OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Legnica

Legnica és una ciutat polonesa del voivodat de Baixa Silèsia. D'acord amb el cens del 2005 té una població de 106.122 habitants, per tant és la tercera ciutat més gran de Baixa Silèsia després de Wrocław i Wałbrzych. Entre el 1975 i el 1998 fou el centre administratiu del voivodat de Legnica.
El 9 d'abril de 1241 va tenir lloc la batalla de Legnica, un intent de detenir l'avanç per Europa de les hordes mongols que malgrat la seva victòria ia causa de la inestabilitat interna, aquest és el punt més occidental que van arribar al continent.
El maig de 2013 fou seu del Campionat d'Europa d'escacs individual, guanyat per l'ucraïnès Oleksandr Moissèienko.

## Persones il·lustres

* Friedrich Lindner (1540-1597) compositor musical.

## Referències

* ↑ «Campionat d'Europa absolut 2013: Classificació final». chess-results.com. [Consulta: 29 juliol 2013].
# Llac Pavilion

El llac Pavilion, en anglès: Pavilion Lake, és un llac dins el Marble Canyon, a la província canadenca de la Colúmbia Britànica. Està situat entre les poblacions de Lillooet i Cache Creek, prop de Pavilion. És una formació càrstica i és notable pel fet que hi viuen microbialits, un tipus d'estromatòlits, i ha estat objecte de recerca en astrobiologia per part de la NASA, la Canadian Space Agency, i altres institucions de recerca de tot el món.
La seva llargada és de 5,8 km i la seva màxima amplada és 0,8 km. Es troba a 820 m d'alçada.

## Enllaços externs

* Pavilion Lake Research Project website Arxivat 2011-07-15 a Wayback Machine..
* Map and pictures from SFU site.
* Description of site from SFU website.
* Location map and images from Nature magazine.
* Article in Astrobiology Magazine.
# Llac Ohau

El Llac Ohau és un llac glacial de la conca Mackenzie, a l'illa del Sud de Nova Zelanda. És alimentat pels rius Hopkins i Dobson, que tenen les seves fonts als Alps del Sud, i té la seva sortida al riu Ohau, que al seu torn alimenta el projecte hidroelèctric del riu Waitaki.
Ohau és el més petit dels tres llacs més o menys paral·lels que van de nord a sud al llarg de la vora nord de la conca Mackenzie (els altres dos són el Llac Pukaki i el Llac Tekapo). Té una àrea de superfície de 54 km², amb una profunditat mitjana de 74 m i màxima de 129 m.
El llac forma part de la frontera tradicional entre les regions d'Otago i Canterbury, essent el punt més septentrional d'Otago les fonts del riu Hopkins. Oficialment, el llac és a la part nord-oest del Districte de Waitaki, a la part sud de la regió de Canterbury.
Estarà dins l'Alps 2 Ocean Cycle Trail, una ruta per bicicletes que va dels Alps del Sud a l'oceà Pacífic. L'estació d'esquí d'Ohau està situada prop de la costa sud-oest del llac.

## Enllaços externs

* Ohau Snow Fields and Lake Ohau Lodge (anglès)
* Alps 2 Ocean Cycle Trail Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Leporinus copelandii

Leporinus copelandii és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 23 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Paraíba do Sul i Doce al Brasil.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Leporinus copelandii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Leporinus boehlkei

Leporinus boehlkei és una espècie de peix de la família dels anostòmids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 15,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Meta.

## Referències

* ↑ Spix J. B. von & Agassiz L. 1829-1831. Selecta genera et species piscium quos in itinere per Brasiliam annos MDCCCXVII-MDCCCXX jussu et auspiciis Maximiliani Josephi I.... colleget et pingendso curavit Dr J. B. de Spix.... Monachii. Selecta Piscium Brasiliam. Part 1: i-xvi + i-ii + 1-82, Pls. 1-48.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Garavello, J.C. i H.A. Britski 2003. Anostomidae (Headstanders). p. 71-84. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Oyakawa, O.T. 1998. Catalogo dos tipos de peixes recentes do Museu de Zoologia da USP. I. Characiformes (Teleostei: Ostariophysi). Pap. Avuls. Zool. 39(23):443-507.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Llacs d'Ounianga

