OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduard Sitjas Bonet

Eduard Sitjas Bonet (Palafrugell, 1985) és un luthier català.
Amb dotze anys, va decidir construir violins després de rebre la vocació del seu pare, que també li feia escoltar molta música clàssica, i el qual, al seu torn, també va rebre la vocació de l'avi de l'Eduard. Una vocació que acompanyà a l'Eduard tota la vida. De petit començà a tocar el violí a l'Escola de Música de Palafrugell. El 1997, després de viatjar a Barcelona amb el seu pare, visità el Luthier Vidal per tal de comprar un violí. A través d'en Xavier Vidal va descobrir que aquests instruments es feien a mà i que existia l'ofici de lutier. El 2004 va començar a treballar d'ajudant en aquell taller on havia descobert la seva vocació. Allà, sota el mestratge d'Eduard Bosque, va aprendre a fer muntatges de qualitat als violins que acabaven de ser restaurats. L'any 2006 es traslladà a Anglaterra per tal d'estudiar a l'School of Violin Making de Newark, on es graduà el 2009. Després va fer una estada a París al taller del luthier Serge Boyer i una altra al famós taller londinenc de Florian Leonhard, centre de referència mundial. El 2010 després de formar-se, va retornar a Girona, i des del 2012 té el seu propi taller a unes golfes de les Cases del Riu Onyar, a Girona. Eduard Sitjas, a més de construir instruments musicals, també toca el violí, i forma part del Cor de Cambra de la Diputació de Girona.

## Referències

* ↑ Julbe, Bàrbara «El lutier que viu i treballa en unes golfes de 30 m2». La Vanguardia, 23-04-2020 [Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ «El taller del lutier. Eduard Sitjas: "Des dels 12 anys ja tenia clar que volia ser lutier". El lutier que té el taller a les Cases del Riu Onyar, a Girona, ens parla de la seva passió pels instruments de corda, i també de com veu el seu ofici». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 30-03-2019 [Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ Molero Dolz, Mar. «Eduard Sitjas: "L'instrument necessita saber com vibrar i el músic l’ha de despertar" Parlem amb un lutier sobre el procés de creació d'un instrument». Surtdecasa, 08-08-2019. [Consulta: 29 juliol 2023].
# Eduard Sendra i Nogués

Eduard Sendra i Nogués (Reus, 1979) és intèrpret de contrabaix i compositor de sardanes.
S'inicia a la música als dotze anys. Cursa els seus estudis musicals de solfeig, harmonia i saxòfon al Conservatori del Liceu. Posteriorment els continua al Conservatori de Música de Reus, on acaba els estudis de grau mitjà i obté la titulació de professor de saxo. És contrabaixista de la cobla Reus Jove, de l'orquestra Haendel i de la Banda Unió Musical.
Pel que fa a la composició, als quinze anys comença a mostrar inquietuds. Miscel·lània, la seva tercera sardana, va ser finalista del quart Concurs de Composició per a Joves Compositors a Blanes (2001). La seva sardana 5 x 5 va ser finalista del concurs de la Sardana de l'Any 2005.

## Referències

* ↑ «Eduard Sendra: “Si no es fa res, la sardana quedarà com una cosa de museu”» (àudio). La Nova Ràdio, 14-05-2019.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Eduard Sanjuán

Eduard Sanjuán (Sant Cugat del Vallès, 1956) és un periodista català especialitzat en assumptes internacionals. Es llicencià en Ciències de la Informació i, entre 1976 i 1983, a més a més de col·laborar en diverses publicacions, va formar part de l'equip de redacció del Mundo Diario i posteriorment de l'equip del Diario de Barcelona. Ingressà als Serveis Informatius de Televisió de Catalunya el 1983 i, des d'allà, ha cobert els esdeveniments informatius més importants de finals de segle i les crisis posteriors a l'11 de setembre: les guerres de l'Amèrica Central, l'atac a Líbia, la retirada soviètica de l'Afganistan, la caiguda del mur de Berlín, la Guerra del Golf, la fi de l'era Marcos a les Filipines, el final de l'apartheid a Sud-àfrica, la Guerra dels Balcans, el fenomen Zapatista a Mèxic, la caiguda dels talibans a l'Afganistan, entre molts altres successos.
És autor del llibre Detrás de la cámara (2002), en què reflexiona sobre l'experiència vital i professional que suposa ser enviat especial. També és coautor dels llibres Las huelgas contra Franco. 1939-1957 (1978) i El món en un minut i mig (1999).
L'any 2010 va obtenir el Premi Bones Pràctiques de Comunicació no Sexista de l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya per fer un periodisme rigorós i de qualitat, fent visibles les dones i les seves actuacions.

