la segona edició del concurs de curtmetratges Fotogramas en Corto, que fou atorgat a Éramos pocos, de Borja Cobeaga, protagonitzat per Mariví Bilbao. Tanmateix, els lectors i internautes votaren per Choque de Nacho Vigalondo.

## Candidatures
### Millor pel·lícula espanyola

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| La vida secreta de les paraules | Isabel Coixet | Guanyadora |

### Millor pel·lícula estrangera

| Pel·lícula | Director | Resultat |
| Million Dollar Baby | Clint Eastwood | Guanyadora |

### Tota una vida

| Intèrpret | Resultat |
| Chus Lampreave | Guanyadora |

### Millor actriu de cinema

| actriu | Pel·lícula | Resultat |
| Pilar López de Ayala | Obaba | Candidata |
| Candela Peña | Princesas | Guanyadora |
| Leonor Watling | Malas temporadas | Candidata |

### Millor actor de cinema

| Actor | Pel·lícula | Resultat |
| Juan José Ballesta | 7 vírgenes | Candidat |
| Javier Cámara | Malas temporadas | Candidat |
| Óscar Jaenada | Camarón | Guanyador |

### Millor actor de televisió

| Actor | Sèrie de televisió | Resultat |
| Imanol Arias | Cuéntame cómo pasó | Candidat |
| Paco León | Aída | Guanyador |
| Jordi Rebellón López | Hospital Central | Candidat |

### Millor actriu de televisió

| Actriu | Sèrie de televisió | Resultat |
| Lydia Bosch | Motivos personales | Candidata |
| Carmen Machi | Aída | Ganadora |
| Rosa Maria Sardà | Abuela de verano | Candidata |

### Millor actriu de teatre

| Actriu | Muntatge | Resultat |
| Natalia Dicenta | Solas | Candidata |
| Elena Gadel | Mar i cel | Candidata |
| Lola Herrera | Solas | Guanyadora |

### Millor actor de teatre

| Actor/Companyia | Muntatge | Resultat |
| Gabino Diego | Una noche con Gabino Arxivat 2020-03-24 a Wayback Machine. | Guanyador |
| Juan Diego | El pianista | Candidat |
| José Sacristán | Almacenados | Candidat |

## Referències

* ↑ 'La vida secreta de las palabras' y 'Million dollar baby', premios Fotogramas de Plata 2005, Europa Press, 21 de gener de 2006
* ↑ Óscar Jaenada y Candela Peña ganan los galardones Fotogramas de Plata como mejores actores, EL Mundo, 23 de febrer de 2006
* ↑ Premios Fotogramas de Plata, 25 de gener de 2006
* ↑ 'Fotogramas' homenajea a Chus Lampreave, El País, 21 de febrer de 2006
* ↑ Chus Lampreave recibirá el Premio Especial Homenaje Fotogramas de Plata 2005, Europa Press, 17 de febrer de 2006

## Vegeu també

* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2005
* XX Premis Goya
* 50a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia
* XV Premis de la Unión de Actores
* IV Premis Barcelona de Cinema
* V Premis Turia

## Enllaços externs

* Consulta dels Fotogramas de Plata de l'any a l'IMDB
# Francesc Dassió

Francesc Dassió, també conegut en la forma llatinitzada del cognom Deci, Decius o Decio, (Regne de València, segle XVI - Regne de València, segle XVI) fou un escriptor i professor universitari humanista valencià.
Fou el preceptor del sacerdot i comanador de l'orde de Montesa Enric de Borja, a qui escriví l'obra Colloquium cui titulus Paedapechtia, publicada el 1536 a València, sobre les Guerres d'Itàlia, el conjunt d'encontres bèl·lics que hi hagué entre Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic i Francesc I de França. Des de 1535 exercí com a catedràtic d'oratòria a la Universitat de València i hi introduí com a text escolar un compendi del De copia uerborum d'Erasme de Rotterdam, que edità a València el 1548. També fou autor de diversos discursos acadèmics d'elogi a les ciències i lletres i en favor de la dignitat humana i universitària, com ara De re litteraria asseranda oratio, publicat a València el 1534, en el qual lloa el filòsof Joan Salaia, i De scientiarum et Academia Valentinae laudibus, publicat a València el 1547, en el qual elogia Joan Lluís Vives, un dels màxims exponent de l'Humanisme europeu. Al llarg de la seva trajectòria, tingué com a mecenes l'aristòcrata Joan de Borja, 2n duc de Gandia.

