OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Donnement

Donnement és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 91 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Donnement era de 91 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 22 eren unipersonals (13 homes vivint sols i 9 dones vivint soles), 18 parelles sense fills, 4 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 47 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 54 eren cases i 1 era un apartament. Dels 47 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 7 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 23 en tenien cinc o més. 44 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 23 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Donnement el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 8 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 48 persones, 34 eren actives i 14 eren inactives. De les 34 persones actives 29 estaven ocupades (16 homes i 13 dones) i 5 estaven aturades (4 homes i 1 dona). De les 14 persones inactives 3 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Donnement hi havia 12 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 400 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Donnement a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Donnement a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Jan Weissenbruch

Jan Weissenbruch (La Haia, 1822 – 1880), fou un pintor neerlandès del segle xix.

## Biografia

Segons l'RKD era cosí de Jan Hendrik Weissenbruch i germà gran dels pintors Isaac i Frederik Hendrik i com ells, va estudiar a l'Akademie van beeldende kunsten de la Haia.
El 1846 va passar un any a la Koninklijke Academie voor Beeldende Kunsten a Amsterdam. Fou alumne d'Isaac Cornelis Elink Sterk, Georg Christiaan Heinrich Hessler, Cornelis Steffelaar, Samuel Verveer, i Anthonie Waldorp. És conegut com un dels fundadors del Pulchri Studio i va fer aquarel·les, aiguaforts i gravats en fusta, així com pintures, la majoria de paisatges urbans i interiors de l'església. El 1857 va guanyar la seva primera medalla d'or en una exposició a l'Haia. Als anys 1867, 1868 i 1872 va restaurar moltes pintures, possiblement pel fet que patia d'agorafòbia, cosa que li dificultava la feina l'última dècada de la seva vida. Johannes Huygens fou alumne seu.
* De Goilberdingerpoort in Culemborg, gezien vanuit het zuiden
* De oude haven met de Bottelpoort in Nijmegen (Museum Het Valkhof)
* Gezicht op de Muurhuizen

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Jan Weissenbruch» (en neerlandès). RKD.
* ↑ van Capelleveen, Ruud. «Jan Weissenbruch (1822-1880)» (en neerlandès). Cultuurarchief.

## Enllaços externs

* «Jan Weissenbruch» (en anglès). Artnet.
# Ioani Mukhrani-batoni

Ioani o Vano fou el 18è príncep de Mukhran (Mukhrani-batoni) del 1785 al 1800.
Nascut pòstumament el 13 de desembre de 1755, era fill de Constantí III Mukhrani-batoni.
Fou governador d'Erevan el 1780.
Va succeir al seu cosí Simó Mukhrani-batoni quan aquest va abdicar el 13 de febrer de 1785.
Va morir en combat amb els lesguians a Gartiscar l'1 d'octubre del 1800 i el va succeir el seu fill Constantí IV Mukhrani-batoni.

## Referències

* Genealogia dels Mukhrani-batoni
* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Pere Mercader (solista)

Pere Mercader (Montcada i Reixac, 9 de març de 1989) és un compositor, pianista i cantant català.
És teclista, compositor i escriptor de cançons del grup Itaca Band des de l'any 2008. Participa en la composició des del disc de debut, La Selva (autoproduit, 2011). A Rema compon el single del treball, homònim, escollida com una de les deu cançons de l'any per Enderrock. Al disc Temerario compon Temerario, Torna'm, Camaleón, La Locura, Trapos Sucios, Finestres i Ojo por ojo. També co-escriu la cançó 180. Al disc Explosiva (Halley, 2017) escriu totes les cançons excepte Faltará, inclosa Ahora y Aquí. A La lengua de los pájaros(Halley, 2017) compon totes les cançons, inclosa la cançó «Apropa't´, amb àmplia difusió a la radio.
Amb Itaca Band ha fet gires arreu de l'Estat espanyol, així com a Europa, Japó, Nepal i Índia.

