OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grischunita

La grischunita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany al grup de la wicksita. Rep el seu nom de Grischun (Suïssa), la regió on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La grischunita és un arsenat de fórmula química NaCa₂Mn₅$^{2+}$Fe$^{3+}$(AsO₄)₆·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1981. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la grischunita pertany a «08.C - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, RO₄:H₂O > 1:1» juntament amb els següents minerals: wicksita, bederita, tassieïta i haigerachita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1981 a Falotta, a Oberhalbstein, a la vall d'Albula (Grischun, Suïssa), com a producte de l'alteració de la sarkinita en dipòsits de manganès. És l'únic indret on ha estat trobada. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sarkinita, brandtita, berzeliïta, tilasita, rodocrosita i braunita.

## Referències

* ↑ «Grischunite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ «Grischunite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 setembre 2016].
# Gris 2000

L'equip Gris 2000 va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir el 1969. Va estar dirigit per l'exciclista Diego Ronchini. Al desaparèixer en acabar-se temporada, molts dels components anaren a parar al recentment creat Cosatto-Marsicano.

## Principals resultats
### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 1 participacions (1969)
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 0 participacions

## Enllaços externs

* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Griselda

«Griselda» té aquests significats:
* Griselda (Vivaldi), òpera en tres actes d'Antonio Vivaldi, segons un llibret d'Apostolo Zeno revisat per Carlo Goldoni estrenada el 1735 al Teatro San Samuele de Venècia
* Griselda (Bononcini), òpera en tres actes composta per Giovanni Bononcini sobre un llibret italià de Paolo Antonio Rolli, basat en un d'Apostolo Zeno, basat en Decameró de Boccaccio estrenada al King's Theatre de Londres el 1722
* Griselda (Scarlatti), opera seria en tres actes amb música del compositor Alessandro Scarlatti
* Griselda (Mandanici)
* Griselda (Pollarolo)
* Griselda (Cottrau)
# Giorgio Morandi

Giorgio Morandi (Bolonya, 21 de juny de 1890 - 18 de juny de 1964) va ser un pintor italià, considerat un dels millors del segle xx del seu país.
Va néixer dins d'una família on va compartir espai amb set germans més. El 1907, després d'un breu període laboral a la mateixa empresa on treballava el seu pare, va rebre instrucció artística a l'Acadèmia de Belles Arts de Bolonya. En un viatge que va fer per aquesta època a Florència, va descobrir l'obra dels primitius renaixentistes italians (Giotto, Masaccio i Uccello), els quals va estudiar seguint el prisma de Paul Cézanne, artista que havia descobert poc temps abans.
En un primer moment va seguir els futuristes i el moviment del Novecento, després d'establir contacte amb Boccioni i Carlo Carrà, i és convidat a participar en l'exposició futurista esdevinguda al Palazzo Baglioni de Bolonya, i a la Mostra lliure futurista de Roma. Arran de la seva amistat amb Giorgio de Chirico, la seva obra va començar a notar-ne la influència. El 1927 va participar en la primera exposició del moviment novecentista, vinculat amb el règim de Mussolini. A poc a poc el seu estil va anar definint-se i independitzant-se del De Chirico. Una part essencial de la seva iconografia van començar a ser els estris de la vida quotidiana: gots, ampolles, etc. Aquests objectes, col·locats damunt una taula, es convertien en els màxims protagonistes dels seus quadres. Seguia, així, el seu admirat Cézanne en l'elecció de les natures mortes senzilles com a mitjà d'expressió de la seva pintura.
El 1945 es va dur a terme la seva primera exposició individual, a la galeria Fiore de Florència. Entre 1930 i 1956 Morandi va ser professor de gravat en aiguafort a l'Acadèmia de Belles Arts de la seva ciutat natal. L'any 1948 va ser guardonat amb el primer premi a la Biennal de Venècia. Va visitar per primera vegada París el 1956, i l'any següent rebia el gran premi a la Biennal de São Paulo.
El 1960 el director Federico Fellini retia homenatge a Morandi en el seu llargmetratge La dolce vita, on apareixien algunes de les seves pintures.
Giorgio Morandi moria el 1964 a la seva ciutat natal. L'any 2001 obria les portes el Museu Morandi en una secció del Palazzo d'Accursio, seu del govern local de Bolonya.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.98. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 5 desembre 2014].

