OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fets d'Arnedo

Els Fets d'Arnedo són els esdeveniments que es van produir a Arnedo (La Rioja) entre 1931 i 1932 a partir d'uns acomiadaments a una fàbrica de calçats i que acabarien amb la mort d'onze persones per trets de la Guàrdia Civil.
Durant 1931 i 1932, es va produir una vaga obrera que va rebre suport del sindicat socialista Unió General de Treballadors en resposta a uns acomiadaments en una fàbrica de calçat per qüestions polítiques. La vaga va concloure amb un acord i una reunió de treballadors en la plaça de Nostra Senyora de Vico, el 5 de gener de 1932. Segons els treballadors d'Arnedo, aquesta era una reunió pacífica per a celebrar la fi de la vaga, fins que van acudir forces de la Guàrdia Civil a la plaça on es manifestaven els treballadors. Entre l'avalot un guàrdia va caure del cavall i els altres efectius, davant el dubte, van disparar contra la població allí present.
Segons la Guàrdia Civil, els agents es van veure forçats a disparar en ser atacats. Si bé, els trets es van iniciar en el moment que els representants dels treballadors, els empresaris i les autoritats arribaven a un acord en un edifici proper a la plaça. Segons alguns historiadors de dretes, el succeït a Arnedo fou una de diverses revoltes armades dissenyades per les forces d'esquerra per a iniciar una revolució socialista. Van morir onze persones, i trenta van ser ferides; cap d'aquestes persones pertanyia a la Guàrdia Civil i entre els morts va haver homes, dones i nens.

## Biografia

* Gil Andrés, Carlos (2002), La República en la plaza: los sucesos de Arnedo de 1932, Instituto de Estudios Riojanos. ISBN 84-95747-31-6.
# Frontera entre l'Iran i l'Azerbaidjan

La frontera entre l'Iran i l'Azerbaidjan és la frontera de 689 kilòmetres en sentit est-oest que separa el sud de l'Azerbaidjan del nord-oest de l'Iran (províncies d'Ardabil, Azerbaidjan Est i Azerbaidjan Oest).

## Traçat

Com que la república autònoma àzeri de Nakhtxivan està aïllada de la resta de l'Azerbaidjan per Armènia, la frontera terrestre entre els dos països consisteix en dos traçats separats:
* La seva part oriental té 43 km. S'inicia a la vora de la mar Càspia a la ciutat iraniana d'Astara (38° 26′ 33″ N, 48° 52′ 43″ E﻿ / ﻿38.4425°N,48.8786°E﻿ / 38.4425; 48.8786) i continua al nord-oest fins a arribar al riu Araxes al sud de la vila àzeri de Bir May (39° 44′ 48″ N, 47° 57′ 32″ E﻿ / ﻿39.74667°N,47.95889°E﻿ / 39.74667; 47.95889). A continuació, segueix al llarg del riu cap al sud-oest al territori d'Armènia (38° 52′ 06″ N, 46° 32′ 05″ E﻿ / ﻿38.8683°N,46.5347°E﻿ / 38.8683; 46.5347)
* La frontera s'interromp els 35 km que separen Armènia i l'Iran, també al llarg de l'Araxes.
* Segueix (38° 50′ 41″ N, 46° 08′ 25″ E﻿ / ﻿38.8447°N,46.1403°E﻿ / 38.8447; 46.1403) a l'oest de la localitat armènia d'Agarak. Després continua al llarg del riu una altra vegada, que la separa de l'enclavament de Nakhtxivan, i acaba 179 km més a l'oest, al trifini format amb les fronteres Iran/Turquia i Turquia/Azerbaidjan (39° 38′ 19″ N, 44° 48′ 26″ E﻿ / ﻿39.6386°N,44.8072°E﻿ / 39.6386; 44.8072)

## Història

El traçat té el seu origen en les conquestes realitzades per l'Imperi Rus en detriment de l'Imperi Persa a principis de segle xix, i en els tractats de Gulistan (1813) i Turkmantxai (1828).
Va ser, per tant, part de la frontera entre l'Imperi Rus, i després la Unió Soviètica i l'Imperi Persa, després l'Iran. El traçat actual prové de la dissolució de la Unió Soviètica el 1991 i la independència de l'Azerbaidjan.

