OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Delafontaine

Marc-Abraham Delafontaine (Céligny, Ginebra, Suïssa, 31 març 1838 - 1911) fou un químic suís i co-descobridor l'holmi, juntament amb Per-Teodor Cleve i Jacques-Louis Soret.
Estudià magisteri, i el 1853 treballà de professor a l'Escola Primària de Ginebra. Alhora, prosseguí estudis a l'Acadèmia de Ginebra, on s'orientà cap a la química, sota el mestratge, entre d'altres, de Jean-Charles Galissard de Marignac (1817-1894). Fou professor de química general, de química orgànica i de mineralogia a l'Acadèmia de Ginebra.
Delafontaine s'especialitzà en les aplicacions de l'espectroscòpia en la química analítica, particularment en la toxicologia forense. En el 1870 emigrà als Estats Units, on esdevindria professor de química i toxicologia en el Col·legi Mèdic Femení de Chicago.
A partir del 1874 s'interessà plenament en la recerca sobre terres rares. L'octubre del 1878 comunicà la descoberta d'una nova terra rara en el mineral gadolinita, en la qual identificà un nou element químic que anomenà filipi en honor del seu professor Philippe Plantamour (1816-1898). Delafontaine basava la descoberta en el comportament d'una línia espectral, corresponent a una longitud d'ona de 451,5 nm. Aquesta línia espectral havia estat atribuïda a l'èrbia, però segons Delafontaine aquesta atribució no es podia justificar, ja que reaccions diferents de precipitació conduïen a intensitats diferents d'aquesta línia, mentre que les altres atribuïdes a l'èrbia s'hi mantenien al mateixos nivells. Coneixedor dels estudis de Delafontaine, Jacques-Louis Soret (1827-1890) s'estimava més denominar provisionalment la “quarta terra” de la gadolinita amb la designació de X. Soret forní proves a favor d'aquest element amb un estudi sobre els espectres d'absorció ultra-violats de terres de gadolinita. Per-Teodor Cleve (1840-1905), de manera independent, treballant en la purificació de la terra èrbi, remarcà la presència d'una nova terra rara, i la denominà hòlmia, al temps que l'element corresponent rebia el nom d'holmi. Soret revisà tots aquest estudis indicant una identitat entre el seu element X, l'holmi de Cleve i el filipi de Delafontaine.

## Referències

* 1 2 3 Lopez, Didac «Els empèdocles moderns – Marc Delafontaine (1878) i l'element 67 (Ho) – holmi (nilhexisepti, Nhs)». Des de la Mediterrània, 07-05-2015.
* ↑ Delafontaine, M.A. «Sur un nouveau métal, le philippium». Comptes Rendus, 87, 16, 1878, pàg. 559-561.
* ↑ Fontani, Marco; Costa, Mariagrazia; Orna, Mary Virginia. The Lost Elements: The Periodic Table's Shadow Side (en anglès). Oxford University Press, 2015. ISBN 9780199383344.
# Marc Deci (plebeu)

Marc Deci, en llatí Marcus Decius, era un plebeu que formava part de la gens Dècia. Va ser un dels delegats pels plebeus revoltats i refugiats al Mons Sacer (Muntanya Sagrada) davant del senat romà, enviat per negociar amb els patricis l'any 495 aC en l'anomenada secessió dels plebeus, segons Dionís d'Halicarnàs.

## Referències

* ↑ 1.Decius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 497
# Marc Decimi

Marc Decimi (en llatí Marcus Decimius) va ser un ambaixador romà del segle ii aC.
Va ser enviat com ambaixador a Creta i a l'illa de Rodes juntament amb Tiberi Claudi Neró l'any 172 aC poc abans de l'esclat de la guerra contra Perseu de Macedònia, amb la missió d'avaluar si els cretencs i els rodis havien estat temptats pel rei macedoni i intentar renovar l'aliança amb Roma.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII,19
# Manfred Ulbricht

Manfred Ulbricht (Zetteritz, Saxònia, 9 de setembre de 1947) va ser un ciclista de l'Alemanya de l'Est que es dedicà al ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 1968.

## Palmarès

* 1968
** 1r al Neuseen Classics – Rund um die Braunkohle
* 1973
** Campió de la RDA en Madison
** Campió de la RDA en Persecució per equips, amb Herbert Richter i Matthias Wiegand

## Referències

* ↑ «Olympedia – Manfred Ulbricht». [Consulta: 17 agost 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net'
* Fitxa a museociclismo.it'
# Mahavira (matemàtic)

* No s'ha de confondre amb l'asceta i gurú Mahavira.
Mahavira (sànscrit: মহাবীর) (Mysore, c. 817 - subcontinent indi, c. 875), o Mahaviracharya (Mahavira, el professor), fou un matemàtic indi del segle ix.