## Referències

* ↑ «Rema (Itaca Band)». Viasona, 2013. [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ «Ítaca Band publica 'Temerario'». Enderrock, 15-03-2015.
* ↑ «L'explosió d'Itaca Band passa per Enderrock TV». El Punt Avui, 13-06-2017.
* ↑ «El cançó per cançó de «La lengua de los pájaros» d'Itaca Band». Enderrock. [Consulta: 11 setembre 2021]. «El grup català torna amb el seu cinquè disc, i Pere Mercader, teclista i compositor, ens dona les claus de cada cançó»
* ↑ Cuadras, Jordi. «Itaca Band Avança el nou disc a Flaixbac amb «Apropa't»». Flaixbac, 18 març de. [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ Torras, Ester «Itaca Band: "A Tòquio ens vam sentir com els Rolling Stones"». El Periódico, 02-05-2017 [Consulta: 17 febrer 2021].
# Ioannis Koletis

Ioannis Koletis (Ιωάννης Κωλέττης en grec) (1773-1847) fou un polític grec que va tenir un paper destacat en la Guerra d'independència de Grècia i que va exercir dos cops de Primer Ministre entre 1834 i 1837.

## Carrera política

Fins que Otó I de Grècia va arribar a l'edat adulta, Koletis va ser ministre de Marina i ministre de Defensa. El 1835, va ser enviat a França com a ambaixador, on va crear connexions amb polítics i intel·lectuals francesos. Va tornar a Grècia després del cop d'estat que va esclatar a Atenes el setembre de 1843, que va obligar el rei Otto a concedir una constitució, i participà en la posterior Assemblea Constituent. Per presentar-se a les eleccions de 1844, va formar el Partit Francès (Γαλλικό Κόμμα) i va formar govern juntament amb Andreas Metaxàs, líder del Partit Rus. Quan va renunciar Metaxàs, es va convertir en primer ministre i va servir com a tal fins a la seva mort en 1847. Se li atribueix la concepció de la Idea Megali o "Gran Idea", que es va convertir en el nucli de la política exterior grega fins al segle xx.
# Pere de Pacs

Pere de Pacs (Mallorca, s. XV - Ciutat de Mallorca, 1521), militar. Participà en l'expedició mallorquina de suport a Bugia (Algèria), amb la finalitat d'eliminar les accions de Barba-rossa. El març de 1521, un cop que els agermanats hagueren suspès el lloctinent Miguel de Gurrea y Cerdans de les seves funcions, va ser elegit regent de la governació. A partir d'aquell moment es va veure forçat a acompanyar l'actuació de la Germania, signant les mesures adreçades a la quitació dels censals. El maig de 1521 va ser substituït per Joanot Onís de Santjoan. Refugiat al castell de Bellver, no va poder resistir l'assalt dels agermanats i va morir en aquell combat. El seu fill Pere de Pacs va ser capità en la defensa d'Alcúdia (1521) de les escomeses agermanades.

## Referències

* ↑ «Pacs, Pere de». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 12. Palma: Promomallorca, p. 133. ISBN 84-8661702-2.
# José Urea Pulido

José Urea Pulido (Jaén, 6 de juliol de 1967), va ser un ciclista espanyol que fou professional del 1988 al 1992.

## Palmarès

* 1989
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 1998
** 1r a la Volta a Lleida
** 1r a la Santikutz Klasika
* 1999
** 2n a la Volta a Navarra

### Resultats al Tour de França

* 1990. 89è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1991. 55è de la classificació general
* 1992. 78è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 107è de la classificació general
* 1992. 90è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Pere de Montcada i de Lloria

Pere de Montcada i de Lloria (~1300- Barcelona, 1352) va ser almirall i procurador reial, senyor de Llagostera i Vilobí d'Onyar. Era el fill petit d'Ot de Montcada i de Pinós, baró d'Aitona, de qui heretà béns del Gironès i la Selva. Fou el pare de Gastó de Montcada i de Lloria. A la mort de Jofre Gilabert de Cruïlles va participar en la Guerra de l'Estret i al maig de 1342 va derrotar una flota musulmana en la batalla d'Estepona.

## Vegeu també

* Batalla d'Estepona

## Referències

* ↑ «Pere de Montcada i de Lloria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sánchez Martínez, Manuel. Pagar al rey en la Corona de Aragón durante el siglo XIV (en castellà). Editorial CSIC, 2003, p. 274.
# Convencions de nominació presidencials

