OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macruromys

Macruromys és un gènere de rosegadors de la subfamília dels murins, format per només 2 espècies.

## Distribució i hàbitat

Viuen només a Nova Guinea, on el seu hàbitat són els boscos muntanyosos fins als 1.800 msnm.

## Descripció

Aquests rosegadors arriben a una longitud corporal d'entre 15 i 25 centímetres, i tenen una cua que fa entre 20 i 34 centímetres de llargada. El seu pelatge és de color gris groguenc o gris marró a la part superior i gris clar o blanquinós a la part inferior. Destaca la llargada de la cua, que es notablement més llarga que la resta del cos, i seus molars petits i molt simples.

## Ecologia

Viuen a terra i probablement s'alimenten de parts toves de plantes.

## Taxonomia

L'anàlisi de les distàncies immunològiques, fet per Watts i Baverstock, va col·locar a Macruromys dins la divisió Pogonomys juntament amb Anisomys, Chiruromys, Coccymys, Hyomys, Mallomys i Pogonomys. Els estudis de Lecompte et al, el van col·locar dins la tribu dels hidrominis.

## Estat de conservació

Segons la UICN, M. major està catalogada en risc mínim a causa de la seva àmplia distribució i que la seva població és estable. Pel que fa a M. elegans, la manca d'informació recent ha portat a la UICN a catalogar aquesta espècie com a dades insuficients.

## Referències

* 1 2 3 Nowak, Ronald M. Walker's mammals of the world (en anglès). 6ena edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1999, p. 2015. ISBN 9780801857898.
* ↑ Musser, Guy G.; Carleton, M.D.. «Superfamily Muroidea». A: Don E. Wilson i DeeAnn M. Reeder. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, p. 894-1531. ISBN 0-8018-8221-4.
* ↑ Watts, C. H. S.; Baverstock, P. R. «Evolution in New-Guinean Muridae (Rodentia) Assessed by Microcomplement Fixation of Albumin» (en anglès). Australian Journal of Zoology, 42, 3, 1994, pàg. 295–306. DOI: 10.1071/zo9940295. ISSN: 1446-5698.
* ↑ Lecompte, Emilie; Aplin, Ken; Denys, Christiane; Catzeflis, François; Chades, Marion «Phylogeny and biogeography of African Murinae based on mitochondrial and nuclear gene sequences, with a new tribal classification of the subfamily» (en anglès). BMC Evolutionary Biology, 8, 10-07-2008, pàg. 199. DOI: 10.1186/1471-2148-8-199. ISSN: 1471-2148.
* ↑ Aplin, K. (2016). Macruromys major. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, 2013. UICN, edició 2013.2. Consultat el 20-01-2018.
* ↑ Gerrie, R. & Kennerley, R. (2017). Macruromys elegans. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, 2013. UICN, edició 2013.2. Consultat el 20-01-2018.
# Masahiko Ozaki

Masahiko Ozaki (en japonès: 尾崎雅彦, Tòquio, 5 de febrer de 1958) va ser un ciclista japonès, que s'especialitzà en la pista. Va aconseguir una medalla al Campionat del món de velocitat de Bassano del Grappa 1985, per darrere del seu compatriota Koichi Nakano.

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Margot Frank

Margot Betti Frank (Frankfurt del Main, 16 de febrer de 1926 - camp de Bergen-Belsen, febrer de 1945) va ser la filla més gran de Otto Frank i Edith Frank, i la germana gran d'Anne Frank. Anna Frank explica que la seva germana (Margot) també tenia un diari, però aquest mai es va trobar. Va ser arrestada pels nazis juntament amb la seva família i va morir de tifus al camp de concentració de Bergen-Belsen.