Els llacs d'Ounianga (també conegut com els llacs de Wanyanga) són un conjunt de divuit llacunes interconectades alimentades per aigües subterrànies situades al nord del Txad i que ocupen una extensió de 62.808 ha. N'hi ha tant d'aigua salada com d'aigua dolça, encara que la salinitat depèn del nivell d'aigua del que disposi el llac. Es divideixen en dos conjunts, separats per uns 40 km. El primer grup està format per 4 llacs on el llac Yoan és el més gran. El segon grup el conforma un total de 14 llacs, alguns amb abundant vegetació i presència de peixos; el més gran és el llac Telli.
L'any 2012 es declararen Patrimoni de la Humanitat.

## Referències

* ↑ Mauny, R. «Archaeology of the Libyan Desert». The Journal of African History, 5, 3, 1964, pàg. 458–459. ISSN: 0021-8537.
* ↑ Lakes of Ounianga - UNESCO (anglès)
# Lidia Thorpe

Lidia Alma Thorpe (Carlton, Victòria, 18 d'agost de 1973) és una política australiana d'origen aborigen. Com a representant dels Verds australians, jurà el càrrec de senadora a l'agost del 2022 al parlament federal de l'estat de Victòria. És la primera senadora aborigen de Victòria i, des del juny de 2022, exerceix com a líder adjunta dels Verds al Senat.
Thorpe ja havia estat anteriorment membre del Parlament victorià. En guanyar les eleccions parcials de l'estat de Northcote el 18 de novembre de 2017, es va convertir en la primera dona aborigen elegida al parlament de l'estat i va ser aleshores membre de la divisió de Northcote a l'Assemblea Legislativa entre 2017 i 2018.
Thorpe ha creat repetidament diverses controvèrsies per les seves declaracions sobre la monarquia britànica, la bandera i el parlament d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «[VÍDEO Una senadora indígena australiana titlla Elisabet II de colonitzadora i l'obliguen a repetir el jurament]». Vilaweb, 01-08-2022.
# Llorenç Cladera Caimari

Llorenç Cladera Caimari, (Sa Pobla, S. XIX) metge militar que participà activament en la polèmica sobre els xuetes promoguda per Josep Tarongí Cortès mitjançant articles al periòdic El Anunciador de Palma. Dedica bona part dels seus comentaris a l'ultramuntanisme del periòdic madrileny El Siglo futuro i especialment a Antonio Vallbuena, que fou especialment agressiu contra Tarongí.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca, Vol. III, pàg. 302-303
# Llista de Creus de Sant Jordi/1985/Entitats
#### Entitats

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Entitat | Wikidata | Descripció |
| Teatre Lliure | Q2713554 | teatre a Barcelona |
| Cambra de Comerç de Terrassa | Q5553250 | cambra de comerç |
| Casal de Catalunya de Buenos Aires | Q5755704 | |
| Editorial Selecta | Q11918026 | empresa editorial |
| Fundació Jaume Bofill | Q11923265 | Fundació privada |
| Institut Catòlic d'Estudis Socials de Barcelona | Q11926716 | |
| Institut Tècnic Eulàlia | Q11926727 | escola a Barcelona, a Sarrià |
| Rafael Dalmau (Editor) | Q17300809 | empresa editorial |
| Hospitalitat de la Mare de Déu de Lourdes | Q20100726 | |
# Cantó de Tassin-la-Demi-Lune

El cantó de Tassin-la-Demi-Lune és un antic cantó francès del departament del Roine, situat al districte de Lió. Té 2 municipis i el cap és Tassin-la-Demi-Lune. Va existir de 1985 a 2014.

## Municipis

* Francheville
* Tassin-la-Demi-Lune
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1985-2001 | Georges Perret | UDF-CDS |
| 2001-2008 | Christiane Bernardin | UDF |
| 2008-2014 | Pascal Charmot | UMP |
# Dret de vol

Cal no confondre-ho amb els drets de vol aeronàutics.
El dret de vol és un dret real limitat sobre un edifici o un solar edificat aliè que atribueix a qui en són els titulars la facultat de construir una o més plantes, sobre o sota l'immoble gravat, i de fer seva la propietat de les noves construccions. Per tant, no sols regula la construcció en alçada sinó que també és aplicable al dret de subedificació.
Es tracta d'un instrument jurídic dissenyat per facilitar la construcció de plantes o edificis, i dona lloc a una propietat separada entre la nova construcció i el seu suport, tant si és un edifici preexistent com un solar edificable: com que aquesta separació de drets de propietat no és temporal, com en el cas del dret de superfície, sinó que comporta una divisió definitiva, una vegada finalitzada la construcció cal sotmetre tot l'edifici al règim de propietat horitzontal.