## Referències

* ↑ «Eduard Sanjuán». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ «L’ADPC lliura els Premis de Comunicació No Sexista 2010». Dones. Revista digital, 10-11-2010. [Consulta: 27 desembre 2020].
# El Ricard (Castellterçol)

El Ricard és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada al sud de la vila de Castellterçol, en el vessant sud-est del Puig de Rosanes. És a ponent de la Noguera, al sud-est de la Balofrena i al nord-est del Munt.
# Eduvigis d'Andechs

* Aquest article tracta sobre la duquessa de Silèsia del s. XIII, canonitzada en 1267. Vegeu-ne altres significats a «Eduvigis de Polònia».
Eduvigis (Andechs, Baviera, 1174 - Trzebnica, Polònia, 15 d'octubre de 1243) va ser duquessa de Silèsia i Polònia, vídua, va fer-se monja cistercenca a Trzebnica. Va ser proclamada santa en 1267 per Climent IV.

## Biografia

Era filla del duc de Merània Bertold IV d'Andechs, ennoblit per Frederic I Barbarroja i un dels senyors més poderosos del Tirol, també duc de Croàcia i Dalmàcia. Les germanes d'Eduvigis, Agnès i Gertrudis, s'havien casat, respectivament, amb els reis Felip II de França i Andreu II d'Hongria.
Educada al monestir benedictí de Kitzingen, a la Francònia, el 1186 va casar-se a Wrocław amb el duc de Silèsia, Enric I el Barbut (des del 1233 també duc de Polònia), de la dinastia dels Piasts. Va preocupar-se per atendre les necessitats dels seus súbdits més pobres, aixecant nombrosos hospitals. En 1202 va fundar el monestir de monges cistercenques de Trzebnica on, quan va quedar vídua en 1238, va retirar-se, morint en 1243.

## Culte

El 7 de novembre del 1262 el bisbe de Włocławek va iniciar el procés de canonització d'Eduvigis, que acabà l'agost de 1264, quan una delegació presidida per l'ardiaca de la catedral de Cracòvia s'adreça a Climent IV per a portar-li la causa. El papa la canonitzà a Viterbo el 26 de març del 1267.

## Imatges

* Talla de fusta del s. XV
* Altar de Santa Eduvigis", 1430 (Varsòvia, Museu Nacional)
* Santuari de Trzebnica, amb la tomba de la santa
* Reliquiari de Santa Eduvigis, de l'abadia de Trzebnica, en una processó
* Monument de Breslau
* Catedral de Santa Eduvigis a Berlín
# Eduyot

Eduyot (en hebreu: עדויות, Testimonis) és el setè tractat (masechet) de l'ordre de Nezikín de la Mixnà i el Talmud, i té 8 capítols. El tractat Eduyot conté els testimoniatges i les declaracions dels erudits de l'era de la Mixnà. Segons una llegenda, aquestes declaracions es van fer el dia en què el Rabí Gamaliel el segon va ser deposat com a Patriarca del Sanedrí, i va ser reemplaçat pel Rabí Eleazar ben Azarja. Les seves declaracions abasten una àmplia gamma de temes.

## Referències

* ↑ Algazi, Isaac. El Judaismo Religión de Amor (en castellà). Editorial Sigal, 1945, p. 213.
* ↑ «www.sefaria.org/» (en anglès).
Nezikín (סדר נזיקין)
Bava Kama
Bava Metzià
Bava Batra
Sanedrí
Makot
Xevuot
Eduyot
Avodah Zarah
Pirkei Avot
Horayot :
# Edward Ffrench Bromhead

Edward Thomas Ffrench Bromhead és un naturalista i un matemàtic irlandès, nascut el 26 de març 1789 a Dublín i mort el 14 de març 1855 a Thurlby Hall, Thurlby.
Va ser membre de la Royal Society (escollit el 13 de març 1817) després que el seu article titulat "On the fluents of irrational functions" (sobre les funcions irracionals) a paregui a les Philosophical Transaccions. Forma part de l'Analytical Society de Cambridge al costat de Charles Babbage (1791-1871), de George Peacock (1791-1858) i de Sir John Herschel (1792-1871). Aquesta societat té com a objectiu primer de fer adoptar a la Gran Bretanya el sistema de notació de Leibniz (1646-1716) en lloc del de Sir Isaac Newton (1643-1727). Sosté i anima els matemàtics George Green (1793-1841) i George Boole (1815-1864). És també membre de la Reial Society of Edinburgh.
Bromhead s'interessa també per la botànica i és el creador dels ordres de les Asparagals, Arecals, Brassicals, Fabals, Lamials i Magnolials. Cap a la fi de la seva vida, es torna progressivament cec.