## Referències

* ↑ «Azerbaitjan». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «COUNTRY REPORT: AZERBAIJAN BORDERS». University of Eastern Finland. [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ «Ümumi coğrafiya» (en àzeri). Arxivat de l'original el 11 de novembre 2016. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Franz Vranitzky

Franz Vranitzky (Viena, Àustria 1937) és un economista i polític austríac, que fou canceller d'Àustria entre els anys 1986 i 1997.

## Biografia

Va néixer el 4 d'octubre de 1937 a la ciutat de Viena. Va estudiar economia a la Universitat de Viena, on es diplomà el 1960, en la qual posteriorment realitzà el seu doctorat l'any 1969. Entre el 1976 i el 1984 fou director de diversos bancs, entre ells el Oesterreichische Nationalbank, el Banc Central de la República d'Àustria.

## Vida política

L'any 1984 el canceller Bruno Kreisky el nomenà Ministre de Finances, càrrec que ocupà fins al 1986. Membre del Partit Socialdemòcrata d'Àustria (SPÖ), en fou el seu cap entre el 1988 i el 1997.
Després de l'elecció de Kurt Waldheim com a president d'Àustria, el canceller Fred Sinowatz va dimitir i va proposar el mateix Vranitzky per esdevenir el seu successor, ascendint al càrrec el 6 de juny de 1986, realitzant un govern de coalició amb el moderat Norbert Steger, membre del Partit de la Llibertat d'Àustria (Freiheitliche Partei Österreichs, FPÖ). Però en la reunió del FPÖ realitzada el 13 de setembre de 1986 Nobert Steger perdé les eleccions internes del seu partit davant l'avanç del populista Jörg Haider, per la qual cosa Vranitzky va dissoldre el govern el 14 de setembre.
En les noves eleccions del 21 de gener de 1987 Vranitzky realitzà un nou govern de coalició amb el Partit Popular d'Àustria (ÖVP). Durant el seu govern, que s'allargà fins al 1997, Àustria aconseguí entrar a formar part de la Unió Europea però la seva política estrangera es veié malmesa per les revelacions del passat del president d'Àustria Kurt Waldheim, el qual havia servit com a oficial de l'exèrcit alemany durant la Segona Guerra Mundial. L'any 1995 fou guardonat amb el Premi Internacional Carlemany pels seus esforços en favor de la unitat europea.
Vranitzky renuncià al poder el 1997, sent succeït pel ministre de Finances Viktor Klima. He was succeeded in both positions by his minister of finance, Viktor Klima. Posteriorment va esdevenir observador internacional de l'Organització per a la Seguretat i la Cooperació a Europa (OSCE) a Albània.

## Referències

* ↑ «Israel extends olive branch to new Austrian chancellor». Ottawa Citizen, 24-06-1986, p. 8.
* ↑ «Austria: The Past's Long Shadow». Time. 1986-09-29. Arxivat de l'original el December 5, 2007.
* ↑ «After 10 Years, Austria Leader Is Resigning». The New York Times, 19-01-1997 [Consulta: 30 gener 2010].
* ↑ «Austria's fascination with Jörg Haider». Le Monde diplomatique. [Consulta: 30 gener 2010].

## Enllaços externs

* (alemany) Franz Vranitzky al Parlament d'Àustria Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
* (anglès) Premi Internacional Carlemany
# Flyboard Air