## Referències

* 1 2 «Francesc Dassió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Frontera entre l'Iran i els Emirats Àrabs Units

La frontera entre l'Iran i els Emirats Àrabs Units és la frontera marítima que separa l'Iran dels Emirats Àrabs Units i està formada per dos segments. El primer es troba al golf Pèrsic al llarg de la costa nord de l'emirat d'Abu Dhabi. Les reivindicacions territorials sobre tres illes (Tunb Gran i Petita, i Abu Musa) a l'estret d'Ormuz i el golf Pèrsic enfronten els emirats amb l'Iran. Una part d'aquesta frontera fou objecte d'un tractat signat en 1974. La península de Musandam pertany al sultanat d'Oman i li permet ser la clau a l'estret d'Ormuz. A la costa est, altres emirats tenen una façana al golf d'Oman sense un acord formal sobre la zona econòmica vinculada.

## Tractat de 1974

L'agost de 1974 es va formalitzar un tractat amb una línia de demarcació en 5 punts
* Punt 1: 25º38'13"N, 54º05'16"E.
* Punt 2: 25º39'55"N, 54º26'18"E.
* Punt 3: 25º41'35"N, 54º30'25"E.
l'arc de cercle entre els dos punts coincideix amb el límit territorial situa a 12 milles de Sirri
* Punt 4: 25º47'20"N, 54º44'50"E.
* Punt 5: 25º47'30"N, 54º45'07"E.

## Referències

* 1 2 PDF LIMITS IN THE SEA No. 63 Continental Shelf Boundary: Iran - United Arab Emirates
* ↑ Fronteres marítimes del Golf Pèrsic.
# Frontera entre l'Iran i Turquia

La frontera entre l'Iran i Turquia és la frontera de 534 kilòmetres en sentit nord-sud que separa l'extrem nord-oest de l'Iran (Azerbaidjan Occidental) de l'est de Turquia (Capadòcia), em plena regió del Kurdistan. Comença al nord al trifini entre Iran-Turquia-Azerbaijan (Nakhtxivan), ben pròxima al Mont Ararat i segueix cap al sud fins al trifini entre Turquia, Iran i Iraq.
La frontera fou establerta per primer cop mercè el Tractat de Zuhab de 1639 entre els imperis otomà i safàvida. La història de la frontera és marcada pels esdeveniments des del començament del segle xix entre ambdós països. L'Iran fou disputat per britànics i russos abans de ser dividit entre ambdues potències en 1908. En 1921 assolí la independència, alhora que ho feia la nova república turca hereva de l'Imperi Otomà. Per tal d'evitar atacs dels guerrillers del PKK o d'Estat Islàmic a la frontera el govern turc ha encarregat a l'empresa TOKI la construcció d'un mur de 144 kilòmetres, que estarà llest a començaments de 2019.

## Referències

* ↑ «Iran». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ BOUNDARIES v. With Turkey Encyclopaedia Iranica
* ↑ Turkey starts building security wall on Iran border, hurriyetdailynews.com 9 d'agost de 2017
* ↑ Turkey to complete wall on Iranian border by spring 2019 Arxivat 2018-06-14 a Wayback Machine., Reuters, 10 de gener de 2018

## Bibliografia

* The Turkish-Iranian Boundary G. R. C. The Geographical Journal Vol. 91, No. 1 (Jan., 1938), pp. 57-59
# Frontera entre l'Iran i Qatar