En el sistema electoral dels Estats Units una convenció de nominació presidencial és una convenció política que pren lloc cada quatre anys als Estats Units i que organitzen la majoria dels partits polítics que presentaran candidats a l'elecció presidencial subsegüent. El propòsit formal de la convenció és nominar els candidats a president i vicepresident, així com adoptar la declaració de principis i objectius coneguts com a plataforma de partit. També s'hi adopten les regles per a les activitats del partit, incloent-hi el procés de nominació del cicle d'eleccions següent.
Des de 1968, gràcies a la Comissió McGovern-Fraser, el procés, que abans el realitzaven els membres de partits, ara es basa en el resultat de les eleccions primàries i caucus, eleccions indirectes on els vots als candidats serveixen per seleccionar delegats. Els resultats de les eleccions comprometen els delegats a votar per un candidat en particular. Tot i que pot hi haver delegats no compromesos o superdelegats, aquests són minoria.
En la majoria dels casos només arriba un candidat a la convenció (els altres abandonen les seves campanyes a poc a poc en veure que no aconseguiran prou delegats durant les eleccions primàries), i les convencions i la votació mateixa són només un acte cerimonial. Quan això no és el cas, i hi arriben més d'un candidat amb la possibilitat de guanyar, la convenció es converteix en "convenció disputada" (consteted convention en anglès), i els candidats proven d'aconseguir prou suport dels candidats no compromesos per a rebre la majoria absoluta de delegats abans de la primera votació. Si això no és possible, i durant la primera votació no surt cap candidat amb majoria absoluta, els delegats compromesos tenen la llibertat de votar pel candidat que vulguin en una segona votació i la convenció es coneix com a "convenció negociada" (brokered convention). Les negociacions continuen i les votacions es repeteixen fins que un candidat aconsegueixi la majoria absoluta dels vots.
Hi ha dues convencions principals, la Convenció Nacional Demòcrata i la Convenció Nacional Republicana, tot i que els partits minoritaris també elegeixen els seus candidats en convencions.

## Referències

* ↑ «About - 2016 Democratic National Convention». Arxivat de l'original el 2016-03-08. [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «Frequently Asked Questions». 2016 GOP Convention. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 6 març 2016].
* ↑ Putnam, Josh. «Everything you need to know about how the presidential primary works». Washington Post, 12-05-2015. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Paul, Katie «Convention Wisdom». Newsweek, 07-02-2008.
# Pere de Nicomèdia

Pere de Nicomèdia (en llatí Petrus, en grec antic Πέτρος) va ser un eclesiàstic de l'Imperi Romà d'Orient que va viure al segle vii.
Va ser un dels diaques i monjos que van ser encausats al Concili de Constantinoble III (VI concili ecumènic celebrat l'any 680) acusats de monotelisme. Pere era el cap i dirigent d'aquest corrent i era arquebisbe de Nicomèdia; van comparèixer al concili i van fer jurament de fe ortodoxa. Pere i els seus companys van lliurar per escrit les seves confessions reafirmant-se en la doctrina ortodoxa de les dues naturaleses de Crist. Les confessions eren d'una extensió considerable, i totes exactament iguals.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Petrus of Nicomedia». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 7 setembre 2022].
# Jebús

Jebús és el nom d'un poblat de l'antiguitat, situat a l'Orient Pròxim, que amb el temps es va convertir a la ciutat de Jerusalem. Era la capital d'un poble citat en la Bíblia, els jebuseus.

## Història

Les proves ceràmiques indiquen l'ocupació d'Ofel, dins dels quals és actualment Jerusalem, en una època tan primerenca com l'Edat de Coure, prop del tercer mil·lenni abans de Crist,amb evidència d'un assentament permanent als primers segles de l'edat del bronze primerenc, c. 3000-2800 AC. Ann Killerbrown va demostrar que Jerusalem era una ciutat gran i emmurallada en les etapes MB IIB i IA IIC (entre 1807-1650 i 720-586 a. C.), durant l'Edat Mitjana de Bronze Tardà i les edats IA I IC ANEU IE IF i IIA/B Jerusalem era un poble sense emmurallar i relativament insignificant.
Els escrits més primerencs que fan referència a la ciutat són els agrupats en els Textos d'Execració de Berlín i Brussel·les (ca. segle xix aC; els quals es refereixen a una ciutat anomenada Joshlamen o Rosh-Ramen) i en les Cartes de Amarna (c. segle xiv aC). anant a Kathleen Kenyon, creuen que Jerusalem va ser una ciutat fundada per un poble semític occidental amb assentaments organitzats prop del segle XXVI AC D'acord amb la tradició va ser fundada per Sem i Eber, ancestres d'Abraham. Els recomptes bíblics mostren als Jebuseus en control de la ciutat, habitant els terrenys propers a la ciutat actual fins al segle XI AC quan David va envair i va conquistar la seva ciutat, Jebús, establint allà la capital del Regne d'Israel i Judà (any 1000 AC). Excavacions recents de la Ciutat de David interpretades per alguns arqueòlegs com tendents a corroborar alguns textos bíblics.