El Flyboard Air és una combinació entre una taula flotant i un avió de reacció, es tracta d'una evolució del Hoverboard, un aparell propulsat per aigua a pressió per un pilot entrenat. En aquest cas, és Flyboard Air ja no depèn d'un medi aquàtic perquè funciona amb energia química i gas permetent a persones no entrenades pilotar-lo pel cel a una velocitat de fins a 200 km/h amb 4 turbines i 1000 CV. El seu inventor és Franky Zapata, un excampió del món de moto d'aigua que després es va dedicar a fabricar peces per a aquestes. Amb els anys va crear la seva pròpia companyia i va desenvolupar diversos invents que formaven part dels somnis de l'imaginari col·lectiu com ara el jetpack, el ja esmentat Hoverboard i, finalment, els primers prototips del Flyboard Air van sortir el 2016.
El Flyboard Air és una mostra de com la tecnologia avança inexorablement i els aparells que abans veiem al cine o els llibres a poc a poc van ocupant la nostra realitat. A diferència del Jeckpack, aquest nou aparell no cal portar-lo com una motxilla sinó que directament ens hem de col·locar a sobre per dirigir-lo. A causa d'això molta gent sent inseguretat a l'hora de pilotar-lo i pel moment només unes poques persones ho han fet en ocasions especials com ara competicions o rodatges.
L'aparell resulta bastant segur malgrat que l'aparença perquè compta amb 4 turbines i, en cas que una falles, les altres 3 podrien compensar sense problemes la mancança. En cas de fallar dues de les turbines el Flyboard Air descendiria automàticament cap a terra. Per mantenir l'estabilitat en l'aire utilitza la mateixa tècnica que un dron gràcies a un ordinador que porta integrat. Aquest està connectat amb un comandament manual que controla el pilot des de la seva mà. El combustible és transportat pel pilot en una mena de motxilla amarrada a l'esquena.
S'estima que pot arribar a volar fins als 300 m d'altitud. Quant a la duració de les turbines en funcionament no és molt elevada, s'ha demostrat que pot estar 6 minuts sense problemes i la predicció és que hauria de poder volar fins a 30 minuts.

## Referències

* ↑ «Descubre al inventor de esta tabla voladora» (en castellà). [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Todo lo que necesitas saber sobre el Flyboard® Air de Zapata, contado por su inventor» (en espanyol europeu), 11-01-2017. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 13 desembre 2018].
* ↑ «Flyboard® Air». Arxivat de l'original el 2018-12-21. [Consulta: 13 desembre 2018].
# Flying Dutchman

Flying Dutchman és una classe internacional de vela lleugera per a dos tripulants i amb una eslora de 6,06 metres.
És una classe internacional ISAF des de 1955, va reemplaçar a la classe Sharpie (12m2) el 1960, en els Jocs Olímpics de Roma . Ha estat classe olímpica de manera ininterrompuda fins als Jocs Olímpics de Barcelona del 1992, on Luis Doreste i Domingo Manrique van guanyar la medalla d'or en aquesta categoria.

## Referències

* ↑ optiworld.org

## Vegeu també

* 29er
* 49er
* Rodney Pattisson

## Enllaços externs

* Pàgina de la classe Fying Dutchmann
# Dorian Dervite

Dorian Pierre Dervite-Vaussoue (Lilla, 25 de juliol de 1988), més conegut com a Dorian Dervite, és un futbolista professional francès, que juga com a defensa al Bolton Wanderers. Dervitte va tenir una passatge a l'equip B del Vila-real CF entre 2010 i 2012.
Va passar per les categories bàsiques del Lilla, pero al 2006, va ser traspassat a l'equip juvenil del Tottenham Hotspur FC, fa el seu debut en l'equip professional en el mateix any. En 2007, va sufrir una lesió al genoll que el va mantenir fora durant diversos mesos. En 2009, se cedit al Southend United on va jugar bé la temporada. En 2010, va signar amb l'equip B del Vila-real CF, on va jugar la segona divisió espanyola. En agost de 2012, va ser traspassat al Charlton Athletic on va jugar 70 partits. L'any 2015, és transfereix al Bolton, amb el contract de tres anys.

## Referències

* ↑ http://www.southendunited.co.uk/page/ProfilesDetail/0,,10444~36458,00.html
* ↑ «El Villarreal ficha al defensa Dorian Dervite - MARCA.com». [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «Charlton Athletic sign central defender Dorian Dervite» (en anglès). BBC Sport, 17-08-2012.
* ↑ Stone, Jimmy. «Dorian Dervite will join Bolton Wanderers when his current contract at The Valley expires at the end of June, both clubs announced on Tuesday morning» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-05-28. [Consulta: 1r març 2017].