## Referències

* ↑ «Bromhead, Edward Thomas Ffrench (1789-1855)» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 1r juliol 2023].

## Bibliografia

* A. W. F. Edwards, "Bromhead, Sir Edward Thomas Ffrench, second baronet (1789–1855)", rev., Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004. Accedit setembre, 2006 (cal subscripció).
# Edward Fisher

Edward Fisher (Jamaica, 11 de gener de 1848 - Toronto, 31 de maig de 1913) va ser director d'orquestra, professor, organista i fundador i primer director musical del Conservatori de Música de Toronto.
Nascut a Jamaica, Vermont, va estudiar al Conservatori de Música de Boston el 1867. Entre els seus professors hi havia Julius Eichberg, Joseph Bennett Sharland i Whitney Eugene Thayer. Posteriorment, va estudiar a Berlín, Alemanya, amb Carl August Haupt i Carl Albert Loeschhorn. El 1875 es va traslladar a Ottawa, Ontario, Canadà, convertint-se en director musical de lOttawa Ladies College i dirigint lOttawa Choral Society. Fisher es va traslladar a Toronto, Ontario, on va ser organista a l'església presbiteriana de St Andrew, des del 1879 fins al 1899. També va ser director musical de lOntario Ladies College de Whitby, Ontario. El 1886 va fundar el Conservatori Superior de Música de Toronto i va ser nomenat director musical.
Va morir a Toronto el 31 de maig de 1913 i el va succeir Augustus Stephen Vogt.

## Notes

* ↑ "Dr. Edward Fisher, Noted Toronto Musician, is Dead". Winnipeg Tribune. Toronto, Ontario. 31 May 1913. p. 1. Retrieved 1 April 2020 – via Newspapers.com.

## Enllaços externs

* http://www.biographi.ca/en/bio.php?id_nbr=7368
# Príam Villalonga Cerdà

Príam Villalonga Cerdà és un polític mallorquí del Partit Socialista de les Illes Balears. Va néixer a Palma l'any 1946. És militant del PSOE des de 1981, on ha ocupat diversos càrrecs executius. Ha estat president de la Junta del port de Palma. L'any 2001 va substituir Misericòrdia Ramon al capdavant de la Conselleria d'Innovació i Energia del Govern balear.
# Comtat de Hiiu

Hiiu (en estonià Hiiumaa) és un dels comtats en què es divideix Estònia, i que consisteix en l'illa de Hiiumaa. La seva capital és Kärdla.

## Govern del comtat

El govern del comtat (en estonià Maakonnavalitsus) és dirigit per un governador (maavanem), que és nomenat pel govern d'Estònia per un termini de cinc anys. Des del 3 de març de 2004 el governador és Hannes Maasel.

## Municipis

El comtat se sotsdivideix en municipis. Hi ha 4 municipis rurals (vallad, "comunes") al comtat.
Municipis rurals:
* 1 Emmaste
* 2 Hiiu
* 3 Käina
* 4 Pühalepa

## Enllaços externs

* Hiiumaa.ee - Pàgina oficial de Hiiumaa (estonià) (anglès)
* Govern del comtat de Hiiumaa Arxivat 2006-04-30 a Wayback Machine. – Pàgina oficial (estonià)
# Coatréven

Coatréven (en bretó Koatreven) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 382 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 409 | 458 | 378 | 364 | 415 | 382 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2008 | Raymond Artur | |
# Corrector Yui

Corrector Yui (コレクターユイ, Korekutā Yui) és un anime de tipus Magical girl creat per Kia Asamiya. S'ha doblat en català tres vegades, sent emesa als canals K3, IB3 i Nou 2.
També existeix el manga, a càrrec de Keiko Okamoto, editat en la revista Ciao. La sèrie consta de 52 episodis dividits en dues temporades de 26. Es pot dir que és un encreuament entre màgia i tecnologia del futur.

## Argument

La Yui és una estudiant de secundària que viu en un futur on els ordinadors estan tots connectats a un únic sistema global anomenat COMNET. La Yui no és gaire bona amb la informàtica, i després d'un incident en laboratori informàtic, on un programa d'ordinador amb forma d'os rentador anomenat IR li demana que salvi COMNET; haurà d'enfrontar-se a una intel·ligència artificial anomenada Grosser, que intenta prendre el control del món, quan, de fet, originalment, estava dissenyat per gestionar COMNET. En un primer moment, la Yui es mostra reticent a ser l'heroïna per la seva manca d'habilitat amb els ordinadors. Per salvar COMNET haurà de trobar i guanyar-se la confiança de set programes correctors, així com trobar el professor Inukai, creador de COMNET, perquè els ajudi a aturar Grosser.