## Catalunya

A Catalunya, el dret de vol està regulat pels articles 553-10 i 13, i 567, del Codi Civil de Catalunya, llibre cinquè (relatiu als drets reals).
La regulació del dret de vol és recent en el dret civil català i té per objectiu delimitar-ne amb claredat la distinció respecte dels drets de superfície, que comporten la propietat separada de manera temporal.

## Referències

* ↑ «Diccionari de dret civil». Centre de Terminologia TERMCAT. [Consulta: 18 març 2016].
* ↑ «Llibre cinquè del Codi civil de Catalunya, relatiu als drets reals, títol VI, capítol VIII». Departament de la Presidència, 24-05-2006.
* ↑ Del Pozo Carrascosa, Pedro «El llibre V del Codi civil de Catalunya». Activitat parlamentària, 2008.
* ↑ «Llibre cinquè del Codi civil de Catalunya, relatiu als drets reals, Preàmbul». Departament de la Presidència, 24-05-2006.
# Josep Anton Rosell Pujol

Josep Anton Rosell Pujol (Barcelona, 1938 - Tarragona, 30 de juliol de 2018) va ser un periodista i escriptor català.
Nascut a Barcelona, la seva família es va traslladar a Lleida quan era molt petit i va residir a la capital lleidatana la major part de la seva vida. Era net de Josep Pujol, paer en cap de Lleida durant els anys 20. Va estudiar periodisme a Barcelona i a Madrid i, de tornada a Lleida, va compaginar la seva activitat periodística amb l'impuls de diverses iniciatives culturals, com el Cinema-Estudi i el Cinema-Club de Lleida, a més de formar part de la junta del Cercle de Belles Arts i d'Òmnium Cultural.
Rosell Pujol va ser fundador i director del Diari de Lleida i del també diari lleidatà La Mañana, així com d'El Periòdic d'Andorra. Pel que fa a El Periòdic d'Andorra es va posar al capdavant del mateix el 1997, any en què va aparèixer el rotatiu, i es va mantenir com a director del mateix fins al 2010, quan es va jubilar. També fou col·laborador del Diari de Tarragona, especialment d'articles d'actualitat i política. Va ser president de l'Associació de Premsa i de l'Associació de Ràdio i Televisió de Lleida. Darrerament, Rosell va ser cap de programació i director de Ràdio Popular de Lleida. Anteriorment, va presidir l'Associació de Premsa, Ràdio i Televisió de Lleida, i durant un temps va estar a càrrec del gabinet de comunicació de la Delegació del Govern d'Espanya a Catalunya, a l'època de Ferran Cardenal. Durant aquest període va haver de lidiar amb alguns episodis històrics de la Catalunya contemporània com el 23-F, l'Atemptat de Vic de 1991, l'Atemptat de l'Hipercor, o els mateixos Jocs Olímpics. De fet, va ser el portaveu de Seguretat Olímpica dels Jocs Olímpics de 1992 a Barcelona.
Va publicar diversos llibres, com "La Boira" i "Jo no sóc de Barcelona". També va escriure diverses obres de teatre i contes infantils, i llibres sobre la realitat lleidatana, com "Lleida Informe" i "La premsa a Lleida".