## Referències

* ↑ «Margot Frank». Arxivat de l'original el 2018-01-02. [Consulta: 5 març 2018].
* ↑ «Margot Frank steps out of sister Anne's shadow». The Independent, 19-03-2011. [Consulta: 29 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Retrat de Margot Frank explicat pels seus companys d'escola (subtitulat en anglès)
* Foto escolar de Margot Frank de 1941
* Poema d'Otto Frank pel 15è aniversari de Margot
# Maryan Wisnieski

Maryan Wisnieski (francès: Maryan Wisniewski) (Calonne-Ricouart, 1 de febrer de 1937 - Carpentràs, 3 de març de 2022) va ser un futbolista francès d'origen polonès. Va formar part de l'equip francès a la Copa del Món de 1958.

## Referències

* ↑ Braun, Didier «L'Équipe de France de football, c'est l'histoire en raccourci d'un siècle d'immigration». L'Équipe [France] [Consulta: 15 agost 2009]. Arxivat 13 de gener 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Solhekol, Kaveh. «Liverpool interested in signing Monaco's Kylian Mbappe». Sky Sports, 26-06-2017. [Consulta: 26 juny 2017]. «Mbappe became the second youngest player to play for France [behind only Maryan Wisnieski] when he made his debut against Luxembourg in March, aged 18 years, three months and five days old.»
* ↑ «Profile on French federation official site». Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Max Abegglen

Max "Xam" Abegglen (11 d'abril, 1902 - 25 d'agost, 1970) fou un futbolista suís.
Representà la selecció nacional suïssa havent estat màxim golejador d'aquesta (en marcar 34 gols en 68 partits), juntament amb Kubilay Turkyilmaz (34 gols en 62 partits), fins que el 30 de maig de 2008 Alexander Frei marcà el seu gol número 35 amb la selecció.
Fou membre de la selecció suïssa que guanyà la medalla d'argent al torneig de futbol dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1924.

## Trajectòria esportiva

* 1918-1919 : FC Cantonal Neuchâtel
* 1919-1923 : Lausanne-Sports
* 1918-1919 : Grasshopper-Club Zürich

## Referències

* ↑ «Goalscoring for Suïssa National Team». RSSSF. [Consulta: 17 juliol 2007].

## Enllaços externs

* (anglès) RSSSF - Gols en partits internacionals
* (anglès) Perfil a DatabaseOlympics.com
# Mary Colter

Mary Elizabeth Jane Colter (Pittsburgh, Pennsilvània, 4 d'abril de 1869 - Santa Fe, Nou Mèxic, 8 de gener de 1958) va ser una arquitecta nord-americana que va dissenyar per a l'empresa Fred Harvey a principis del segle xx. En la seva obra apareixen fusionats tant elements vinculats a l'arquitectura neocolonial com a l'americana

## Projectes destacats

* Indian Building of the Alvarado Hotel (..)
* Hopi House (1905)
* Hermit’s Rest (1914)
* Lookout Studio (1914)
* Watchtower at Desert View (1933)
* El Navajo (1918-1923)
* La Fonda (1924)
* La Posada (1930)

## Reconeixements

Virginia Grattan va descriure la seva obra de la següent manera: "Els seus edificis s'adapten al seu entorn, ja que van sorgir de la història de la terra, a la qual pertanyien".
En 2014, el Servei de Parcs Nacionals del Gran Canyó va celebrar el centenari de dos edificis dissenyats per Colter meticulosament: el lloc d'observació i el restaurant Ermitans.

## Referències

* ↑ Barraud, Silvina. «MARY COLTER 1869-1958», 27-09-2016. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ «Mary Elizabeth Jane Colter» (en anglès americà). Pioneering Women of American Architecture. Beverly Willis Architecture Foundation. [Consulta: 24 abril 2020].
# Metrosideros excelsa

El Pohutukawa (Metrosideros excelsa) és un arbre sempreverd de la família dels mirtàcies que produeix una conjunt de flors composta de conjunts d'estams. El pohutukawa és una de dotze espècies de Metrosideros endèmiques de Nova Zelanda.

## Descripció

L'arbre creix fins a 20 m d'altura, amb una copa extensa en forma de dom. El seu rang natural són les regions costaneres de l'Illa del Nord de Nova Zelanda, al nord d'una línia que s'estén des de New Plymouth a Gisborne. També creix en les ribes dels llacs de l'àrea de Rotorua. Un espècimen gegant de pohutukawa en T'Araroa en la costa aquest té la fama de ser l'arbre més gran del país, amb una altura de 20 metres i una extensió de follatge de 38 metres.