## Notes

* 1 2 Vaughn, Andrew G.; Ann E. Killebrew [15 de gener de 2007]. «Jerusalem at the Time of the United Monarchy». A: Jerusalem in Bible and Archaeology: the First Temple Period, 2003-08-01, p. 32–333. ISBN 1589830660.
* 1 2 Shalem, Yisrael. «History of Jerusalem from Its Beginning to David». Jerusalem: Life Throughout the Ages in a Hgrehsjuoly City. Bar-Ilan University Ingeborg Rennert Center for Jerusalem Studies, 03-03-1897. [Consulta: 18 gener 2007].
* ↑ Killerbrown Ann E. "Biblical Jerusalem: An Archaeological Assessment" in Andrew G. Vaughn and Ann E. Killerbrown, eds., "Jerusalem in Bible and Archaeology: The First Temple Period" (SBL Symposium Series 18; Atlanta: Society of Biblical Literature, 2003)
* ↑ Greenfeld, Howard [18 de gener de 2007]. A Promise Fulfilled: Theodor Herzl, Chaim Weizmann, David Ben-Gurion, and the Creation of the State of Israel. Greenwillow, 2005-03-29, p. 32. ISBN 006051504X.
* ↑ «Timeline». City of David. Ir David Foundation. [Consulta: 18 gener 2007].

## Vegeu també

* Jebusita

## Enllaços externs

* www.cityofdavid.org.il/ (hebreu) (anglès) (francès) (castellà) (rus) (àrab) (alemany)
# Corn (mol·lusc)

Corn és un nom genèric que s'usa tradicionalment en gastronomia per a designar certes espècies de cargols marins que es mengen, com per exemple el Trunculariopsis trunculus o el corn amb pues. No es tracta d'un terme amb rang taxonòmic sinó popular i, de fet, també existeixen altres cargols marins que no es mengen i que tenen noms propis vulgars que inclouen la paraula corn, com per exemple el de vinya o el de fel. Altres cargols tenen noms vulgars com caragol, caragolí, baldufa, sabateta, etc.
Els cargols marins vulgarment anomenats corns solen ser gastròpodes prosobranquis. Alguns d'ells són els següents:
* Corn amb pues (Murex brandaris), espècie de la família dels murícids que antigament s'usava per a obtenir el colorant porpra de Tir i encara hi ha tradició de menjar-lo cuit, és molt preuat tot sol o, per exemple, a Menorca, amb cranca, que ha esdevingut un plat de luxe.
* Corn blau (Trunculariopsis trunculus), espècie de la família dels murícids gastronòmicament molt preuada, per exemple, a Menorca, i més abundant a l'illa que el corn amb pues. El seu nom fa referència al color propra de la seva closca, que s'usava per a obtenir el tint d'aquest color, molt apreciat a l'època clàssica.
* Purpura haemostoma espècie de la família dels murícids que també s'usava -com el seu nom llatí indica- per a obtenir la porpra. És una espècie carnívora.
* Ceratostoma erinaceum, espècie de la família dels murícids que es caracteritza per tenir una closca molt rugosa, en forma de plecs profunds i paral·lels.
* Charonia nodifera, espècie de la família dels tritònids que es considera el més gros dels gastròpodes de la Mediterrània, ja que pot arribar a mesurar més de 30 cm de longitud.
* Ranella gigantea, espècie de la família dels tritònids que viu a grans profunditats, superiors a 50 m, a les zones de coralls. La closca presenta rugositats en forma de petits punts en relleu, que formen línies concèntriques perpendiculars a l'eix longitudinal del cargol.
* Semicassis undulata, espècie de la família dels càssids la closca del qual s'ha utilitzat per a fer camafeus.
* Astraea rugosa l'opercle del qual, anomenat ull de santa Llúcia, pot recordar la forma d'un ull i alguns atribueixen "rares virtuts" a l'opercle calcari que presenta. A diferència dels anteriors és diotocardi, i no monotocardi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Enciclopèdia de Menorca, Tom III, pàgs. 98-112