## Enllaços externs

* Dorian Dervite at transfermarkt (anglès)
# Dolmen de les Arques del Coll del Moro

El Dolmen de les Arques del Coll del Moro és un megàlit de l'època neolítica del terme comunal de Cameles, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Es troba a la zona central-occidental del terme comunal, dalt d'una carena boscosa al sud de Vallcrosa, aturonat al lloc denominat els Siures. uns 400 metres al nord-oest del poble de Cameles, i a uns 825 del Veïnat de Dalt de Vallcrosa

## Característiques

És un dolmen de galeria catalana que fou citat per primer cop el 1985 per Jean Abélanet i Pere Ponsich, i per Françoise Claustre el 1991, tot i que després es va passar uns quants anys sense ser retrobat. Finalment, l'any 2010 va ser redescobert per uns excursionistes, i visitat el 2011 per Carreras i Tarrús.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Referències

* ↑ Lloc on era el Dolmen de les Arques del Coll del Moro en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «26 - Cameles». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Cameles». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia
* Claustre, Françoise. «Camélas préhistorique». A: D'Ille et d'ailleurs, 32, 1991, p. 10.
# Santa Llocaia

* Per a altres significats, vegeu «Església de Santa Llocaia».
Santa Llocaia (en francès Sainte-Léocadie) és una comuna de la Catalunya del Nord, a la comarca de l'Alta Cerdanya. Administrativament, pertany a l'Estat francès. Antigament, era coneguda com Darnaculleta.

## Geografia

Els seus barris són: la Vall de Llus, Santa Llocaia, Freixes del Puigmal i Llus. Al barri de la Vall de Llus, hom hi havia de fer un centre turístic, que s'anomenaria "Els Verns Resort de muntanya". També en formaria part el municipi de Palau, però la crisi financera global de l'any 2008 va impedir-ho: les obres que en aquell moment es trobaven en la primera fase d'execució, es van paralitzar, fins al dia d'avui.
Al nucli de Santa Llocaia és on hi ha la batllia, l'església, un museu, el cementiri i alguna casa de pagès. També hi ha una zona on hi ha la granja i alguna altra casa. Hi passa un GR que va a Naüja, Oceja, etc., i per l'altra banda, va cap a Er i Llo i continua cap a la zona del Puigmal.
Llus és un nucli de Santa Llocaia on hi ha apartaments i cases, i també hi ha una zona de pícnic amb uns gronxadors, una pista de tennis i una de bàsquet un camp de minigolf, etc. No hi ha zones comercials.

## Administració
### Adscripció cantonal

Des de les eleccions cantonals del 2015, Santa Llocaia forma part del Cantó dels Pirineus Catalans.

### Serveis comunals mancomunats

Santa Llocaia pertany a la Comunitat de comunes Pirineus Cerdanya, amb capitalitat a Sallagosa, juntament amb Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Dorres, Enveig, Èguet, Er, Estavar, la Guingueta d'Ix, Llo, Naüja, Oceja, Palau de Cerdanya, Porta, Portè, Sallagosa, Targasona, La Tor de Querol, Ur i Vallcebollera.

## Llista de batlles

Llista de batlles de la vila de Santa Llocaia.
| Període | Batlle | Partit | Nota |
| 1973-2020 | Joan Maria Aris (Jean-Marie Aris) | | Fill de Miquel Aris |
| 1943-1973 | Miquel Pere Aris (Michel Pierre Aris) | DVD | Important terratinent cerdà |
| 1939-1943 | Bonaventura Montellà (Bonaventura de Montellà) | | |
| 1935-1939 | Miquel Pere Aris (Michel Pierre Aris) | DVD | Important terratinent cerdà |
| 1919-1935 | Bonaventura Montellà (Bonaventura de Montellà) | | |
| 1918-1919 | Joseph Alart | | |
| 1894-1918 | Miquel Joseph Aris (Michel Joseph Aris) | | |
| 1871-1894 | Bonaventura Montellà (Bonaventura de Montellà) | | |
| 1870-1871 | Salvador Arró (o Arro) | | |
| 1865-1870 | Bonaventura Montellà (Bonaventura de Montellà) | | |
| 1848-1865 | Joseph Montellà (Joseph de Montellà) | | |
| 1840-1848 | Joseph Alart | | |
| 1837-1840 | Joseph Montellà (Joseph de Montellà) | | |
| 1831-1837 | Miquel Arís (Michel Aris) | | |
| 1815-1831 | Laurent Delcasso | | |
| 1798-1815 | Gabriel Gerbès | | |
| 1792-1798 | Francesc Montellà (Francesc de Montellà) | | |

## Demografia

Evolució demogràfica (població sense dobles comptes) :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 71 | 74 | 74 | 81 | 116 | 140 |
# FICO