## Referències

* ↑ «6 Anime to Remake Like It's 1999 – The List [2017-08-05]», 05-08-2017.
* ↑ «Informe descriptivo de los contenidos programáticos y publicitarios dirigidos a niños (2004). Análisis de audiencia y contenido». 2004-2007: Ministerio de Educación y Ciencia-FEDER. Secretaría de Humanidades y Ciencias Sociales..
* ↑ «Corrector Yui (TV)» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 13 juny 2021].
# Corrector líquid

El corrector líquid és un fluid blanc i opac que s'aplica sobre el paper per a tapar errors en el text. Hi ha pigment blanc que es troba dissolt en un dissolvent volàtil que s'evapora amb facilitat. Un cop evaporat el dissolvent, el pigment queda fixat i perd fluïdesa de tal manera que es pot escriure sobre el mateix fragment sobre el qual s'ha aplicat. Generalment es ven en ampolles menudes, que a l'interior de la caputxa que la tapa tenen un menut pinzell o una peça triangular amb una esponja, que es banya dins de l'ampolla i amb la qual s'aplica el corrector. Un dels primers correctors líquids va ser inventat el 1951 per la secretària Bette Nesmith Graham, fundadora de Liquid Paper.
Des del 1989, el líquid corrector està disponible en format de llapis; al fer pressió amb la punta del llapis sobre el paper, desprèn una menuda quantitat del líquid.

## Marques famoses

El líquid corrector és popularment dit pel nom de les seues més famoses marques, alguns d'aquests són:
* Snopake.
* Liquid Paper.
* Wite-Out.
* Tipp-Ex.
* White Away.
* Twink.
* Pentel.
* Aqua Kores.
* paper Mate.

## Enllaços externs

* Història del corrector líquid Arxivat 2012-07-12 at Archive.is (anglès)

## Referències

* ↑ «Correction fluid pen - US4812071A» (en anglès). Google Patents, 14-03-1989. [Consulta: 21 gener 2020].
# Comtat del Lauraguès

El comtat del Lauraguès (en occità Lauragués en francès Lauragais) fou una jurisdicció feudal de França al Llenguadoc, regió al sud-est de Tolosa amb capital a Castellnou d'Arri que agafa el nom de la petita vila de Laurac.
Lauragais fou erigida en comtat per Lluís XI de França en profit de la família de La Tor d'Alvernha (la Tour d'Auvergne) el 1477, a canvi de la cessió del comtat de Boulogne que pertanyia a Bertran II d'Alvèrnia i Boulogne comte d'Alvèrnia i de Boulogne, i senyor de La Tour (1461-1497) i que des del gener del 1477 fou comte d'Alvèrnia i del Lauraguès.
Bertran fou el pare de Joan IV (1467-1501), comte d'Alvèrnia i senyor de la Tour (1497-1501), que fou el pare de Magdalena de la Tour d'Auvergne la qual va heretar els comtats de Lauragais i d'Alvèrnia junt a amb la seva germana Anna d'Alvèrnia. Aquesta darrera es va casar el 8 de juliol de 1505 (quan tenia uns 10 o 12 anys) amb el seu cosí John Stuart (no van tenir fills). Magdalena es va casar el 2 de maig de 1518 (quan tenia 20 anys) a Amboise amb Llorenç II Mèdici (1492-1519), duc d'Urbino i foren pares de Caterina de Mèdici (1519-1589).
El comtat retornà al domini reial pel casament l'octubre de 1533 de Caterina de Mèdici amb el que serà el futur Enric II de França, que va pujar al tron el 1547. El 1554 Caterina va aconseguir fer erigir Castellnou d'Arri com a seu de la senescalia del comtat per concessió reial i el tribunal de justícia civil i criminal (el Presidial) fou construït al costat del castell acabant-se el 1585; Caterina va morir el 1589.
Després fou un ducat donat a Lluís Antoni de Brancas (1682-1759) quart duc de Villars-Brancas, casat el 1709 amb Maria Angelina Fremyn, par de França el 1714 i primer duc de Lauragais. El seu fill Lluís de Brancas (1714-1794) va heretar els ducats de Villars-Brancas i Lauragais del seu pare; el fill d'aquest Lluís Lleó de Brancas (1733-1824), d'un primer matrimoni (1731) de Lluís amb Adelaida Genovava d'O (Lluis es va casar tres vegades, la segona el 1742 amb Diana Adelaida de Mailly i la tercera el 1772 amb Guillelma de Neukirchen) el va heretar quan el ducat ja havia estat expropiat per la revolució i fou el tercer duc de Lauragais. La seva filla Paulina Lluïsa de Brancas-Villars fou anomenada comtessa de Lauragais però va morir abans que el seu pare el 1812; estava casada des del 1755 amb Lluís Engelbert duc d'Arenberg però no hi va haver successió i l'herència va passar al nebot de Lluís Lleó, Lluís Maria Baptista de Brancas (+1852) fill del seu germà Bufill Antoni Lleó, duc de Cereste, que va ser duc de Villars-Brancas i de Lauragais, darrer a usar el títol.