## Bibliografia

* López Blázquez, Manuel. Grandes Pintores del Siglo XX: Morandi. Globus, 1996. ISBN 84-8223-194-4.

## Vegeu també

* Mario Tozzi

## Enllaços externs

* Giorgio Morandi, dins Artchive.com (anglès)
* Museo Morandi Arxivat 2000-08-18 a Wayback Machine. (italià) (anglès)
# Gràcies per la propina

«Gràcies per la propina» té aquests significats:
* Gràcies per la propina (llibre), novel·la de l'autor valencià Ferran Torrent
* Gràcies per la propina (pel·lícula), pel·lícula dirigida per Francesc Bellmunt basada en la novel·la de Ferran Torrent
# Grècia Central

Grècia Central (en grec Στερεά Ελλάδα, Stereà Ellada) és una de les 13 perifèries de Grècia, la capital de la qual és la ciutat de Lamia. Té una extensió de 15.549 km² i una població (2011) de 547.390 habitants.
Tal com indica el seu nom, està situada al centre del país, al nord de l'Àtica i del Peloponès, a l'est de la Grècia Occidental i al sud de Tessàlia i de l'Epir. És una de les regions gregues més muntanyoses, que té un clima temperat a la costa i sec a l'interior.

## Divisió administrativa

Des de l'1 de gener de 2011, amb l'entrada en vigor del programa Cal·lícrates, les perifèries gregues van quedar subdividides en unitats perifèriques, i la perifèria de Grècia Central va quedar subdividida en 5:
* Beòcia
* Eubea
* Evritania
* Fòcida
* Ftiòtida

### Municipis

Les 5 unitats perifèriques estan, a la vegada, subdividides en un total de 25 municipis.

### Divisió administrativa anterior

Anteriorment i arran de la reforma realitzada l'any 1987, la perifèria de Grècia Central també estava dividida en 5, en aquest cas prefectures, que coincideixen amb les actuals unitats perifèriques: Beòcia, Eubea, Evritania, Fòcida i Ftiòtida.

## Referències

* ↑ «Grècia Central». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Pàgina oficial de la regió» (en grec, anglès).
# Gregor Fučka

Gregor Fučka (Kranj, 7 d'agost de 1971) és un jugador de bàsquet, ja retirat de la competició professional, que va jugar entre altres equips, al FC Barcelona i a l'Akasvayu Girona.
És eslovè, però té nacionalitat italiana, país on va passar-hi molts anys. Va ser nomenat MVP a l'Eurobasket celebrat a França l'any 1999, i Mr. Europa el 2000.

## Palmarès

* 1 Eurolliga
* 1 FIBA EuroCup
* 2 Lligues italianes
* 2 Copes italianes
* 2 Lligues ACB
* 1 Copa del Rei
* 2 Lligues catalanes
* 1 Supercopa d'Itàlia
* 1 Supercopa d'Espanya

## Enllaços externs

* Perfil a Euroleague.net
* Perfil a FIBA Europe
* Perfil a la Lliga italiana Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
* Perfil a l'ACB
* Gregor Fučka a Basket-stats.info
# HK Drott Halmstad

El HK Drott Halmstad és un equip d'handbol suec de la ciutat de Halmstad, fundat l'any 1936. Originalment fou un club de futbol, si bé l'any 1940 s'abandonà la pràcica d'aquest esport. L'handbol es practica des de 1937.
L'equip no arribà fins a la màxima categoria de l'handbol suec fins a l'any 1962, però des de 1975 que guanyà la seva primera lliga, ha esdevingut un dels equips més laurejats de l'handbol suec, aconseguint 10 lligues.
A nivell internacional ha disputat dos finals, les quals ha perdut ambdues. L'any 1990 perdé la final de la Recopa d'Europa d'handbol enfront del Club Balonmano Cantabria i l'any 1994 la de la City Cup enfront del TuSEM Essen.