El FICO fou un moviment polític clandestí dels colons blancs de Moçambic, format després de la Revolució dels Clavells de 1974 i contrari a la independència de la llavors colònia portuguesa.
Les sigles coincideixen amb el portuguès fico (lit. ‘em quedo’), però no hi ha un acord sobre el veritable nom del moviment. Es barallen les opcions Frente Independente de Convergência Ocidental (lit. ‘Front Independent de Convergència Occidental’), Frente para a Continuação Ocidental (lit. ‘Front per la Continuació Occidental’) i Frente para a Continuação da Civilazação Ocidental (lit. ‘Front per la Continuació de la Civilització Occidental’).
Després de la firma dels acords de Lusaka (7 de setembre de 1974) entre Portugal i el Frelimo, que preparaven la independència del país, el moviment es va revoltar a Lourenço Marques, (el nom colonial de l'actual Maputo). Actuant en uns escamots anomenats Dragons de la mort (Dragões da morte), van ocupar l'emissora de ràdio i l'aeroport de Lourenço Marques. Els Dragons al·legaven disposar de 20.500 homes armats i representar a moçambiquesos de totes les races i religions, però es va comprovar que només eren uns quants extremistes blancs. En pocs dies foren dominats per l'exèrcit portuguès, ajudats per unitats del Frelimo. El 20 de setembre el govern provisional que preveien els acords de Lusaka, dirigit pel llavors número tres del Frelimo Joaquim Chissano, va entrar en funcions fins a la proclamació de la independència el 25 de juny de 1975.

## Referències

* ↑ MacQueen, Norrie. The Decolonization of Portuguese Africa: Metropolitan Revolution and the Dissolution of Empire (en anglès), 1997, p. 141-142,155. ISBN 9780582259935.
* ↑ Harvey, A. D. «Counter-Coup in Lourenço Marques: September 1974». The International Journal of African Historical Studies, 39, 3, 2006, pàg. 487–498. ISSN: 0361-7882.
* ↑ «M. Joaquim Chissano deviendrait président du gouvernement provisoire» (en francès). Le Monde, 18-09-1974.
* ↑ «Moçambic». GEC. [Consulta: 10 setembre 2023].

## Bibliografia complementària

* Machava, Benedito «Galo amanheceu em Lourenço Marques: O 7 de Setembro e o verso da descolonização de Moçambique» (en portuguès). Revista Crítica de Ciências Sociais, 106, 01-05-2015, pàg. 53–84. ISSN: 0254-1106.
* Azevedo, Mario J. «'A Sober Commitment to Liberation?' Mozambique and South Africa 1974-1979». African Affairs, 79, 317, 1980, pàg. 567–584. ISSN: 0001-9909.
# Xenotima

La xenotima és el nom obsolet per adreçar-se als minerals: xenotima-(Y) i xenotima-(Yb); tot i que es pot emprar per referir-se gairebé exclusivament a la xenotima-(Y), donat que l'espècie xenotima-(Yb) és molt poc freqüent. Aquestes dues espècies formen part del grup de la xenotima, grup al que donen nom. Pertanyen a la classe dels fosfats, i reben el seu nom del grec κευός ("va") i τιμή ("honor"), en al·lusió al fet que l'itri que conté va ser confós amb un nou element.
Sinònims poc usats són: castelnaudita, hussakita, tankelita i xenotimita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertanyen a "08.A - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran» juntament amb els següents minerals: nahpoita, monetita, weilita, Švenekita, archerita, bifosfammita, fosfammita, buchwaldita, schultenita, chernovita-(Y), dreyerita, wakefieldita-(Ce), wakefieldita-(Y), pretulita, wakefieldita-(La), wakefieldita-(Nd), pucherita, ximengita, gasparita-(Ce), monacita-(Ce), monacita-(La), monacita-(Nd), rooseveltita, cheralita, monacita-(Sm), tetrarooseveltita, chursinita i clinobisvanita.

## Formació i jaciments

Apareixen en roques ígnies alcalines i a les pegmatites de granit associades, on poden formar cristalls de grans dimensions. També poden aparèixer en gneis micacis i quarsosos, així com en material detrític. Solen trobar-se associades amb altres minerals com: zircó, anatasa, rútil, sil·limanita, columbita, monacita i ilmenita. La xenotima-(Yb) s'ha trobat a la zona d'albita sacaroidea dins d'una roca pegmatítica de tipus granit.
És extret a les mines com important mena d'itri.