## Flors

El pohutukawa floreix de novembre a gener amb un bec en el mig del final de desembre (l'estiu de l'hemisferi sud), amb brillants flors carmesí cobrint l'arbre, per tant té l'àlies d'Arbre de Nadal de Nova Zelanda. Hi ha una variació entre els arbres individuals en el temps de la floració, i en l'ombra i lluentor de les flors. En poblacions aïllades la deriva genètica ha resultat en variació local: molts dels arbres que creixen al voltant del llacs al voltant de Rotorua produeixen flors rosades, i conrear de flors grogues "Aurea" descendeix d'un parell descobert en 1940 en l'Illa Motiti en Bay of Plenty (Badia de l'abundància).

## Conservació

A Nova Zelanda, el pohutukawa estan amenaça sota el rosego de l'introduït possum que consumeix les seves fulles. Un fons caritatiu de conservació, Project Crimson (Projecte Carmesí), té l'objectiu de revertir el declivi del pohutukawa i altres espècies de Metrosideros – la declaració de la missió és "habilitar al pohutukawa i arbres rata perquè floreixin una altra vegada en els seus hàbitats naturals com ícons en els cors i ments dels neozelandesos".

## Cultiu

El pohutukawa és popular en cultiu, i hi ha alguns exemples en les ciutats costaneres de l'Illa del Nord. Vigorosos i fàcils de conrear, l'arbre creix bé al sud del seu rang natural i està naturalitzat en l'àrea de Wellington en el nord de l'Illa del Sud. El pohutukawa ha estat introduït en països de clima temperat a subtropical, incloent el sud-est d'Austràlia i s'ha naturalizado en l'Illa Norfolk. En la costa de Califòrnia, és un arbre popular de carrer i de jardí. En parts de Sud-àfrica el pohutukawa creix tan bé que és considerat una espècie invasora, també s'està naturalitzant en els riscos costaners de la regió de Sydney, Austràlia.
# Melba (Idaho)

Melba és una població dels Estats Units a l'estat d'Idaho. Segons el cens del 2000 tenia 439 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Melba tenia 439 habitants, 156 habitatges, i 105 famílies. La densitat de població era de 565 habitants/km².
Dels 156 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,6% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,8% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 15,7% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.429 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.096 $ mentre que les dones 20.750 $. La renda per capita de la població era de 12.928 $. Aproximadament el 9,6% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Melba». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Melba». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mel·lita

La mel·lita és un mineral de la classe de les substàncies orgàniques. També és molt coneguda, en anglès, com a honey-stone (pedra mel). Va ser descoberta l'any 1789 a Artern, a l'estat de Turíngia (Alemanya). Rep el seu nom del llatí mel (mel) pel color del mineral.

## Característiques

L'estructura química de la mel·lita és d'una sal d'àcid orgànic, un derivat del benzè. Cristal·litza en el sistema tetragonal, formant cristalls prismàtics bipiramidals allargats. Els cristalls són translúcids, de color mel, que poden ser polits i facetats per formar gemmes. També s'hi troba de manera massiva. És un mineral tou, amb una duresa de 2 a 2,5 a l'escala de Mohs. Té un baix pes específic, d'1,6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mel·lita pertany a «10.AC - Sals d'àcids orgànics: sals benzines» juntament amb els següents minerals: earlandita i pigotita.

## Formació i jaciments

Apareix com a mineral secundari molt poc comú en jaciments de carbó i lignit, que siguin rics en alumini típicament provinent de l'argila.