La frontera entre l'Iran i Qatar és la frontera marítima internacional que separa l'Iran de Qatar. Està situada al golf Pèrsic i fou acordada el 20 de setembre de 1969. En juny de 1971 el tractat va ser formalitzat amb una línia de demarcació de sis punts
* El punt (1) es defineix com el punt més occidental de la part més occidental del límit nord de la plataforma continental de Qatar format per una línia d'azimut geodèsic de 278 graus i 14 minuts 27 segons a l'oest del punt 2 "
* Punt (2) 27 ° 00 '35 "51 ° 23' 00" (trifini amb Bahrain)
* Punt (3) 26 ° 56 '20 "51 ° 44' 05"
* Punt (4) 26 ° 33 '25 "52 ° 12 '10"
* Punt (5) 26 ° 06 '20 "52 ° 42 '30"
* Punt (6) 25 ° 31 '50 "53 ° 02' 05" (trifini amb Emirats Àrabs Units)

## Referències

* 1 2 PDF Agreement concerning the boundary line dividing the continental shelf between Iran and Qatar

## Enllaços externs

* LIS No. 25 - Iran (IR) & Qatar (QT) 1970 - US Department of State
# Francisco Arévalo de Zuazo

Francisco Arévalo de Zuazo (Segòvia?, segle xvi - Girona, 1611) fou bisbe de Girona. Natural de la ciutat de Segòvia, era fill d'Arévalo de Zuazo cavaller de l'Orde de Santiago, comanador de Carrizosa, canonge i degà de la Catedral de Segòvia. Francisco fou nomenat Inquisidor del Principat de Catalunya. Es presentà per a l'Arquebisbat de Messina al Regne de Sicília, però volent restar a Espanya, obtingué el bisbat de Girona, del que prengué possessió el 31 de maig de 1598. Concedí llicència per a la fundació del Convent de Sant Francesc de Paula d'Hostalric dotant-lo amb una almoina de tres mil rals, el 13 de novembre de 1606. Feu imprimir les Constitutiones Synodales juntament amb l'episcopologi que manà redactar al reverend Francisco Diago de l'orde dominic. Morí a la ciutat de Girona de resultes d'una caiguda succeïda en una visita pastoral a Arenys de Mar. Fou enterrat a la Catedral de Girona.

## Bibliografia

* Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 299 [Consulta: 9 desembre 2014].
# Filinto Costa Alegre

Filinto Guilherme d'Alva Costa Alegre (9 de juliol de 1952, Água Porca, Água Grande, São Tomé) és un advocat, jurista i polític de São Tomé i Príncipe.

## Biografia

Va néixer un any abans de la massacre de Batepá. Va estudiar secundària al Liceu Nacional D. João II, marxant a Lisboa per continuar els estudis. Als 22 anys interromp els seus estudis universitaris a Portugal i torna a São Tomé, per fundar i dirigir l'Associação Cívica Pró-Movimento de Libertação de São Tomé e Príncipe, primera organització nacionalista efectivament implantada a São Tomé i Príncipe. Va dirigir les mobilitzacions nacionalistes que van conduir a la independència el 12 de juliol de 1975.
Juntament amb molts membres de l'Associação Cívica, fou perseguit per l'ala del MLSTP agrupada en la figura de Pinto da Costa, cosa que l'obligàsendo obrigado, sota la intervenció humanitària de la seva amiga Alda do Espírito Santo, a marxar a l'exili a Moçambic.
Quatre anys després (1979) es va llicenciat en dret a la Facultat de Dret de la Universitat Eduardo Mondlane a Maputo, Moçambic. En 1991 va obtenir un màster en "Port and Shipping Administration", a la World Maritime University, a Malmö, Suècia, fent una dissertació sobre "A Fraude Marítima".
Opositor del règim de partit únic vigent a São Tomé, Filinto Costa Alegre fou un dels fundadors del Grupo Reflexão, organització que va liderar la lluita per la instauració del procés democràtic a São Tomé i Príncipe. Transformat en Partit de Convergència Democràtica - Grup de Reflexió, guanyaria per majoria absoluta les primeres eleccions multipardistes de març de 1991. De 1991 a 1994 fou el portaveu de la majoria parlamentària, però abandonà el càrrec al·legant "desil·lusió política".
Després va assumir les funcions de Tècnic Superior del Ministeri de Justícia, Magistrat del Ministeri Públic, Magistrat Judicial i Assessor Jurídic del Banc Central de São Tomé i Príncipe. A les eleccions legislatives de São Tomé i Príncipe de 2006 va organitzar i dirigir el Movimento de Descontentes, denominat NOVO RUMO, de caràcter alternatiu i sorgit de la societat civil. El 2007 fou elegit membre del Consell Superior Judicial i membre del Consell d'Estat
Es va presentar com a candidat independent a les eleccions presidencials de São Tomé i Príncipe de 2011 acabant en 7è lloc, amb el 3,99% dels vots.