## Vida

Poca cosa se sap de la seva vida. Va treballar a la cort de rei rastakutra Amoghavarsha I (815-874). Va escriure el seu llibre, Ganita Sara Sangraha, l'any 850, però aquest llibre va estar perdut durant segles, fins que a començaments del segle xix se'n va trobar una còpia.

## Obra

El Ganita Sara Sangraha és un text de matemàtiques pures, no es fa referència en el text a l'astronomia, tot i que algunes fórmules en poden ser útils. El llibre està dividit en nou capítols (uns 1100 versos sloka) que tracten sobre aritmètica, geometria, àlgebra i mesures.
En aritmètica, conté algunes fórmules originals, com la descomposició de qualsevol fracció en la suma de diverses fraccions de numerador unitari (això era important per a poder entendre la matemàtica egípcia); també proporciona per primera vegada la fórmula general de les permutacions i combinacions.
En geometria, proporciona les fórmules generals del teorema de Pitàgores i ho aplica a la mesura de superfícies (triangles, rectangles i trapezis). També dona una fórmula aproximada per l'àrea d'una el·lipse.
En àlgebra és interessant l'estudi que fa dels sistemes d'equacions lineals indeterminats.
El 1980, el professor J.P. Jain, va indicar la possibilitat que Mahavira fos l'autor de dues altres obres: el Kethra Ganita i el Chattis Purva Uttar.

## Referències

* ↑ Puttaswamy, 2012, p. 231.
* ↑ Puttaswamy, 2012, p. 233.
* ↑ Ruíz Zúñiga, 2003, p. 152.
* ↑ Jain, 1984, p. 279.

## Bibliografia

* Datta, Bibhutibhusan «On the Relation of Mahāvīra to Śrīdhara» (en anglès). Isis, Vol. 17, Num. 1, 1932, pàg. 25-33. DOI: 10.1086/346635. ISSN: 0021-1753.
* Jain, A. «Mahaviracarya, the man and the mathematician» (en anglès). Acta Ciencia Indica: Mathematics, Vol. 10, Num. 3, 1984, pàg. 275-280. ISSN: 0970-0455.
* Puttaswamy, T.K.. Mathematical Achievements of Pre-modern Indian Mathematicians (en anglès). Londres: Elsevier, 2012. ISBN 978-012-397913-1.
* Ruíz Zúñiga, Ángel. Historia y Filosofía de las Matemáticas (en castellà). EUNED, 2003. ISBN 9789968312875.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Mahavira (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Marta Rodríguez Arias

Marta Rodríguez Arias, originària d'Oviedo, és Catedràtica de Psicobiología de la Facultat de Psicologia de la Universitat de València. Es va traslladar a València als 5 anys per motius laborals dels seus pares.
Va ser al Col·legi Sagrat Cor de Jesús on va destacar pel seu rendiment. Va començar la seua etapa educativa amb segregació per sexes, però en els últims anys va poder compartir aula amb xics. Des de primerenca edat va mostrar interés per les ciències, especialment les Matemàtiques i Biologia. A causa de les seues bones notes va poder accedir a la universitat, concretament a la llicenciatura de Medicina, motivada pels seus avis, sent la primera de la seua família que obtenia un títol universitari.
Mentre realitzada les pràctiques en el Departament de Medicina General i Cirurgia es va adonar que aquest àmbit no l'apassionava realment. Durant el MIR va poder obteneruna bona nota, per la qual cosa va triar l'especialitat de laboratori. Posteriorment va passar els quatre anys de residència en l'Hospital Universitari i Politècnic La Fe. Paral·lelament desarollaba la seua tesi doctoral en el Departament de Psicobiologia de la Universitat de València. Ací va ser on va conéixer al catedràtic de Psicobiologia, Vicente Simón. Va ser durant aquesta investigació quan va començar a tractar l'abstinència als opiacis amb models animals. Es tractava d'un tema molt poc estudiat a Espanya, per la qual cosa va obrir les portes per a investigar els efectes d'aquestes drogues en les persones i la seua conducta.
Una vegada finalitzada l'especialitat va començar a plantejar-se el seu futur laboral. Una vegada defensada la seua tesi, aqueix mateix any va passar a ser professora externa del Departament de Psicobiologia de la Universitat de València. Va acabar sent Catedràtica de Psicobiologia de la Facultat de Psicologia i actualment imparteix l'assignatura de Psicofarmacología en quart curs del Grau de Psicologia, on explica els psicofàrmacs i les bases biològiques dels trastorns mentals, així com les addiccions a les drogues. A més imparteix classes en el Màster en Investigació, Tractament i Patologies Associades en Drogodependències dins de la Facultat de Psicologia. D'altra banda, ha format part del Claustro de la universitat i la junta del centre de la Facultat de Psicologia.
De manera externa a la universitat, forma part de l'equip responsable de l'Àrea de Psicologia en l'Agència Estatal d'Investigació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Agulló Calatayud, Víctor; Arteta Molina, Dayana. 16 pioneras fvalencianas frente a las adicciones (en castellano). Nau Llibres, p. 121-130. ISBN 978-84-16926-89-3.
# Mamut del riu Songhua