## Palmarès

* 10 Lligues sueques: 1975, 1978, 1979, 1984, 1988, 1990, 1991, 1994, 1999 i 2002

## Referències

* ↑ Perfil a la plana web de la EHF
* ↑ «Historia.» (en swedish). hkdrott.se. Arxivat de l'original el 2012-03-20. [Consulta: 20 març 2011].
# Greene

«Greene» té aquests significats:
* Toponímia:
** Greene (Iowa)
** Greene (Maine)
** Greene (Nova York)
* Biografies:
** Brian Greene (1963), físic
** Edward Lee Greene (1843 - 1915), botànic estatunidenc
** Emily Greene Balch (Boston, 1867 - Cambridge, 1961), sindicalista, escriptora i pacifista estatunidenca
** Graham Greene (Berkhamsted, Hertfordshire, 1904 - Vevey, Suïssa, 1991), escriptor
** Graham Greene (actor) (Six Nations, Ontario, Canadà, 1952), actor amerindi oneida
** Harry Plunket Greene
** Keith Greene, pilot britànic de Fórmula 1
** Maurice Greene (1974, Kansas City), atleta estatunidenc
** Nancy Greene (Ottawa, Canadà, 1943), esquiadora alpina canadenca
# Guatlla roquera

La guatlla roquera (Perdicula argoondah) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) que habita semideserts i garrigues de l'Índia.

## Referències

* ↑ IUCN «Perdicula argoondah» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22679002a92797941.en.
# Guatuso

El guatuso o maléku jaíka és una llengua ameríndia de la família txibtxa, relacionada amb el rama parlat a Nicaragua, i parlada pels guatusos a la província d'Alajuela (Costa Rica). Actualment, els guatusos habiten tres comunitats en zona nord de Costa Rica: Margarita, Tonjibe i El Sol. Segons Constenla (1998), el guatuso es troba en estat de declivi a Margarita (el llogaret més gran) i en estat de resistència a Tonjibe i El Sol. En el cens de l'any 2000, el 71,1% dels 1.115 membres de l'ètnia es va declarar parlant de la llengua, però solament un 49% la va considerar llengua materna.

## Consideracions lingüístiques
### Fonologia
#### Vocals

El guatuso posseeix cinc fonemes vocàlics:
| | Anteriors | Centrals | Posteriors |
| tancades | i | | u |
| Semitancades | e | | o |
| Oberta | | a | |
Tots els fonemes vocàlics poden aparèixer acompanyats pel fonema suprasegmental de quantitat /ː/.

#### Consonants

El sistema consonàntic tradicional del guatuso comprèn quinze fonemes:
| | Bilabials | Coronals | Velars |
| Oclusives | p | t | k |
| Africades | | ʧ, ʤ | |
| Fricatives | ɸ | s | x |
| Laterals | | ɬ, l | |
| Vibrants | | r, ɾ | |
| Nasals | m | n | ŋ |

### Grafia

L'alfabet pràcticl de la lengua guatusa fou proposat pel lingüista Adolfo Constenla Umaña i adoptat com a oficial per l'Assessoria d'Educació Indígena del Ministeri d'Educació Pública de Costa Rica.

#### Vocals

    FonemesGrafemes aa ee ii oo uu
La quantitat vocàlica es representa amb una titlla (´).

#### Consonants

    FonemesGrafemes pp tt kc, qu ʧch ʤy ɸf ss xj ɬlh ll ɾr rrr mm nn ŋnh

## Bibliografia

* Adolfo Constenla Umaña 1998. Gramática de la lengua guatusa. Heredia: EUNA.

## Referències

* ↑ Costa Rica al web de la UNAM

## Enllaços externs

* Guatuso: Resum gramatical Arxivat 2010-03-25 a Wayback Machine.
# Gyoji Matsumoto

Gyoji Matsumoto (japonès: 松本暁司) (Saitama, 13 d'agost de 1934 - Saitama, 2 de setembre de 2019) va ser un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Gyoji Matsumoto va disputar un partit amb la selecció japonesa.

