OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell d'Albinyana

Castell d'Albinyana és una obra del municipi d'Albinyana declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Ruïnes situades dalt d'un turó, properes a l'ermita de Sant Antoni. Les restes, murs de pedra ben lligada amb morter de calç, són restes de muralla i la base d'una torre de vigilància.

## Història

El 986 Albinyana fou reconquerida per Adalbert, fill del vescomte Guitard. Quan Adalbert morí, el 1010, deixà el castell al monestir de Sant Cugat del Vallès. La deixa fou impugnada pel seu germà Geribert però el cenobi guanyà el plet. El 1040 l'abat d Sant Cugat va establir el castell d'Albinyana a benefici de Bernat Odger de Castellet, amb la condició que hi edifiqués un castell, ja que el primer estaria enderrocat, poblés el lloc i tingués acabada una torre de pedra i calç, de 50 pams, en un termini de set anys. Consten diverses confirmacions posteriors del castell, a favor del monestir de Sant Cugat del Vallès. En la castlania trobem els Banyeres i els Papiol com a cognoms més destacats.
Un document del 1088 refereix que el castell estava destruït, solitari i erm, sense habitants i sense treballar les terres a causa de la por als sarraïns. L'any 1098 una butlla del papa Urbà II confirma el castell i l'església com a possessions del monestir de Sant Cugat. El 1180, el castell era retingut per Pere d'Estella.

## Referències

* 1 2 3 «Castell d'Albinyana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell d'Albinyana». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Carmen Pérez-Carballo Veiga

Carmen Pérez-Carballo Veiga és una política espanyola. Va ser diputada de la vuitena legislatura de l'Assemblea de Madrid.
Es va llicenciar en Medicina i Cirurgia i en dret per la Universitat Complutense de Madrid (UCM). Diplomada en criminologia per la UCM, també es va llicenciar en història per la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED). Va treballar com a advocada laboralista, emprada a l'Ajuntament de Madrid, a l'OFICO i com a consultora a l'Agència Internacional de l'Energia a París.
Inclosa com a candidata al número 5 de la llista de per a les eleccions municipals de 2003 a Madrid, no va obtenir acta de regidora.
Inclosa com a número 12 de la llista d'Esquerra Unida de la Comunitat de Madrid per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2007, no va ser elegida diputada al parlament regional. No obstant això, va prendre possessió de l'escó de diputada de la viii legislatura de l'Assemblea de Madrid l'11 de novembre de 2010, després de la renùncia de Reyes Montiel.
Número 4 de la llista d'Esquerra Unida per Madrid de cara a les eleccions generals de 2011, no va obtenir escó.
Va ser un dels polítics que van acompanyar a Tania Sánchez en la seva sortida d'IUCM el febrer de 2015.
Va ser número 48 de la llista de Més Madrid per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2019.

## Referències

* ↑ Gozalo, S. «Pérez-Carballo, de IU: "Hay que devolver la calidad a los servicios públicos». 20minutos.es, 23-11-2010 [Consulta: 8 setembre 2019].
* 1 2 3 4 «Erguido y Pérez-Carballo estrenan escaño en la Asamblea de Madrid». europapress.es, 11-11-2010. [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «Promesa o juramento de la Sra. diputada electa D.ª Carmen Pérez-Carballo Veiga, de Izquierda Unida, en sustitución, por renuncia, de D.ª Reyes Montiel Mesa». Diario de Sesiones de la Asamblea de Madrid, 773, 11-11-2010, pàg. 22449 [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ Calleja, Ángel «La ruptura de IUCM: de la elección de Tania Sánchez a la creación de otro Ganemos». 20minutos.es, 05-02-2015 [Consulta: 8 setembre 2019].
* ↑ «La lista de candidatos de Más Madrid a la Comunidad de Madrid para las elecciones autonómicas de 2019». 20minutos.es, 26-04-2019 [Consulta: 8 setembre 2019].
# Casa-Museu Modernista de Novelda