El mamut del riu Songhua fou l'espècie més grossa de mamut, amb una alçada d'entre 4,5 i 5,5 metres a l'espatlla i una longitud de nou metres. Les estimacions del seu pes varien entre deu i disset tones. Si aquesta última xifra, considerada improbable per la majoria de científics, fos certa, el mamut del riu Songhua superaria l'indricoteri com a mamífer terrestre més pesant de tots els temps.
El mamut del riu Songhua visqué durant el Plistocè al nord de la Xina, on se n'han trobat fòssils al desert de Gobi. Alguns dels descobriments de restes de M. sungari han estat polèmics, car algunes d'elles han estat reclassificades com a M. trogongtherii o M. primigenius i d'altres han estat discutides perquè presenten trets típics del gènere Palaeoloxodon.

## Referències

* 1 2 «Ibaraki Nature Museum». Arxivat de l'original el 2009-08-27. [Consulta: 4 abril 2008].
* ↑ Asier Larramendi i Rubén Molina Pérez (2007) "Calculating the mass of prehistoric mammals" with the collaboration of Cristian Villaseca.
# Mantega de cacau

La mantega de cacau, també anomenada oli de Theobroma, és el greix natural comestible de la fava del cacau, extreta durant el procés de fabricació de la xocolata i la pols de cacau. La mantega de cacau només té una aroma i gust suaus de xocolata. És l'únic component del cacau utilitzat en la fabricació del dolç anomenat xocolata blanca.

## Característiques

La mantega de cacau és un dels ingredients utilitzats per fer xocolata veritable. Té un punt de fusió proper als 34 a 38 °C (93 a 100 ° Fahrenheit), que dona a la xocolata solidesa a temperatura ambient però permet que es fongui fàcilment un cop dins la boca.
La mantega de cacau conté cristalls α, γ, β', i β els quals tenen punts de fusió de 17 °, 23 °, 26 °, i 35-37 °C respectivament. En la producció de xocolata es fa servir gairebé sempre els cristalls β degut al seu alt punt de fusió. És per això que en la producció de xocolata destinada a bombons i altres dolços semblants, és molt important dur a terme el procés de temperament de la xocolata, gràcies al qual podrem equiparar els punts de fusió d'aquests vidres, ja que en cas contrari, mai s'aconsegueix que la xocolata arribi a estar completament sòlida. Una estructura uniforme dels cristalls proporciona una textura llisa i suau i brillantor, a més del característic crec-crec en mossegar la xocolata.

## Usos

La mantega de cacau és un dels greixos més estables que es coneixen, conté antioxidants naturals que prevenen el gust ranci i li atorguen una vida d'emmagatzematge de dos a cinc anys. Gràcies la textura llisa és utilitzada en diversos aliments (incloent-hi la xocolata) i en cosmètica, productes per a la cura de la pell, sabons. Era usat com a excipient en els supositoris rectals i per curar cicatrius, encara que la seva eficàcia és qüestionable.