## Referències

* ↑ Kyodo News Arxivat 2019-11-17 a Wayback Machine. (japonès)
* ↑ Mainichi Shimbun (japonès)

## Enllaços externs

* Japan National Football Team Database
# Gymnothorax phalarus

Gymnothorax phalarus és una espècie de peix de la família dels murènids i de l'ordre dels anguil·liformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 92,7 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Península de Baixa Califòrnia (Mèxic) fins al Perú.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons (1994).
* Smith, D.G., 1994. Catalog of type specimens of recent fishes in the National Museum of Natural History, Smithsonian Institution, 6: Anguilliformes, Saccopharyngiformes, and Notacanthiformes (Teleostei: Elopomorpha). Smithson. Contrib. 566:50 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Vikna

Vikna és un antic municipi situat al comtat de Nord-Trøndelag, Noruega. Té 4,135 habitants i té una superfície de 318.10 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Rørvik.
El municipi es compon d'un gran arxipèlag d'unes 6.000 illes banyades per la mar de Noruega, davant de la costa nord-occidental de Nord-Trøndelag. La zona és rica en la pesca del bacallà.
El poble principal és Rørvik, situat a la riba est de l'illa d'Inner-Vikna, enfront de la península separada per l'estret de Nærøysundet. Hi ha nombrosos fars a la zona.
Els vaixells Hurtigruten paren amb freqüència a Rørvik, i el municipi també és connecta a través de la carretera noruega 770 i la ruta europea E06. També hi ha un petit aeroport just al sud de Rørvik. Vikna i la veïna Nærøy formen una àrea de treball comú amb prop de 10.000 habitants.

## Referències

* ↑ «Personnemningar til stadnamn i Noreg» (en noruec). Språkrådet.
# Hug VII de Lusignan

Hug VII de Lusignan, dit el Bru, (c. 1065 – 1151) fou senyor de Lusignan, fill d'Hug VI de Lusignan i d'Ildegarda de Thouars. Acompanyà Lluís VII de França a la Segona Croada el 1147.

## Biografia

Hug era el fill primogènit d'Hug VI de Lusignan i d'Ildegarda de Thouars. Abans que el seu pare marxés a lluitar contra els sarrains a la península Ibèrica l'any 1087, li feu donació d'unes terres, fet que consta en les Chartes de l'abbaye de Nouaillé de 678 à 1200. Heretà el títol de senyor de Lusignan l'any 1110, a la mort del seu pare.
Hug renuncià a unes terres a favor del monestir de Sant Maixent, segons consta en el document núm.197 d'aquesta abadia. Vers el 1120 feu una donació a l'església de Sant Ciprià de Poitiers. Participà en la defensa del castell de Montignac-Charente que era assetjat pel comte d'Angulema. El 1143 renuncià als drets adquirits sobre l'església de Sant Hilari el Gran de Poitiers. El 1144 fou perdonat pels danys efectuats contra l'església de Sant Pere de La Celle, i per evitar ser excomunicat feu penitència i els seus fills van fer jurament sobre la tomba de la mare que la penitència seria complida.
Entre el 1147 i el 1149 estigué a Terra Santa combatent en l'exèrcit de Lluís VII de França. Morí a França vers el 1151.

## Matrimoni i descendència

Es casà amb Sarrasina de Lezay (? –† 1144), que era vídua probablement del comte de Sanseverino, i fou el pare de:
* Hug VIII de Lusignan (1106 – † 1172)
* Guillem, que es casà amb Denise senyora d'Angle
* Rorgon
* Simon, senyor de Lezay
* Galeran
* Aénor, casada amb Geoffroy IV, vescomte de Thouars

## Referències

* ↑ Monsabert, 1936, p. 248-250.
* ↑ Machegay i Mabille, 1885, p. 424.
* ↑ Machegay i Mabille, 1885, p. 306-307.
* ↑ S.A.H.P., 1874, p. 302.
* ↑ Castagne, 1853, p. cap.35.
* ↑ «Poitou Central». Foundation for Medieval Lands.
* ↑ Sidney, 1957, p. 39.
* ↑ Suger, 1887, p. 159.