## Referències

* 1 2 Associação Cívica – Movimento de Libertação. Téla Nón. 12 de Julho de 2010.
* ↑ Madeiros, Óscar. São Tomé e Prínicipe: O nascimento de uma nação. VOA Português 6 de julho de 2015
* ↑ Então…! Quem é Filinto Costa Alegre? Téla Nón. 25 de maio de 2011.
* ↑ Barros, Edlena. “Há novos colonos em São Tomé” diz Filinto Costa Alegre. Deutsche Welle. 24 de setembro de 2014.
* ↑ Filinto Costa Alegre para Presidente. Téla Nón. 19 de Maio de 2011
* ↑ July/August 2011 Presidential Election. African Election Database. 4 de setembro de 2011
# Franklin Delgado

Franklin Delgado (18 de febrer de 1966) fou un futbolista panameny de la dècada de 1990.
Fou 49 cops internacional amb la selecció de Panamà.
Pel que fa a clubs, destacà a Pan de Azúcar, Municipal Limeño, Tiburones i Platense, San Francisco i Sporting'89.

## Referències

* ↑ Appearances for Panama National Team - RSSSF
* ↑ Franklin Delgado Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CONCACAF Championship, Gold Cup 1993 - Full Details Arxivat 24 December 2004$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. - RSSSF
* ↑ No hubo Jugador Más Valioso - Panamá América (castellà)
* ↑ Extranjeros del fútbol Arxivat 2019-05-23 a Wayback Machine. - Nación (castellà)
* ↑ Franklin "Morocho" Delgado de vuelta al San Francisco - Crítica (castellà)
* ↑ Franklin Delgado estrenará camiseta del San Francisco - Crítica (castellà)
* ↑ Franklin Delgado a National-Football-Teams.com (anglès)
# Fundulus diaphanus

Fundulus diaphanus és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes. Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total. Es troba al Canadà i els Estats Units.
Té una subespècie, Fundulus diaphanus menona (Jordan & Copeland, 1877), els mascles de la qual poden assolir els 10 cm de longitud total. i que habita també als Estats Units i el Canadà.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Furs de Daroca

Els Furs de Daroca són els Furs concedits pel comte i príncep d'Aragó Ramon Berenguer IV de Barcelona a la ciutat de Daroca el 1142.

## Origen

Semblen redactats sobre la base dels Furs de Sòria que concedí a la ciutat castellana el rei d'Aragó i Pamplona Alfons I d'Aragó el 1129. El text concedit a la ciutat aragonesa pel comte i príncep d'Aragó Ramon Berenguer IV de Barcelona sembla una recopilació dels anteriors, tot i que alguns d'ells foren redactats a la mateixa Daroca.

## Expansió

Els Furs de Daroca s'expandiren cap Benatanduz, i potser amb alguna alteració fins a Terol, on estigueren en vigor des de la conquesta de Tirwal el 1171 per part del rei Alfons II d'Aragó el Cast, fins que aquest rei hi concedí uns furs específics, els Furs de Terol el 1176.