## Referències

* ↑ «Mellite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Cantó de Saint-Méen-le-Grand

El cantó de Saint-Méen-le-Grand (bretó Kanton Sant-Meven) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 9 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bléruais | Blerwaz | 60 | 3,33 | 35750 | 35026 |
| Gaël | Gwazel | 1.351 | 52,10 | 35290 | 35117 |
| Le Crouais | Ar Groez | 360 | 6,25 | 35290 | 35091 |
| Muel | Moel | 648 | 28,90 | 35290 | 35201 |
| Quédillac | Kedilieg | 966 | 26,54 | 35290 | 35234 |
| Saint-Malon-sur-Mel | Sant-Malon | 447 | 16,07 | 35750 | 35290 |
| Saint-Maugan | Sant-Malgant | 349 | 8,43 | 35750 | 35295 |
| Saint-Méen-le-Grand | Sant-Meven | 3.566 | 18,21 | 35290 | 35297 |
| Saint-Onen-la-Chapelle | Santez-Onenn | 784 | 24,73 | 35290 | 35302 |
| Cantó | Sant-Meven | 8.531 | 184,56 | - | 3538 |

## Evolució demogràfica

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 9.440 | 8.946 | 8.704 | 8.808 | 8.768 | 8.531 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Maurice Théaud | RPR |
| 2008- | Armel Jalu | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Gérgal

Gérgal és una localitat de la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2005 tenia 1057 habitants. La seva extensió superficial és de 228 km² i té una densitat de 4,6 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 07′ N, 2° 32′ O. Està situada a una altitud de 758 metres i a 40 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.
Dins del municipi es troben les localitats de: Aulago, Las Aneas, Las Alcubillas, La Estación, Fuente Santa, El Cortijo Alto, Arroyo Verdelecho, El Almendral,Las Tablas i Portocarreño.
Al cim de la Serra dels Filabres està l'Observatori de Calar Alto (2.168 msnm), gestionat pel CAHA (Centre Astronòmic Hispano Alemany).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 1.089 | 1.063 | 1.067 | 1.059 | 1.050 | 1.029 | 1.062 | 1.068 | 1.057 | 1.042 |
# Teodicea agustiniana

La teodicea agustiniana és un tipus de teodicea cristiana designada per respondre al problema del mal. Com a tal, intenta explicar la possibilitat d'un Déu omnipotent i omnibenevolent enmig d'evidència de mal al món. Diferents variacions d'aquesta teodicea han estat proposades al llarg de la història, però normalment afirmen que Déu és perfectament bo, que va crear el món del no-res i que el mal és el resultat del pecat original dels humans. L'entrada del mal al món és generalment explicada com el càstig pel pecat i la seva contínua existència es nodreix del mal ús del lliure albir per part dels éssers humans. La teodicea agustiniana sosté que Déu és perfectament bo i que no és responsable del mal o del patiment.
Sant Agustí d'Hipona va ser el primer a desenvolupar la teodicea. Va rebutjar la idea que el mal existeix en si; en canvi, el va considerar com una corrupció de la bondat, causada per l'abús del lliure albir per part de la humanitat. Sant Agustí creia en l'existència d'un infern físic com a càstig pel pecat, però va afirmar que aquells que triaven acceptar la salvació de Jesucrist anirien al cel. Sant Tomàs d'Aquino, influït per Sant Agustí, va proposar una teodicea similar basada en la idea que Déu és bondat i que no pot haver mal en ell. Creia que l'existència de la bondat permet que el mal existeixi per culpa dels humans. Agustí també va influir en Joan Calví, que va donar suport a l'opinió d'Agustí que el mal és el resultat del lliure albir i va argumentar que el pecat corromp els humans, que requereixen la gràcia divina per a una guia moral. La teodicea va ser criticada per Fortunat, un maniqueu contemporani de sant Agustí que debatia que Déu havia d'estar implicat en el mal.