La Casa-Museu Modernista de Novelda està situada al carrer Major número 24 de Novelda (Vinalopó Mitjà), País Valencià. És un museu-edifici d'estil modernista valencià construït l'any 1903, que va ser projectat per l'arquitecte Pedro Cerdán.
L'edifici conegut com a casa Navarro o casa de la Pitxotxa alberga en el seu interior un museu de mobles i objectes modernistes. Va ser construït a instàncies d'Antonia Navarro Mira en 1900, per a la seua residència particular. És obra de l'arquitecte murcià Pedro Cerdán, que la va finalitzar l'any 1903.
La seua conservació és òptima i està profusament decorada en estil modernista valencià. L'edifici consta de planta baixa i dues altures. En la seua façana destaquen la forja en ferro en les balconades i finestrals. En el seu interior destaca una singular escala modernista i un pati interior amb columnes.
L'edifici va ser utilitzat com a residència familiar fins a l'any 1936. Durant la guerra civil espanyola va albergar la caserna dels comandaments italians i en la postguerra, un col·legi. En 1975 va ser adquirit per la Caixa d'Estalvis de Novelda i en 1977 seria rehabilitat per la Caixa Mediterrani per a passar a convertir-se en museu. Actualment pertany a la Fundació Caixa Mediterrani.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
* ↑ «Ruta Europea de Modernismo : Instituciones». [Consulta: 4 maig 2020].
* 1 2 3 Doménech Romá, Jorge. Del Modernismo al Funcionalismo, características y evolución del movimiento modernista, el modernismo en Alcoy y Novelda (casos concretos) (en castellano). Publicaciones de la Universidad de Alicante, 2013, p. 224. ISBN 978-84-9717-267-7 [Consulta: 20 desembre 2017].
* 1 2 3 Jaén i Urban, Gaspar. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante (en castellano), 1999, p. 216. ISBN 84-7784-353-8 [Consulta: 20 febrer 2018].
# Casa-Museu del Comtat

La Casa-Museu del Comtat, i seu del Centre d'Estudis Contestans del municipi de Cocentaina (Comtat) se situa en un edifici del segle xviii al centre urbà de la població. L'edifici consta de celler, planta baixa i dos pisos.
Compta amb un teginat a la sala principal. La façana està organitzada en planta baixa d'acord amb el model urbà del segle xv mentre que la resta és del segle xviii. Disposa d'arcs de pedra, ceràmiques i balconades de ferro forjat d'interès.
Destaquen una petita finestra romànica geminada situada sobre l'accés i l'arc amb dovelles de l'entrada, així com els panells de rajoles barroques del primer pis.
En aquest edifici té la seu el Centre d'Estudis Contestans, un dels organismes d'estudis comarcals més importants del País Valencià. També hi està instal·lada la Casa-Museu del Comtat, amb una col·lecció etnológica que ocupa tot l'immoble, després que fos restaurat i rehabilitat de forma curosa. S'hi poden contemplar el sistema tradicional d'elaboració del vi, de l'oli i de la farina, productes bàsics de l'artesania popular de Cocentaina.

## Referències

* ↑ «El Museu Arqueològic i Etnològic del Comtat de Cocentaina acoge la exposición 'Els Musulmans al Comtat'» (en castellà). La Verdad, 24-10-2009 [Consulta: 17 agost 2020].
* ↑ «Museu Arqueològic i Etnològic del Comtat de Cocentaina». Comunitat Valenciana. [Consulta: 18 abril 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Cocentaina Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine.
* La Casa-Museu i el Centre d'Estudis Contestans
# Celeus flavus

Celeus flavus és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita en boscos, manglars i sabanes properes a l'aigua, a l'est de Colòmbia, sud-oest i nord-est de Veneçuela, Guaiana, est del Perú, nord i est de Bolívia i centre i est del Brasil. Rep a diverses llengües el nom de "picot groc" (Francès: Pic jaune. Espanyol: Carpintero amarillo. Portugués: Pica-pau-amarelo)
# Celestí Prieto Rodríguez

Celestí Prieto Rodríguez (Barcelona, 21 de gener de 1960) va ser un ciclista català que fou professional entre 1983 i 1990. El seu principal èxit esportiu fou la victòria en una etapa de la Volta a Espanya de 1981.
Des de 1989 viu a Vilanova i la Geltrú, on regenta una botiga d'esports.

## Palmarès

* 1981
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Costa dels Tarongers
* 1982
** Vencedor d'una etapa de la Volta de les Tres Províncies
** Vencedor d'una etapa de la Setmana Catalana
* 1983
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 1985
** 1r al Gran Premi Navarra

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 26è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1982. 12è de la classificació general
* 1983. 40è de la classificació general
* 1984. 28è de la classificació general
* 1985. 12è de la classificació general
* 1987. 41è de la classificació general
* 1988. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1983. 46è de la classificació general
* 1984. 34è de la classificació general
* 1985. 17è de la classificació general
* 1986. Abandona (15a etapa)
* 1987. 100è de la classificació general
* 1988. 117è de la classificació general

## Referències

* ↑ Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003, p. 208 [Consulta: 21 febrer 2018].
* ↑ «Web de la botiga Esports Prieto». Arxivat de l'original el 2011-09-02. [Consulta: 27 agost 2011].