## Valoració

Els Furs de Daroca, conjuntament amb els Furs de Calatayud i els Furs de Terol, constitueixen els tres grans furs de l'Extremadura aragonesa, que atorgava una gran autonomia als Consejos i notables excepcions fiscals i militars per tal d'afavorir-ne la colonització. Així mateix, els Furs de Daroca en concret destaquen per la protecció del vilatà local enfront del foraster, on són encara més exigents que els Furs de Calatayud, tot i que hi ha menys tolerància cap a l'homicidi de forasters. També destaca per protegir la família legítima i no permeten que en el testament es deixi a un fill una part menor que a un altre; hi apareix també el dret de la troncalitat.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Daroca, Fuero de Arxivat 2017-07-21 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Ubieto Arteta, Agustín: Como se formó Aragón; Mapa dels Furs Aragonesos al segle xiii
# Furs de Terol

Els Furs de Terol sou els Furs locals concedits pel rei Alfons II d'Aragó el Cast a la ciutat de Terol l'octubre del 1177; estigueren vigents fins al 1598, any en què foren agregats als Furs d'Aragó.

## Origen i manuscrits

L'1 d'octubre del 1171 el rei Alfons II d'Aragó el Cast conquerí Tirwal amb la intenció de reforçar la línia frontera meridional del Regne d'Aragó, que va veure amenaçada quan els almohades conqueriren Madina Balansiya. El 1177 fundà la ciutat de Terol, i per tal de facilitar-ne la colonització li concedí privilegis i Furs, el Forum Turolii. Originalment escrits en llatí, foren traduïts a l'aragonès, constituint el fur municipal més extens escrit en llengua aragonesa.
Se'n conserven dos manuscrits en llatí, un a l'Archivo Municipal de Teruel i un altre a la Biblioteca Nacional de Madrid; i dos en aragonès: ms. 1-4 de la "Sociedad Turolense de Amigos del País" datat en vers a mitjans del segle xiii, i el ms. 802 de la Biblioteca Nacional de Madrid, data vers el 1379, que destaca per estar embellit en els seus marges per dibuixos fantàstics i obscens.

## Contingut

Els Furs de Terol donen un gran poder al Concejo, destacant la protecció del veí de la ciutat enfront del foraster, així com la igualtat estamental, amb un dur ordenament penal i processal.

## Evolució

La seva forma definitiva l'adoptaren el 1247, constituint aleshores una recopilació de textos utilitzats com a dret foral de l'Extremadura aragonesa. Molt emparentat amb els altres Furs aragonesos com els Furs de Calatayud, Furs de Daroca, i també amb altres castellans com el Fur de Conca.

## Àmbit d'aplicació

Es va estendre per tota la comunitat de Terol, Albarrasí, Mosqueruela i d'altres viles veïnes. Fins al 1598 els vilatans que comptaren amb la protecció dels Furs de Terol romangueren al marge de l'àmbit competencial dels Furs d'Aragó.

## Edició

L'ordenament Terol fou recopilat en romanç per Juan del Pastor i s'editaren el 1531, distingint els furs Vells o de Sepúlveda, dels furs nous, alguns dels quals són comuns a Terol i Albarrasí, i altres són particulars d'un o altre lloc.

## Reforma i desaparició

El rei Felip II de Castella reformà els furs el 1565, no després de grans tensions, ja que els locals no volien acceptar-ho. Després de les Alteracions d'Aragó i en virtut de l'«asiento de agregación» de 1598 foren incorporats als Furs d'Aragó generals, prèvia compensació econòmica i atorgament de més participació del Concejo en l'ordenament administratiu.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Aragonesa: Fueros de Teruel Arxivat 2013-12-30 a Wayback Machine.
* Gran Enciclopedia Aragonesa: Fuero de Teruel Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Justícia d'Aragó
* Furs d'Aragó
* Vidal Mayor

## Enllaços externs

* Ubieto Arteta, Agustín: Como se formó Aragón; Mapa dels Furs Aragonesos al segle xiii
# Gai Sulpici Galba (historiador)

Gai Sulpici Galba (llatí: Gaius Sulpicius Galba) va ser un magistrat i historiador romà. Era fill de Servi Sulpici Galba, pare de Gai Sulpici Galba i va ser avi de l'emperador Galba. Formava part de la gens Sulpícia, i era de la família dels Galba, d'origen patrici.
Va ser un home dedicat a la literatura i mai va ocupar cap alt càrrec de l'estat més amunt del de pretor. Va escriure un llibre d'història que Suetoni anomena multiplex nec incuriosa historia (complexa i descurosa història), de naturalesa desconeguda.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 206.