## Bibliografia

Viccionari
* Enciclopèdia de Menorca, Tom III: Invertebrats no artròpodes. Bernat Mateo i Álvarez. Edita Obra Cultural de Menorca, 1993, Maó. ISBN 84-600-1437-1
# Pere de Padilla

Pere de Padilla (Les Borges del Camp (Baix Camp) segle xvii - segle xviii) fou un militar català, tinent coronel del Regiment de Nostra Senyora del Roser de l'Exèrcit de Catalunya durant la Guerra de Successió Espanyola.
El Regiment de Nostra Senyora del Roser s'encarregava de la defensa del Baluard de Santa Clara, clau per a poder assaltar la ciutat per l'anomenada bretxa reial, situada entre el Baluard de Santa Clara i del Portal Nou, sense patir importants baixes. El baluard presentava greus desperfectes com la Torre de Sant Joan, antany apta per a col·locar-hi artilleria, estava completament destruïda.
El baluard fou atacat per Berwick el 12 d'agost. Quan el tinent coronel Jordi de la Bastida va ser greument ferit, Antoni de Villarroel nomenà comandant Pere de Padilla, que havia actuat al Castell de Montjuic, i que aconseguí fer retrocedir els assaltants. Quan va ser ferit va ser substituït pel Tinent Coronel Antoni Díez.

## Referències

* ↑ Albertí i Gubern, Santiago. Diccionari biogràfic. vol.3 (M-P). Albertí Editor, 1969, p. 395.
* ↑ Albertí i Gubern, Santiago. L'Onze de setembre. Barcelona: Albertí Editor, 2006, p.273. ISBN 84-7246-059-2 [Consulta: 9 juny 2013]. Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ de Rubí, Basilio. Els Caputxins a la Barcelona del segle XVIII: aproximació històrico-bibliogràfica. Caputxins de Sarrià, 1984, p. 200. ISBN 8439818181.
# Anders Sparrman

Anders Erikson Sparrman (27 de febrer de 1748 – 9 d'agost de 1820) fou un naturalista Suec, abolicionista i un dels "apòstols" de Carl von Linné.
Sparrman, fill d'un clergue, es va matricular a l'edat de nou anys a la Universitat d'Uppsala, començant estudis mèdics als catorze i convertint-se en un dels alumnes excepcionals de Linnaeus. El 1765 va viatjar a la Xina com doctor del vaixell, retornant dos anys més tard i descrivint els animals i plantes que s'havia trobat. En aquest viatge va conèixer Carl Gustaf Ekeberg.
Va navegar pel Cap de Bona Esperança el gener de 1772 per ocupar un lloc com a tutor. Quan James Cook va arribar cap a final d'any al començament del seu segon viatge, Sparrman va ser contractar com naturalista ajudant per Johann i Georg Forster. Després del viatjar va tornar a Ciutat del Cap el juliol de 1775 i va practicar la medecina, guanyant-ne prou per finançar un viatge a l'interior.
El 1776 va retornar a Suècia, on se li havia atorgat un doctorat honorífic en la seva absència. També va ser elegit membre de la Reial Acadèmia Sueca de Ciències el 1777. També va estar nomenat conservador de les col·leccions històriques naturals de l'Acadèmia de Ciències el 1780, professor d'història natural i farmacologia el 1781 i també assessor del Collegium Medicum el 1790. El 1787 va participar en una expedició a Àfrica occidental, però amb poc èxit.
Sparrman va publicar uns quants treballs, el més conegut del qual és narració del seu viatge a Sud-àfrica i amb Cook, publicat en anglès com El viatge al Cap de Bona Esperança, cap al cercle polar Antàrtic, i al voltant del món: Però principalment al país dels Hotentots i els Cafres, des de l'any 1772 a 1776 (1789). També va publicar un Catàleg del Museu Carlsonianum (1786-89), en el qual descrivia molts dels espècimens que havia recollit a Sud-àfrica i el Pacific sud, alguns dels quals eren nous per la ciència. Va publicar Ornitologia de Suècia el 1806.
L'asteroide 16646 Sparrman porta el seu nom. El novel·lista suec Per Wästberg ha escrit una novel·la biogràfica sobre Sparrman que es va publicar en anglès el 2010, sota el títol de The Journey of Anders Sparrman.

## Referències

* Walters, M., 2003, A Concise History of Ornithology, Yale University Press. ISBN 0-300-09073-0