## Enllaços externs

* Fitxa de Celestí Prieto a www.sitiodeciclismo.net
# Centrolene notostictum

Centrolene notostictum és una espècie de granota que viu a Colòmbia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Rueda, J.V. & Ramírez Pinilla, M.P. 2004. Centrolene notostictum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Centrolene lynchi

Centrolene lynchi és una espècie de granota que viu a Colòmbia i l'Equador.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Wild, E. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Centrolene lynchi. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 25 d'abril del 2008.
# Cases porxades de la Plaça de les Fonts

Les Cases porxades de la Plaça de les Fonts és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Possiblement degudes a l'intent de fer una plaça porxada. L'aspecte de l'edificació és de massís, amb tres grans arcades que suporten l'estructura composta de dos pisos de balcons i forment tres naus cap a l'interior de la planta baixa que precedeix l'entrada a la casa. Altres arcades en sentit transversal componen l'estructura interna del passatge.

## Referències

* ↑ «Cases porxades de la Plaça de les Fonts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Cases urbanes de Sant Martí Sarroca

Les Cases urbanes de Sant Martí Sarroca és una obra eclèctica de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Les primeres cases d'aquests carrers daten del segle xviii. Foren les primeres que es construïren al pla, fora de l'entorn del castell. Segons testimoni verbal, aquestes cases daten de la primera dècada del segle xx. Són unes cases entre mitgeres compostes de planta baixa, pis i golfes, amb les obertures compostes verticalment, línies de separació de pisos i els murs de les façanes segmentats linealment. Decoracions de ceràmica verda i trencaaigües en relleu o balustrades i coronament d'ornamentacions ovals i palmetes.

## Història

Les primeres cases d'aquests carrers daten del segle xviii i van ser les primeres que es van construir al pla, fora de l'entorn del castell.
Per testimonis verbals, aquestes cases daten de la primera dècada del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Cases urbanes de Sant Martí Sarroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2018].
# Casesnoves (la Vall de Boí)

Casesnoves és una zona de pletius situada en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El nom prové «del llatí casas novas, cabanes noves». Per haver sigut una «zona plena de pletius, pletes i cabanes».

## Geografia

Al vessant meridional de la Vall de Sant Nicolau, per sota de la Serra de Llats, entre la Roca Blanca (2.297,0 m) a l'oest i el Tuc de la Comamarja (2.562,1 m) a l'est, es troben els Pletius de Casesnoves. Per sota de la cara nord-oriental del Tuc, limitades pel nord per la Serra de Casesnoves, per l'est per la carena que, estenent-se en direcció nord, formen: el Cap de les Cometes (2.681,4 m), la Collada Barrada (2.609,5 m), el Bony Negre (2.724,1 m), la Collada del Bony Blanc (2.625,5 m) i el Bony Blanc (2.755,7 m); i pel nord-est per la Serrat del Comptador: es troben les Cometes de Casesnoves, que davallen cap al nord-oest per trobar els Pletius. El Barranc de Casesnoves, que neix a les Cometes, continua, flanquejat per la dreta pel Serrat del Comptador, cap al nord-oest per trobar el Riu de Sant Nicolau.

## Rutes

Dues són les alternatives més habituals:
* Sortint de Taüll o el Pla de l'Ermita: Es remunta uns 400 metres pel Barranc de Remediano direcció nord-nord-est, per girar cap a l'oest-nord-oest i dirigir-se a el Faro (lloc on té lloc l'encesa de les falles a les festes de Taüll); es continua després cap al nord-nord-est, per buscar el pas a la Vall de Sant Nicolau que es troba entre el Pui-redó i el Cap de les Creuetes. Un cop al vessant nord, el camí ens porta a la Portella Negra, per davallar suaument cap a llevant fins als Pletius de Casesnoves.
* Des de l'extrem occidental de l'Estany de Llebreta seguint direcció oest-sud-oest fins als Pletius de Casesnoves.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 16 maig 2011].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Roca Blanca. [Consulta: 05/03/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Tuc de la Comamarja. [Consulta: 05/03/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Cap des Cometes. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Collada Barrada. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony Negre. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Collada del Bony Blanc. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony Blanc. [Consulta: 27/02/2012]
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Viccionari
# Chimigraf

Chimigraf és una empresa multinacional d'origen espanyol dedicada a la producció de tintes per flexografia, rotogravat, sistemes digitals, inkjet i serigrafia. Disposa de tecnologia pròpia en l'elaboració de tintes ink-jet. Té presència en més de 40 països de tot el món.