## Referències

* ↑ Svendsen & Pierce 2010, pp. 48–49
* ↑ Bennett, Peters, Hewlett & Russell 2008, p. 126
* ↑ Menn 2002, p. 168
* ↑ Cavadini 1999, pp. 116–118
* ↑ Fredriksen 2010, p. 146

## Bibliografia

* Bennett, Gaymon; Peters, Ted; Hewlett, Martinez J.; Russell, Robert John. The evolution of evil. Vandenhoeck & Ruprecht, 2008. ISBN 978-3-525-56979-5.
* Cavadini, John C.. Augustine through the ages: an encyclopedia. Wm. B. Eerdmans Publishing, 1999. ISBN 978-0-8028-3843-8.
* Fredriksen, Paula. Augustine and the Jews: A Christian Defense of Jews and Judaism. Yale University Press, 2010. ISBN 978-0-300-16628-6.
* Menn, Stephen. Descartes and Augustine. Cambridge University Press, 2002. ISBN 978-0-521-01284-3.
* Svendsen, Lars Fr. H.; Pierce, Kerri A. A philosophy of evil. Dalkey Archive Press, 2010. ISBN 978-1-56478-571-8.
# Luigi Palmieri

Luigi Palmieri, de vegades traduïa el seu nom a Louis als seus articles en francès, (Faicchio, 22 d'abril de 1807 – Nàpols, 9 de setembre de 1896), va ser un físic i polític italià que tingué un paper preponderant en el desenvolupament de la sismologia. Va ser senador del regne d'Itàlia durant la XIII legislatura.

## Biografia

Luigi Palmieri va estudiar al seminari de Caiazzo, abans de dedicar-se a les ciències físiques i matemàtiques a la Universitat de Nàpols. Es diplomà en física el 1825 i el 1845 treballà com a professor de física a l'Escola Naval del Regne a Nàpols.
Es feu famós per l'invent i el desenvolupament de nombrosos aparells de mesura dels fenòmens sísmics i atmosfèrics. Se'l coneix sobretot com a inventor del sismògraf electromagnètic. Arran dels seus estudis, els coneixements sobre els fenòmens sísmics feren un gran salt alhora qualitatiu i quantitatiu. Es va casar Angela Gigli amb qui tingué cinc fills.
El 1882, Palmieri va ser notícia una altra vegada quan va revelar la presència d'heli, element que fins ara només es coneixia en el Sol, en la Terra. Havia fet aquell descobriment casualment mentre estava analitzant la lava del Vesuvi.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Palmieri, Luigi». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 287. ISBN 8429270043.
* ↑ Stewart, Alfred Walter (2008). Recent Advances in Physical and Inorganic Chemistry. BiblioBazaar, LLC. p. 201 (anglès) ISBN 0554805138

## Enllaços externs

* Biografie - Luigi Palmieri. Mille Anni di Storia della Scienza
# Luperc

«Luperc» té aquests significats:
* Luperc (divinitat), divinitat romana
* Luperc de Beirut, gramàtic grec del segle III
* Mummi Luperc, llegat romà del segle I
Viccionari
# Manfra

Manfra és el nom que rep el còmic francès influït per l'estil dels còmics japonesos, o mangues. Aquests còmics francesos troben el problema del purisme dels fans del manga.

## Història

A la dècada del 1990 va aparèixer la primera publicació d'aquesta característica fou Nomad (dels autors francesos J.D. Morvan, P. Buchet i S. Savoia), al número 4 d'una revista creada i publicada per Glénat.
El 2005 es publicaren dos manfres: Dys de Moonkey (estrenat al número de 26 abril 2005) i Dreamland de Reno Lemaire, ambdós publicats a la revista Shonen Collection, editada per l'editorial francesa Pika i la japonesa Kodansha.
Des de 2013 va anar guanyant terreny arribant a ser el 2015 el segon tipus de còmic més venut al mercat internacional.
El 2015 es publicà per primera vegada un manfra al Japó: Radiant de Tony Valente.
Des del 2015 se celebra el concurs de manfra Ki-Oon.

## Característiques per a l'èxit

Els investigadors L. Pendarias i A. Pendarias analitzaren els casos d'èxit i va determinar quines eren les característiques que fan aconseguir l'èxit als manfres:
* Còpia dels codis del manga.
* Mescla de mitjans de representació del producte.
* Hibridació: inspiració per a l'estil del manga sense deixar de ser un còmic típicament europeu en el format.
* Hiperhibridació amb influències molt heterogènies.
* La publicació en format digital: el còmic digital.