## Vegeu també

* Xocolata blanca
* Xocolata
# Mariana Mazzucato

Mariana Mazzucato (Roma, 16 de juny de 1968) és una economista italoamericana. És professora d'economia de la innovació i valor públic a l'University College de Londres i fundadora i directora de l'Institute for Innovation and Public Purpose (IIPP). La seva recerca se centra en les relacions entre els canvis tecnològics, econòmics i socials. És membre del consell assessor en economia del Govern escocès i del Consell Assessor Econòmic de Sud-àfrica. El 2019 va unir-se al Comitè de Polítiques de Desenvolupament de les Nacions Unides.
Mazzucato és autora dels llibres The Entrepreneurial State: Debunking Public vs. Private Sector Myths i The Value of Everything: Making and Taking in the Global Economy. El 2016, Mazzucato va coeditar un llibre, Rethinking Capitalism: Economics and Policy for Sustainable and Inclusive Growth amb Michael Jacobs.

## Obra seleccionada
### Llibres

* Mazzucato, M. (2021), Mission Economy: A Moonshot Guide to Changing Capitalism, Allen Lane ISBN 978-0-241-43531-1
* Mazzucato, M. (2018), The Value of Everything: Making and Taking in the Global Economy, Public Affairs ISBN 978-0-241-34779-9
* Jacobs, M. and Mazzucato, M. (2016), Rethinking Capitalism: Economics and Policy for Sustainable and Inclusive Growth, Wiley-Blackwell ISBN 978-1-119-12095-7
* Mazzucato, M. and Perez, C. (2015), Innovation as Growth Policy, in "The Triple Challenge: Europe in a New Age", J. Fagerberg, S. Laestadius, and B. Martin (eds.), Oxford University Press: Oxford ISBN 9780198747413
* Mazzucato, M. (2013), The Entrepreneurial State: Debunking Public vs. Private Sector Myths, Anthem Press: London, UK, ISBN 9780857282521
* Mazzucato, M. (2011), The Entrepreneurial State, Demos, London, UK. ISBN 978-1-906693-73-2ISBN 978-1-906693-73-2, 149 pages.
* Mazzucato, M. and Dosi, G. (Eds, 2006), Knowledge Accumulation and Industry Evolution: Pharma-Biotech, Cambridge University Press, Cambridge UK, ISBN 0-521-85822-4, 446 pages.
* Mazzucato, M. (Ed, 2002), Strategy for Business, A Reader, Sage Publications, London, 2002, ISBN 0-7619-7413-X, 378 pages.
* Mazzucato, M. (2000), Firm Size, Innovation and Market Structure: The Evolution of Market Concentration and Instability, Edward Elgar, Northampton, MA, ISBN 1-84064-346-3, 138 pages.

## Vida personal

Mazzucato està casada amb Carlo Cresto-Dina, un productor de pel·lícula italià, i tenen quatre fills.

## Referències

* ↑ O’Connell, Gerard. «Pope Francis warns of ‘a viral genocide’ if governments put the economy before people amid coronavirus pandemic» (en anglès). America Magazine, 29-03-2020. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Heritage, Stuart «From Gladwell and Dawkins to Mukherjee – the world’s greatest minds» (en anglès). .
* ↑ «President Cyril Ramaphosa appoints Economic Advisory Council». [Consulta: 2 octubre 2019].
* ↑ Judis, John B. The New Republic, 21-08-2013.
* ↑ Alessandra Mazzucato obituary Arxivat 2021-05-06 a Wayback Machine., Town Topics, February 16, 2011
# Mariana Mortágua

Mariana Rodrigues Mortágua (Alvito, Districte de Beja, 24 de juny de 1986) és una economista i política portuguesa. És diputada del Bloc d'Esquerra (en portuguès: Bloco de Esquerda). La seva bessona Joana Mortágua també és política i diputada del mateix partit.

## Referències

* ↑ «Mariana Mortagua, la estrella en ascenso de la izquierda radical portuguesa». La Información, 02-10-2015 [Consulta: 20 octubre 2019].
# Marc Rubín de Celis

Marc Rubín de Celis (Lleida, 28 d'abril de 1995) és un jugador de bàsquet català. Amb els seus 1,88 m. d'alçària juga en la posició de base.

## Carrera esportiva

Es va formar a les categories inferiors de l'extint Lleida Bàsquet. A la temporada 2014-15 debutaria a les files del Força Lleida a la Lliga LEB Or, on hi jugaria fins a la temporada 2017-18. A l'estiu de 2018 es converteix en la quarta incorporació Club Bàsquet Prat.

### Selecció nacional

Va ser internacional amb les categories inferiors de la selecció espanyola i el 2013 va ser medalla de bronze en l'Eurobasket sub-18, guanyant el tercer lloc a Letònia (57-56).