## Història

Va ser fundada l'any 1970 al municipi de l'Hospitalet de Llobregat per Orazio Samoggia, conegut empresari italià del sector gràfic.
Des del 1970 fins al 1980 l'empresa va anar creixent fins a ocupar una posició rellevant al sector de les tintes flexogràfiques poliamídiques.
El 1986, sis anys després d'haver traslladat les instal·lacions al municipi de Rubí (Barcelona), la companyia va incrementar de forma important la seva posició al mercat creant una nova fàbrica per la producció de dispersions pigmentàries sòlides (chipa) i, més tard, una secció especial, dedicada al creixent mercat de les tintes flexogràfiques a l'aigua.
Chimigraf es va introduir en altres mercats com el de França, Amèrica del Sud, Nord d'Àfrica i est d'Europa.
L'any 1985 es van inaugurar les fàbriques de València i Madrid.
L'any 2000 va entrar al mercat de les tintes digitals, creant una nova estructura per la fabricació de tintes ink-jet.
Chimigraf Ibérica té tecnologia pròpia al camp de les tintes ink-jet D.O.D. solventàries, a l'oli o de curat UV.
Ha col·laborat i participat com expositor a la 1a Fira MINIMIZAR organitzada pel Observatorio de Medio Ambiente; l'objectiu d'aquesta fira és promocionar tecnologies, productes i processos que redueixin els residus.

## Premis

* 2006 - Oscar del Embalaje – Les tintes líquides de la sèrie Omniflex amb base solvent de Chimigraf van obtenir la certificació de compostabilitat-biodegrabilitat i per la utilització d'aquests materials es va atorgar aquest Oscar a Saint André Plastique com a fabricants de l'embalatge i a Chimigraf per la utilització de les tintes.
* 2007 HP Platinum Winner -Manufacturing-
* 2010 – Rep el premi de la Cambra de Comerç de Terrassa. Chimigraf Ibérica, S.L. va obtenir el premi per un dels millors projectes d'internacionalització, una categoria que forma part de la gènesi d'aquests premis.
* 2010 - Patrocinador d'"El concurso Nacional de Flexografía en España" de Hispack 2010

## Certificats

* 2001 ISO 9001
* 2006 Certificat OK Compost a Chimigraf France (per soports compostables, segons norma EN 13432)

## Referències

* ↑ Sistemes Digitals i Ink-Jet
* ↑ Diari: "La Vanguardia", 25 octubre 2010, plana 6
* ↑ Sr. Orazio Samoggia
* ↑ Tecnologia pròpia al camp de les tintes ink-jet
* ↑ Carta d'agraïment pel col·laborar amb la 1ª Feria MINIMIZAR
* ↑ «Oscar del Embalaje». Arxivat de l'original el 2016-03-17. [Consulta: 27 juliol 2011].
* ↑ HP Platinum Winner
* ↑ Premi de la Cambra de Comerç de Terrassa
* ↑ "X CONCURSO NACIONAL DE FLEXOGRAFÍA 2010"
* ↑ ISO 9001:2008
* ↑ «Certificat OK Compost». Arxivat de l'original el 2011-04-09. [Consulta: 27 juliol 2011].
# Castèthnau de Medòc

Castèthnau dau Medòc (en francès Castelnau-de-Médoc) és un municipi francès situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 1.388 | 1.573 | 2.148 | 2.621 | 2.773 | 3.165 | 3.783 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Durracq | PS |

## Agermanaments

* Bad Sachsa

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Chascanopsetta crumenalis

Chascanopsetta crumenalis és un peix teleosti de la família dels bòtids i de l'ordre dels pleuronectiformes.