## Referències

* ↑ Suvilay, 2016, p. 23.
* 1 2 Oulac, F. «Le manga français peut-il sortir de sa niche?». Slate, 20-02-2016 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ Suvilay, 2016, p. 24.
* ↑ Suvilay, 2016, p. 23-24.
* ↑ Suvilay, 2016, p. 25.
* ↑ Suvilay, 2016, p. 24-25.
* ↑ «Le « manfra » gagne du terrain». Le Parisien, 09-08-2015 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «Radiant de Tony Valente publié au Japon». ActuaBD, 14-07-2015 [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ Levent, Christophe «Les Français, nouveaux rois du manga». Le Parisien, 07-07-2016 [Consulta: 27 juliol 2017].
* 1 2 Pendarias i Pendarias, 2016, p. 59.
* ↑ Pendarias i Pendarias, 2016, p. 60.
* ↑ Pendarias i Pendarias, 2016, p. 60-61.
* ↑ Pendarias i Pendarias, 2016, p. 61.

## Bibliografia

* Suvilay, Bounthavy «Manfra et prépublication: équation impossible?». Alternative Francophone, 1, 10, 2016, pàg. 23-38.
* Pendarias, Laurent; Pendarias, Adrien «Le manga est-il nécessairement lié à un contexte de production?». Alternative Francophone, 1, 10, 2016, pàg. 39-66.
# Marc Trebaci Prisc

Marc Trebaci Prisc (en llatí Marcus Trebatius Priscus) va ser un magistrat romà que va viure a finals del segle i i principis del segle ii.
Poca cosa se'n sap d'ell, només que va ser cònsol sufecte l'any 109, perquè és mencionat als Fasti.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 529.
# Mare de Déu de Far

La Mare de Déu de Fa és una ermita del poble d'Espui, en el terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà.
Està situada a considerable alçada en un contrafort oriental del Tossal de la Collada Gran, damunt de la vall del Flamisell. És al sud-sud-oest d'Espui i al nord-oest d'Aiguabella.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mare de Déu de Fontfreda

La Mare de Déu de Fontfreda és l'actual església parroquial del poble de Vingrau, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situada a l'extrem sud-oest del poble de Vingrau, al costat de ponent de la Casa del Comú, a la mateixa plaça de la República on hi ha també l'Escola del poble i l'accés a la petita zona esportiva municipal de les Olivedes.

## Referències

* ↑ L'església de Santa Maria en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Vingrau». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 323. La Mare de Déu de Fontfreda». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
# Mariann Gajhede Knudsen

Mariann Gajhede Knudsen és una centrecampista de futbol internacional per Dinamarca, amb la qual ha jugat un Mundial (2007) i dues Eurocopes (2007-13; es va perdre la del 2009 per una rotura de lligaments), alcançant les semifinals a l'Eurocopa 2013. Actualment juga al a la Damallsvenskan de Suècia amb el Linköpings FC.
Va ser nomenada Jugadora Danesa del Any al 2008.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 01/02 | B52 Aalborg |
| 02/03 - 09/10 | Fortuna Hjørring | 2 Lligues, 2 Copes |
| 2011 - act. | Linköpings FC | 2 Copes |

## Referències

* ↑ UEFA
* ↑ Soccerway
# Maduresa

«Maduresa» té aquests significats:
* La majoria d'edat
* Capability Maturity Model, un model d'enginyeria que representa el grau de formalitat i optimització dels processos en una organització.
* Edat de desenvolupament (en la fertilització humana)
* Tecnologia madura referit a l'ús al llarg del temps d'una tecnologia.
* Maduresa (finances)
* Maduresa (geologia), un terme de la geologia que descriu la generació d'hidrocarburs i roques.
* Maduresa (psicologia), indica una resposta adequada de la persona a les circumstàncies.
* Maduresa (sedimentologia), indica la proximitat de dipòsits sedimentaris al seu origen.
* Maduresa sexual, l'estadi a partir del qual un organisme viu ja es pot reproduir.
Viccionari