## Bibliografia

* castagne, Eusèbe. Biblioteca Puteana. Historia Pontificum et Comitum Engolismensis, Cap. XXXV. De promotione Gerardi in Episcopum, 1853.
* Marchegay, Paul; Mabille, Emille. Chroniques des églises d'Anjou, 1885.
* Monsabert, P. Chartes de l'abbaye de Nouaillé de 678 à 1200. Société des Archives historiques du Poitou, 1936.
* S.A.H.P., Société des archives historiques du Poitou. Cartulaire de l'abbaye de Saint-Cyprien de Poitiers : [931-1155]. Oudin, 1874.
* Painter, Sidney «The Lords of Lusignan in the Eleventh and Twelfth Centuries». Speculum, 32, 1, 1957. Arxivat de l'original el 2016-03-08 [Consulta: 8 març 2019].
* Suger. Vie de Louis le Gros. Éditeur scientifique, 1887.
# High Torne Mountain

High Torne Mountain, que té per títol original complet en anglès High Torne Mountain, Rockland County, New York, 1850, és un llenç de Jasper Francis Cropsey, pintor paisatgista estatunidenc pertanyent a l'Escola del Riu Hudson. És una obra força interessant, perquè és de la seva primera etapa, i permet constatar l'evolució pictòrica d'aquest artista.
Torne Mountain (340 metres), que als mapes topogràfics és anomenat "High Torne"), està dins del Harriman State Park, (192.33 km²), el segon Parc estatal més gran de l'Estat de Nova York. Aquest parc està localitzat a Rockland County i a Comtat d'Orange (Nova York).

## Anàlisi

Les obres primerenques de J.F.Cropsey están fortament influenciades per Thomas Cole, un artista al qual admirava molt. Tant el seu color com la seva pinzellada están basades en Cole. Aquest paisatge primerenc és un dels mes romàntics de Cropsey, i on la influència de Cole és més palesa. Això també és degut al fet que en aquesta etapa va adoptar temàtiques que reflectien l'admiració de T. Cole vers la Natura verge de l'Estat de Nova York. L'ús del colors foscos per expressar els aspectes amenaçadors de la Natura, recorda la paleta de Salvator Rosa, com a Landscape with Tree Trunks de Thomas Cole.
De fet, la muntanya rocosa té una aparença un tant ominosa, i sembla implicar la presència d'un esperit immanent, com el personatge de Megissgwon del poema Hiawatha de Henry Wadsworth Longfellow. Aquí, però, la mitologia només és latent, i la intenció del pintor sembla més aviat la mera representació d'un fenomen natural. Aquesta pintura era coneguda anteriorment com a Eagle Cliff, New Hampshire.

## Referències

* ↑ «Harriman State Park» (en anglès). New York State. [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ Wilton-Barringer. op. cit. (en anglès), p. 82.
* ↑ Minks, Louise. op. cit. (en anglès), p. 14.
* ↑ Wilton-Barringer. op. cit. (en anglès), p. 82-83.

## Bibliografia

* MINKS, Louise; The Hudson River School ; Knickerbocker Press; New York-1998; ISBN 1-57715-041-4
* WILTON, Andrew, BARRINGER, Tim; American Sublime, Landscape Painting in the U.S.; Princeton University Press; Princeton-2002; ISBN 0-691-09670-8
# Fredeluga carablanca

La fredeluga carablanca (Vanellus crassirostris) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita llacs i pantans amb vegetació flotant de l'Àfrica subsahariana, a l'àrea del Llac Txad, oest d'Angola i Àfrica oriental i Meridional, des del sud del Sudan cap al sud, a través del sud-est de Kenya, est de la República Democràtica del Congo, Uganda i Tanzània fins al nord-est de Namíbia, Zàmbia, nord de Botswana, nord de Zimbàbue, Malawi, sud de Moçambic i nord-est de Sud-àfrica.
# Belén Hoyo Juliá

Belén Hoyo Juliá (València, 5 de maig de 1984) és una advocada i política valenciana, diputada al Congrés dels Diputats amb el PP en la X,XI i XII Legislatures.