## Hàbitat

Es troba entre 443 i 640 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Hawaii.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Cinematògraf Principal

El Cinematògraf Principal o el Teatre Principal, conegut popularment per Ca l'Abadal, fou un teatre i un cinema de Manresa situat al Passeig Pere III, número 12.
Va ser la primera sala manresana creada expressament com a cinema un espai fix (fins aleshores, les pel·lícules es projectaven en construccions efímeres) i fou construït l'any 1902 per l'empresari Baltasar Abadal Vallès. L'encarregat de la construcció va ser l'arquitecte manresà Ignasi Oms.
Es va inaugurar amb el nom de “Cinematógrafo Principal” el 29 d'agost de 1903 però era conegut popularment amb el sobrenom de Cinema “Ca l'Abadal”. Baltasar Abadal es convertí en el primer empresari que explotà el negoci del cinema “tipus Gaumont” a la ciutat.
El 1918, va ser adquirit per l'industrial, advocat i diputat Josep Claret i Asols, qui va contractar a l'arquitecte Alexandre Soler March per a la seva reforma i canvi de façana. S'hi va instal·lar el local social de la Lliga Regionalista de Manresa, el Casal Regionalista. Disposava de sales de cafè i una sala de festes on es van fer representacions teatrals i cinema.
L'any 1922, l'edifici va ser venut a un banc i ha estat seu de diferents entitats bancàries fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.». [Consulta: 2021_01_11].
* ↑ GASOL «Manresa, ciutat pionera del Setè Art». Manresa a cop d'ull (número 12), 01-12-2013.
* ↑ El DIARIO DE AVISOS, diario de avisos, 29-08-1903.
* ↑ GASOL. Història de la ciutat de Manresa 1900-1950, p. 377-401. ISBN 8460602796.
# Cinemes Texas

Els Cinemes Texas, actualment Espai Texas, són unes sales de cinema ubicades al carrer de Bailèn, 205, de Barcelona. Ocupen el mateix espai on anteriorment s'ubicaven els antics cinemes Lauren Gràcia. Anteriorment als cinemes Lauren Gràcia ja existia el Cinema Texas com a cinema de barri de reestrenes en sessió contínua amb una única sala.
Es van obrir el 17 de setembre de 2014, impulsats pel cineasta Ventura Pons, i s'hi va programar principalment reestrenes en versió original subtitulada al català i també pel·lícules infantils doblades al català. També s'oferien maratons temàtiques, sessions amb presentació i recuperació de clàssics del cinema. El 2017, es van obrir uns cinemes amb la mateixa filosofia a València, els AlbaTexas.
Des del 18 de setembre de 2014 i fins al setembre de 2016 els Cinemes Texas van projectar 285 films en VOSC i 91 pel·lícules infantils doblades al català, amb el suport de la Direcció General de Política Lingüística. Prop de 400.000 espectadors van assistir a les seves projeccions. El 2016 varen ser elegits com les millors sales de cinema de l'Estat espanyol per Europa Cinemas.
L'espai disposava de 4 sales equipades amb projectors digitals 2D, IMS2000 Dolby Doremi amb processador Christie CP2208. El conjunt oferia 540 butaques i cada sala estava dedicada a una personalitat relacionada amb el cinema català: Néstor Almendros, Bigas Luna, Francesc Rovira i José Luis Guarner.
L'octubre de 2020 es va fer pública la notícia del tancament d'aquests cinemes, els quals ja no obrien des del març del mateix any a causa de la crisi sanitària de la COVID-19. Des que es va fer pública la notícia, els veïns del barri de Gràcia no van parar de mobilitzar-se amb el propòsit de salvar un dels projectes més emblemàtics i vitals del barri. D'entre altres coses, van dur a terme una recollida de firmes i van elaborar un manifest.
El 27 d'octubre de 2023, el nou Espai Texas de Gràcia va reobrir de la mà d'Isona Passola amb dues sales de cinema, una sala de teatre amb 200 localitats i un bar, i oferint una programació íntegrament en català, combinant pel·lícules populars i de producció europea, estrenes i reestrenes.

## Referències

* 1 2 «Cinemes Texas». Diari Ara, 23-01-2015, pàg. 33.
* 1 2 «Ventura Pons replica en Valencia su sala de cine que triunfa en Barcelona». El País, 03-03-2017.
* ↑ «Els cinemes Texas celebren 2 anys amb 400.000 espectadors i pel·lícules en VOSC i en versió doblada en català». Arxivat de l'original el 2017-03-12. [Consulta: 9 març 2017].
* ↑ «Los Cines Texas de Barcelona cierran definitivamente» (en castellà), 16-10-2020. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Chavarrías, Julen. «Cierran los cines Texas de Barcelona y los vecinos se movilizan» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ Moris, Martina. «Torna el cinema Texas: preus populars i una programació 100% en català». Nació Digital, 27-10-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].