## Referències

* 1 2 «Fallece a los 79 años el periodista leridano Josep Antoni Rosell». La Vanguardia, 02-08-2018 [Consulta: 2 agost 2018].
* ↑ «Mor Josep Anton Rosell, primer director dEl Periòdic d'Andorra'». Radio La Seu, 31-07-2018 [Consulta: 2 agost 2018].
* ↑ «Mor el periodista Josep Anton Rosell». Diari ARA, 31-07-2018 [Consulta: 2 agost 2018].
* ↑ «Fallece en Tarragona el periodista Josep Anton Rosell». Diari de Tarragona, 31-07-2018 [Consulta: 2 agost 2018].
* ↑ Pamies, Sergi «Jo no sóc de Barcelona». El País, 08-11-2000 [Consulta: 2 agost 2018].
# Tines del Martinet

Les Tines del Martinet és una obra del municipi de Mura (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una construcció que se situa a pocs metres del camí que segueix el rierol.
És un conjunt format per quatre tines. La part inferior dels murs és construïda amb pedra i morter de calç. Els dipòsits són circulars i tenen l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és feta amb pedra sense material d'unió i s'hi localitzen les entrades a les tines. Cap d'elles no conserva la coberta. Hi ha restes de teules de la teulada pel voltant.
Mirant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, descrivim les edificacions d'esquerra a dreta.
La tina número 1 té el dipòsit circular i la planta exterior és de forma rectangular. L'entrada es compon de dos muntants i una sola llinda. El broc queda emmarcat en un requadre interior al mur.
Les tines números 2 i 3 han perdut la llinda, si bé encara conserven els muntats. Cadascuna d'elles té una finestra. La pedra que conforma els brocs respectius sobresurt del mur.
La tina número 4 és més gran que les anteriors.
L'estat de conservació és dolent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Tines del Martinet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «Tines de Martinet i de la Font del Regal». Torcularium, octubre 2015. [Consulta: 10 novembre 2015].
# Tines del Camí de Sant Esteve

Les tines del Camí de Sant Esteve és un conjunt del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local. Les tines se situen pròximes al camí que ressegueix la riera de Mura. És una construcció formada per dues tines i els indicis d'una barraca.

## Descripció

Les descrivim d'esquerra a dreta col·locant-nos davant de les suposades entrades. La tina número 1 és de planta circular, tant a l'interior com a l'exterior. Si l'observem des d'on se suposa que hi devia haver el broc, veurem que des de la seva base fins a 1,30 m és de forma rectangular. Segurament aquesta base rectangular que envolta el dipòsit circular servia per a un millor assentament de la construcció. Els murs són de pedra amorterada. Aquesta tina degué restar inacabada, ja que no presenta l'enrajolat interior.
La tina número 2 és de planta circular a l'interior i rectangular a l'exterior. La part inferior dels murs és feta amb morter de calç i l'interior del dipòsit és recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. Ha perdut la coberta i la part superior dels murs. El broc està segellat amb morter de calç. L'interior és ple de runa.
Al lateral nord-est d'ambdues tines s'observen uns encaixos que segurament serviren per recolzar les bigues de fusta d'una o més barraques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Tines: Camí de Sant Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Tines dels Manyetes

Les Tines dels Manyetes és una obra del municipi de Mura (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una construcció que se situa al marge dret del camí que es dirigeix a Mata-rodona.
Es tracta d'un conjunt format per tres tines i dues barraques. Observant el conjunt de cara a les portes d'entrada a les tines, es descriuen les edificacions d'esquerra a dreta.
La tina número 1 té la planta de forma circular. La part inferior de la tina és feta de pedra i morter de calç i l'interior està recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és construïda amb pedra sense material d'unió. L'entrada es compon de dos muntants verticals. La llinda s'ha perdut i la coberta s'ha esfondrat. El broc és a la barraca situada al darrere de la tina.
A dos metres i mig hi ha les tines 2 i 3. Formen un sol cos a l'interior amb dos dipòsits de planta rectangular. La part inferior de la construcció és de pedra amorterada i els dipòsits revestits amb peces de ceràmica envernissades. Només es conserven els dipòsits, els murs de la part superior i la coberta s'han enrunat.
Les dues barraques són de planta rectangular, fetes de pedra seca, i se situen a la part del darrere de les tines. Totes dues han perdut la coberta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Tines dels Manyetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Tieke de l'illa del Nord

El tieke de l'illa del Nord (Philesturnus rufusater) és una espècie d'ocell de la família dels cal·leids (Callaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos de l'Illa del Nord, a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ «Tieke de l'illa del Nord». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Tiel

Tiel és un municipi de la província de Gelderland, al centre-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 41.081 habitants repartits sobre una superfície de 34,84 km² (dels quals 2,56 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Buren i Neder-Betuwe, a l'oest amb Geldermalsen i al sud amb Neerijnen i West Maas en Waal.