## Biografia

És llicenciada en dret i en ciències polítiques per la Universitat de València. Durant la seua època d'estudiant va ser membre electe de la Junta de Centre de la Facultat de Dret i posteriorment membre electe del Claustre de la Universitat de València.
Amb 18 anys es va afiliar a Nuevas Generaciones del Partit Popular de la Comunitat Valenciana al districte de Ciutat Vella (València). Ha estat Coordinadora Provincial de NNGG de València, Secretària Executiva de Joventut del PP de la província de València i Secretària de Lluita contra la Violència de Gènere de NNGG d'Espanya. Des d'abril de 2011 és Subsecretària d'Organització de NNGG d'Espanya i des de juny de 2012 Coordinadora General del Partit Popular de la Província de València.
En 2007 va ser nomenada Secretària General de l'Institut Valencià de la Joventut-Generalitat Jove i després de les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 va ser designada Directora General de Joventut de la Generalitat Valenciana.
Fou escollida diputada per València a les eleccions generals espanyoles de 2011. És Secretària Primera de la Comissió Constitucional, vocal de la Comissió d'Interior, de la Comissió Mixta per a l'Estudi del Problema de les Drogues i està adscrita a la Comissió d'Exteriors i Cultura. Fou reelegida diputada a les eleccions generals espanyoles de 2015 i 2016.

## Referències

* ↑ Las jóvenes estrellas del PP ocupan sus sillas en los despachos públicos, quienmanda.es
* ↑ Decret del cessament
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Can Nan de les Campanes

Can Nan de les Campanes és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de Gaserans, en el municipi de Sant Feliu de buixalleu.
L'edifici, presenta una estructura en forma de ela, i consta de planta baixa i pis. Una teulada a doble vessant cobreix l'edifici, excepte en una part de l'estructura, que presenta una teulada a una vessant. El ràfec té quatre fileres.
A la façana principal, hi ha dos tipus de llindes: algunes fetes en maó disposat en sardinell i altres amb llinda monolítica. Tots els brancals i àmipits són de pedra. També trobem dos tipus d'arc: arc pla i arc rebaixat. De la façana en destaca una galeria en arcs de mig punt fets de maó disposat en sardinell.
Totes les façanes presenten un treball de maçoneria.
Tota la finca es troba envoltada d'un jardí.

## Història

Masia construïda al segle passat en dues etapes (1812 i 1868), segons consta en dues rajoles de la casa.
El nom de la masia prové d'un dels fills petits del propietari, que era escolà del capellà i l'encarregat de tocar les campanes el diumenge a l'hora de missa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Nan de les Campanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Sanfont (Vilanova del Vallès)

Can Sanfont és una masia del municipi de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular. Consta de planta baixa, pis i golfes a la crugia central, potser era de planta basilical originàriament. Té dos portals adovellats, el de la dreta té un escut a la clau de l'arc. Les finestres del pis noble són de carreus i ampit. A la dreta hi ha una capella adossada de planta rectangular, amb portal allindanat i coberta a dos vessants i amb capcer de perfil sinuós, seguint un llenguatge arquitectònic de principis de segle xx.
La capella de Sant Antoni es troba adossada a la masia. És de planta rectangular i de capçal pla, de reduïdes dimensions i molt senzilla. Exteriorment només destaca el perfil sinuós en què és rematada la façana i un òcul, sense cap mena de decoració. La porta d'accés és molt ampla i de forma rectangular.

## Història

Les primeres notícies són del 14 de març de 1420 en què un tal Anton de Bramasanchs va instituir un benefici a l'església de la Verge Maria. L'any 1600 Mateu de Bramasanchs en va instituir un altre. En una nota de Mn. Casals es diu "capella de Bramasanchs. Aquesta capella està edificada adjunt a la casa de manso Safont. Havia estat propietat de la comunitat de Santa Maria del mar, però en el temps de la desamortització es diu que foren a temps de vendre-se-la. Actualment pertany a Fernando de Mira. L'any 1905 encara conserva retaule i quadres. El 1914 es va rehabilitar per iniciativa dels estiuejants.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sanfont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].