## Referències

* ↑ «Marc Rubin de Celis, al Prat Joventut». L'esportiu de Catalunya, 21-07-2018 [Consulta: 8 gener 2019].
* ↑ «El leridano Marc Rubin de Celis, cuarta incorporación al proyecto del CB Prat» (en castellà). FEB, 21-07-2018 [Consulta: 8 gener 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a la FEB
# Mas Carme Amaya

El Mas Carme Amaya és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El mas i la torre Carmen Amaya, coneguts també per Can Pinc, són situats als afores de Begur, cap al NE
Es tracta d'una masia amb teulada a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Tot el voltant té diversos cossos adossats
A la part posterior, s'alça una torre de planta circular amb merlets esglaonats, feta de pedra i morter. És una de les cinc torres que encara es conserven a Begur, del conjunt de torres de guaita construïdes els segles xvi i xvii, per protegir-se de la pirateria. Possiblement, la masia fou refeta poc temps després
Les altres torres de Begur són dins del nucli urbà de Begur.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Carme Amaya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Mashkjeza

Mashkjeza és un jaciment arqueològic d'Albània situat a prop del poble de Cakran. Era un assentament fortificat la construcció del qual es realitzaria a l'entorn dels segles VI i V ae. Al segle IV ae el jaciment s'associa al poblat ili·liri de Gurezeza. En el segle X el poble fou de nou fortificat.
Els objectes de ceràmica eren, en la primera fase de l'assentament, de fabricació pròpia, barrejats amb importacions jòniques i corínties. Després s'aprecia un augment de les peces procedents de l'Àtica.
Les excavacions arqueològiques les va dirigir Neritan Ceka el 1983.

## Referència

* ↑ Andrea Zhaneta: Archaeology in Albania, 1973-83, p.110, en Archaeological Reports, No. 30 (1983 - 1984) (en anglés).
# Mark Donohue

Mark Donohue va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Va néixer el 18 de març del 1937 a Summit, Nova Jersey, Estats Units i va morir el 19 d'agost del 1975 en un accident disputant el GP d'Àustria al circuit d'Österreichring.
Fora de la F1, va guanyar l'edició del 1972 de les 500 milles d'Indianapolis.

## A la F1

Mark Donohue va debutar a la desena i penúltima cursa de la temporada 1971 (la 22a temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el GP del Canadà el 19 de setembre del 1971 al circuit de Mosport.
Va participar en un total de setze curses puntuables pel campionat de la F1, repartides en tres temporades no consecutives (1971 i 1974-1975) aconseguint un tercer lloc com a millor classificació en una cursa i assolí vuit punts pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | Posició | Punts |
| 1971 | Penske | Penske | Ford | SUD | ESP | MON | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN 3 | USA NVS | | | | | 16è | 4 |
| 1974 | Penske | Penske | Ford | ARG | BRA | SUD | ESP | MON | BEL | SUE | HOL | FRA | GBR | ALE | AUT | ITA | CAN 12 | USA Ret | - | 0 |
| 1975 | Penske | Penske | Ford | ARG 7 | BRA Ret | SUD 8 | ESP Ret | MON Ret | BEL 11 | SUE 5 | HOL 8 | FRA Ret | GBR 5 | ALE Ret | AUT MORT | ITA | USA | | 15è | 4 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 16 | 0 | 1 | 0 | 0 | 8 |

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Mark DONOHUE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Mark DONOHUE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
# Mark Demesmaeker

Mark Demesmaeker (Halle, 12 de setembre de 1958) és un polític flamenc del partit Nieuw-Vlaamse Alliantie. Va ser escollit com a diputat del Parlament Flamenc el 2004 i va ser reelegit el 2009. El 2013 Demesmaeker va abandonar el Parlament per reemplaçar com a eurodiputat Frieda Brepoels, que havia estat nomenada alcaldessa de Bilzen. Va ser elegit directament el 2014 per mantenir aquest càrrec. El 2006 va ser escollit regidor a l'Ajuntament de Halle. El 2012 va ser reelegit amb més vots, però es va formar una coalició sense el seu partit. Anteriorment, havia estat mestre i presentador televisiu de VRT i VTM.

## Referències

* ↑ «Lijst van de gekozenen Vlaams Parlement Arxivat 2010-07-07 a Wayback Machine.» (en neerlandès). Parlament Flamenc . [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Mark Demesmaeker (N-VA) start in Europees Parlement» (en neerlandès). Het Laatste Nieuws, 04-02-2013.