## Referències

* Lauragais
* Casa de Brancas
# Coryphopterus dicrus

Coryphopterus dicrus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Florida (Estats Units) i les Bahames fins al sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Guimarães, A.R.P. 1996. Three new records of marine gobiid fishes from southeastern Brazil. Rev. Fr. Aquariol. 23 (1- 2):64- 68.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Colindă

Una colindă (pl. Colinde; també colind, pl. Colinduri) és una nadala tradicional típica de Romania i de la República de Moldàvia.

## Orígens

Tot i que totes les colindes fan referència als esdeveniments de la Nativitat, certs elements dels rituals populars realitzats al voltant de Nadal són probablement d'origen precristià, tenint les seves arrels a les Saturnals romanes i rituals pagans relacionats amb el solstici d'hivern i fertilitat del sòl.
Les Colinde es realitzen a tot Romania i República de Moldàvia, amb variacions regionals quant al nombre de participants, el temps exacte de diferents melodies i lletres.
En termes de valor artístic del vers i la melodia, les colindes ocupen un lloc important en la creació del poble romanès. Formen una unitat amb doines, balades populars i cançons de valentia, amb contes, endevinalles, refranys i refranys. Procedents del món de les comunitats de pobles, els colinde conserven alguns dels èxits poètics romanesos més antics. S'inspiren en la Sagrada Escriptura i la Santa Tradició, en els serveis religiosos i en la iconografia. Les Colinde han tingut un paper clau en la preservació i la defensa de la fe ortodoxa quan el proselitisme heterodox va intentar trencar la unitat de la fe ortodoxa i desmantellar, alhora, la unitat nacional. La Mare de Déu, que ocupa un lloc central en la pietat i el culte ortodox, és present a tot arreu a la colindă romanesa, juntament amb el seu estimat fill, Salvador Jesucrist.
A la societat rural romanesa tradicional, els preparatius per a les colinde comencen amb molta antelació (de vegades setmanes) abans de Nadal. Els joves del poble (normalment nois) formen grups en diferents llocs i designen un líder per practicar el cant a l'uníson. Aquests grups s'anomenen cete de colindători i el seu nombre varia d'unes regions a altres. Després, a partir de la nit de Nadal, els grups van a diferents cases i comencen a cantar. En alguns pobles, primer van a la casa de l'alcalde, seguida de la del professor, mentre que en altres parts no hi ha cap ordre preestablert. Les famílies els conviden a entrar a la casa i els fan diferents petits regals com ara fruits secs, llaminadures i colacs.
Exemples de colinde amb temes religiosos són "Astăzi sa născut Hristos" (Avui va néixer Crist), "Moș Crăciun cu plete dalbe" (Pare Noel amb mitjons blancs) i "O, ce veste minunată! " (Oh, quines meravelloses notícies!).

## Referències

* ↑ Zoe Petre. «Originile păgâne ale colindelor de Crăciun» (en romanian). Historia.ro. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «O scurtă istorie a colindului» (en romanès). Descoperă.ro, 09-12-2009.
* ↑ Prof. Dr. Nicolae Necula. «Colindele în viața și spiritualitatea credincioșilor români» (en romanès). CreștinOrtodox.ro.
# Conjugació de càrrega

En física de partícules, la conjugació de càrrega és una operació que canvia una partícula per la seva antipartícula, és a dir canvia el signe de totes les seves càrregues quàntiques (tots els nombres quàntics additius)ː càrrega elèctrica, hipercàrrega, nombre bariònic i nombre leptònic, així com les seves càrregues de sabor (isoespín, estranyesa, encant, bellesa i veritat), sense afectar la seva massa, espín o moment lineal. L'operació C implica, com a conseqüència, un canvi del signe del moment magnètic de la partícula.
El nombre quàntic associat a la conjugació de càrrega és la paritat C.

## Vegeu també

* Antipartícula
* Simetria C
* Simetria CP
* Simetria CPT