## Centres de població

* Kapel-Avezaath
* Tiel
* Wadenoijen

## Administració

El consistori consta de 27 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 10 regidors
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 5 regidors
* Pro-Tiel, 5 regidors
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 4 regidors
* GroenLinks, 2 regidors
* Demòcrates 66, 1 regidor

## Enllaços externs

* www.tiel.nl
# Triplophysa herzensteini

Triplophysa herzensteini és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Fa 9,5 cm de llargària maxima.

## Reproducció

Assoleix la maduresa sexual en arribar als 70 mm de longitud.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima temperat, que viu al Kazakhstan.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Prokofiev, A. M., 2004. Revision of the species-complex of Triplophysa labiata with description of a new species, Triplophysa kaznakowi sp. n. (Osteichthyes, Balitoridae, Nemacheilinae). Senckenb. Biol. 83(2):181-208.
* 1 2 3 «Triplophysa herzensteini» (en anglès). FishBase.
* ↑ Kazakhstan Endemic Freshwater Fish Checklist (anglès)
# Tjahapimu

Tjahapimu o Tjahepimu, (fl. c.360 aC) va ser un príncep, general i regent egipci durant la XXX dinastia.

## Biografia

Tjahapimu probablement era fill del faraó Nectabeu I i, per tant, germà del faraó Teos, tot i que sovint se'l considera també un "germà" de Nectabeu I i un "oncle" de Teos. Quan Teos va anar al Pròxim Orient liderant una expedició militar contra l'Imperi Aquemènida, va deixar Tjahapimu a Egipte com a regent.
Tanmateix, Tjahapimu va aprofitar la impopularitat de Teos a Egipte, que es devia al dur règim fiscal que el faraó va imposar per finançar la seva expedició, per a convèncer el seu propi fill Nakhthorheb, que servia a Teos com a comandant dels machimoi (cos d'infanteria reclutat a la Vall del Nil), de rebel·lar-se contra ell i proclamar-se faraó. El seu pla va tenir èxit: Nakhthorheb (Nectabeu II) va ser aclamat faraó i Teos va fugir a Susa, a la cort del Gran Rei.

## Atestacions

De Tjahapimu ens ha arribat una bella estàtua feta de meta-grauvaca que es va descobrir a Memfis i que ara s'exposa al Museu Metropolità de Nova York. A l'estàtua, a Tjahapimu se l'anomena "Germà del Rei" i "Pare del Rei".

## Referències

* 1 2 3 Lloyd, 1994, p. 341-349.
* 1 2 Grimal, 1994, p. 377–378.
* ↑ Wilkinson, 2011, p. 459.
* 1 2 «The General Tjahapimu» (en anglès). Museu Metropolità de Nova York. [Consulta: 10 maig 2023].

## Bibliografia

* Grimal, Nicolas-Christophe. A History of Ancient Egypt (en anglès). Blackwell, 1994. ISBN 0-631-19396-0.
* Lloyd, Alan B. Egypt, 404-332 B.C. in The Cambridge Ancient History, volume VI: The Fourth Century B.C. (en anglès). Cambridge University Press, 1994. ISBN 978-0521233484.
* Wilkinson, Toby. The Rise and Fall of Ancient Egypt (en anglès). Nova York: Random House, 2011, p. 560. ISBN 9780747599494.
# Tiútkovo

Tiútkovo (en rus: Тютьково) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 7 habitants. Pertany al districte municipal de Koltxúguino.

## Referències

* ↑ «Владимирская губерния. Список населенных мест по сведениям 1859 года.». Arxivat de l'original el 2019-01-14.
* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Torre Neral

Torre Neral o també Torreneral és un nucli del terme municipal de Penelles (Noguera). El 2019 tenia 6 habitants. Està situat al sector meridional del terme, en plena plana regada pel canal d'Urgell.
Va formar un antic terme fins al segle xix, quan s'integrà a Penelles.

## Referències

* ↑ «Torre Neral». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Torre Neral». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «251641 Penelles». Idescat. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ «255066 Bolda y Torre de Neral». INE. [Consulta: 11 agost 2020].