## Enllaços externs

* Mark Demesmaeker - Lloc web oficial
* Pàgina web del Parlament Flamenc Arxivat 2014-08-17 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Marrubium

Marrubium és un gènere amb 144 espècies de plantes de flors pertanyent a la família de les Lamiaceae.

## Taxonomia

* Marrubium alyssoides Pomel
* Marrubium alysson L.
* Marrubium anisodon K.Koch
* Marrubium aschersonii Magnus
* Marrubium astracanicum Jacq.
* Marrubium atlanticum Batt.
* Marrubium ayardii Maire
* Marrubium × bastetanum Coincy
* Marrubium bourgaei Boiss.
* Marrubium catariifolium Desr.
* Marrubium cephalanthum Boiss. & Noë
* Marrubium cordatum Nábelek
* Marrubium crassidens Boiss.
* Marrubium cuneatum Banks & Sol.
* Marrubium cylleneum Boiss. & Heldr.
* Marrubium depauperatum Boiss. & Balansa
* Marrubium duabense Murata
* Marrubium echinatum Ball
* Marrubium eriocephalum Seybold
* Marrubium friwaldskyanum Boiss.
* Marrubium glechomifolium Freyn i Conrath
* Marrubium globosum Montbret & Aucher ex Benth.
* Marrubium heterocladum Emb. i Maire
* Marrubium heterodon (Benth.) Boiss. & Balansa
* Marrubium hierapolitanum Mouterde
* Marrubium incanum Desr.
* Marrubium leonuroides Desr.
* Marrubium litardierei Marmey
* Marrubium lutescens Boiss. & Heldr.
* Marrubium multibracteatum Humbert & Maire
* Marrubium × paniculatum Desr.
* Marrubium parviflorum Fisch. C.A.Mey.
* Marrubium peregrinum L.
* Marrubium persicum C.A.Mey.
* Marrubium pestalozzae Boiss.
* Marrubium plumosum C.A.Mey.
* Marrubium procerum Bunge
* Marrubium propinquum Fisch. & C.A.Mey.
* Marrubium rotundifolium Boiss.
* Marrubium supinum L.
* Marrubium thessalum Boiss. & Heldr.
* Marrubium trachyticum Boiss.
* Marrubium vanense Hub.-Mor.
* Marrubium velutinum Sm.
* Marrubium vulcanicum Hub.-Mor.
* Marrubium vulgare L.
* Marrubium werneri Maire
# Medalla Militar (Luxemburg)

La Medalla Militar (en francès: Médaille militaire ; en alemany: Militärmedaille) és la més alta condecoració militar de Luxemburg. Fundada el 30 d'octubre 1945, per Carlota I de Luxemburg, per suggeriment de l'aleshores príncep Joan, pot ser atorgada per èxits excel·lents i obres extraordinàries a tot el personal militar, sense consideració de rang.

## Descripció

La medalla és un disc circular de bronze. L'anvers representa el perfil de la Gran Duquessa Carlota mirant a l'esquerra. Prop del caire es troba la inscripció de: «Charlotte-Grande-Duchesse de Luxembourg». El revers mostra l'escut de Luxemburg versió simplificada. A l'esquerra de l'escut el «19» i a la seva dreta el «40».

## Receptors

* General de l'Exèrcit (Estats Units) Dwight David Eisenhower, 3 d'agost de 1945.
* Princep regent Carles de Bèlgica, 1 de desembre de 1945.
* Primer ministre del Regne Unit Winston Churchill, 14 de juliol de 1946.
* Mariscal de Camp (Regne Unit) Bernard Montgomery, 17 de novembre de 1948.
* General Charles de Gaulle, 1 d'octubre de 1963.
* General de Divisió Patrick F. Cassidy, 8 de juliol de 1967.
* Tomba del Soldat desconegut al Cementiri nacional d'Arlington dels Estats Units per la Segona Guerra Mundial, 22 d'octubre de 1984.
* Joan I de Luxemburg, 17 de desembre de 2002.

## Referències

* ↑ Robertson, Megan. «Luxembourg: Military Medal 1945» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ Meersschaert, Hendrik. «The Military Medal». Medals of the Second Word War 1939-1945. Arxivat de l'original el 2013-07-21. [Consulta: 14 octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La plus haute distinction honorifique du Grand-Duché». Lëtzebuerger Arméi. Le Gouvernement de Grand-Duché de Luxembourg, 2002. Arxivat de l'original el 2013-07-21. [Consulta: 14 octubre 2015].