## Referències

* ↑ «Xenotime» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 desembre 2013].

## Enllaços externs

* http://webmineral.com/data/Xenotime-(Y).shtmll
* http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/xenotimey.pdf
* http://www.wissen-im-netz.info/mineral/lex/abc/x/xenotim.htm Arxivat 2015-06-11 a Wayback Machine.
* http://www.webmineral.com/data/Xenotime-(Y).shtml
* http://www.mindat.org/search.php?minname=Xenotime
# Batis celluda de gorja morada

La batis celluda de gorja morada (Platysteira cyanea) és un ocell de la família dels platistèirids (Platysteiridae).

## Hàbitat i distribució

Viu als clars del bosc i bosc de ribera al Senegal, Gàmbia, sud-oest de Mali, Guinea Bissau, Burkina Faso, Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria i sud de Níger, Camerun, el Gabon, República del Congo, República Centreafricana, Sudan del Sud i oest i sud d'Etiòpia, cap al sud a l'extrem nord-oest d'Angola, sud-oest, sud, est, i nord-est de la República Democràtica del Congo, Uganda, Ruanda, Burundi, oest de Kenya i nord-oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Batis celluda de gorja morada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Dorsal de l'Explorador

La dorsal de l'Explorador, en anglès Explorer Ridge és una dorsal oceànica, una frontera divergent de plaques tectòniques situada a 241 km a l'oest de l'Illa de Vancouver, Colúmbia Britànica (Canadà). És a l'extrem nord de l'eix de l'oceà Pacífic. Al seu cantó est hi ha la placa de l'Explorador, la qual juntament amb la placa de Juan de Fuca i la placa de Gorda al seu costat sud, és el queda de l'antigament vasta placa de Farallon, la qual ha estat subduïda en la seva major part sota la placa nord-americana. La dorsal de l'Explorador està constituïda per un segment major, tota la part sud de la dorsal, i diversos segments més petits. S'estén cap al nord des de la triple cruïlla de la Reina Charlotte, punt on s'ajunten la falla de Nootka, la falla de Sovanco i la dorsal de Juan de Fuca.
# Bandoler

El bandoler, bandit o bandejat és la persona que viu fora de llei, armada, i que sol ajuntar-se amb altres, constituint colles, per dur a terme les seves accions ofensives o defensives, entre les quals destaquen els robatoris, sovint per assalt, que constitueixen freqüentment el mètode utilitzat per a subsistir.
La figura del bandoler, en les seves diverses modalitats, és universal i present a totes les èpoques. En la seva versió tradicional és un fenomen propi de les societats rurals, on coexisteixen antagonismes socials i enfrontaments familiars i religiosos amb àmbits poc poblats i de difícil accés on els bandolers troben refugi amb facilitat. Exemples de bandolers són El Tuerto de Pirón o Joan Sala i Ferrer.

## Etimologia

Aquest grups de mots (bandoler, bandit i bandejat) és en relació amb el mot ban 'proclamació, en especial la de caràcter prohibitiu o sancionador', terme de dret medieval comú al català i a les llengües de França, provinent del germànic occidental, segurament del francic bann 'ordre comminatòria'. Segons Joan Coromines la forma bàndol seria una hibridació entre ban 'prohibició amb proclama, bandejament' i banda 'colla de gent armada, aplec de partidaris resoluts', que és a l'origen de bandoler, al principi 'partidari, parcial, facciós', que ja apareix en català el 1455, però que aviat anà prenent la connotació de 'bandejat, revoltat que assalta els enemics, i sovint els vianants, per procurar-se recursos'. El mot bandit 'lladre de camí ral', en català sembla que és pres de l'italià bandito, que també passà al castellà bandido i francès bandit. En català des del segle xiii predominà la forma ampliada bandejar que ja es troba en Bernat Desclot (bandejat).

## Referències

* ↑ Hobsbawm, Eric J. Bandidos (en castellà). Editorial Critica, 2001, p.25.
* ↑ Coromines, Joan. Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana. Vol I.. Barcelona: Curial, 1980, p. 612-616. ISBN 84-7256-174-7.
# Fundulus escambiae

Fundulus escambiae és una espècie de peix de la família dels fundúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Estats Units.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 «Fundulus escambiae» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).