OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Rodríguez Fernández (escultura)

L'escultura urbana coneguda pel nom José Rodríguez Fernández, "Pepín" Rodríguez, ubicada al Camino Real (Colloto), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze el bust i el relleu, mentre que el pedestal està fet en pedra; és obra de José Clará Ayats, i està datada 1940.
Es tracta d'una escultura erigida en record de José Rodríguez Fernández, l'industrial i important benefactor asturià, més conegut per "Pepín Rodríguez". Va néixer al poble de Santa Eulàlia de Colloto l'any 1866 i estudi als EUA i Cuba. Va ser un dels empresaris espanyols més important de començaments del segle XX i un dels amos de la populosa marca de tabacs cubans "Romeo y Julieta".
Poden llegir-se unes lletres metàl·liques adherides al costat dret del pedestal, que diuen: "A PEPIN RODRIGUEZ/COLLOTO AGRADECIDO/AGOSTO 1940"

## Referències

* 1 2 3 4 «Escultura «José Rodríguez Fernández, «Pepín»» (en espanyol europeu), 27-04-2018. [Consulta: 19 desembre 2018].
* 1 2 «Escultura p�blica en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 19 desembre 2018].
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ «Pepín Rodríguez - Enciclopedia de Oviedo». [Consulta: 19 desembre 2018].

## Bibliografia

* PARAJA, José Manuel, "La estatuaria en Asturias". Editorial Stella. Gijón 1966
* CASAPRIMA COLLERA, Adolfo, "Escultura Pública en Oviedo". Editado por el Ayuntamiento de Oviedo. Asturias, 2001
* GIL LÓPEZ, Juana María, "Monumento a D. Pepín Rodríguez. Una obra del escultor catalán Josep Clará en Colloto (Asturias), texto en pdf dialnet.unirioja.es/servlet/fichero_articulo?codigo=1058614&orden=0
# Amplificador òptic

Un amplificador òptic és un dispositiu en fibra òptica que amplifica un senyal òptic directament, sense la necessitat de convertir el senyal al domini elèctric, amplificar en elèctric i tornar a passar a òptic. Els amplificadors en fibra són amplificadors òptics que utilitzen fibra dopada, normalment amb terres rares. Aquests amplificadors necessiten un bombament extern amb un làser d'ona contínua a una freqüència òptica lleugerament superior a la que amplifiquen. Típicament, les longituds d'ona de bombament són 630 nm o 1480 nm i per obtenir els millors resultats quant a soroll, s'ha de realitzar en la mateixa direcció que el senyal.

## Vegeu també

* Optical Network Terminator
* Banda blanca

## Referències

* ↑ «Amplificador Semiconductor». Hanel Photonics. [Consulta: Sep 26, 2014].
* ↑ Martín-Ramos, P.; Martín-Gil, J.; Chamorro-Posada, P. Amplificadores de fibra optica dopada con Erbio y Iterbio (EDFAs y YEDFAs) (en castellà). Departament de Teoria del Senyal i Enginyeria Telemàtica, i d'Enginyeria Agrícola i Forestal, Universitat de Valladolid, Juny 2010.
# Vida salvatge d'Ucraïna

La vida salvatge d'Ucraïna abasta tota la diversitat de la seva fauna, flora i funga. S'hi han observat 45.000 espècies d'animals, incloent-hi els que viuen al mar Negre i el mar d'Azov. Els medis protegits del país consisteixen en 33 llocs Ramsar que cobreixen una superfície total de 7.446,51 km². Les reserves naturals de la biosfera i tres parcs nacionals formen part de la cartera de projectes del Fons per al Medi Ambient Mundial (FMAM) en la conservació de la biodiversitat al delta del Danubi. El seu patró de vegetació és mixt entre boscos, boscos i estepes, estepes, Carpats d'Ucraïna i muntanyes de Crimea. Algunes zones protegides que abans eren reserves o parcs han estat incorporades a les reserves de la biosfera.
La zona aïllada o abandonada a causa de l'accident de la central nuclear de Txernòbil, al voltant de la ciutat de Txernòbil, ja no té població humana, però s'hi ha observat una multiplicació de la vida salvatge. Tanmateix, s'ha informat que els ocells tenen el cervell un 5% més petit i que les poblacions d'insectes i aranyes estan en declivi.

## Referències

* ↑ «Welcome to State of The Environment in Ukraine». Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Seguretat Nuclear d'Ucraïna. Arxivat de l'original el 2009-07-07. [Consulta: 21 octubre 2013].
* ↑ «The List of Wetlands of International Importance» (en anglès). Ukraine. Organització de Ramsar, 11-10-2013. [Consulta: 21 octubre 2013].
* ↑ «National planning tool for the implementation of the Ramsar Convention on Wetlands» (en anglès). Organització de Ramsar, 2002. [Consulta: 21 octubre 2013].
* ↑ «National Parks and Reserves in Ukraine» (en anglès). Ukraine.com. [Consulta: 21 octubre 2013].
* ↑ «Wildlife of Ukraine» (en anglès). Iberia Nature. [Consulta: 21 octubre 2013].
# Avesnes-le-Sec

Avesnes-le-Sec és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.335 habitants. Limita al nord amb Noyelles-sur-Selle, al nord-est amb Haspres, al sud-est amb Villers-en-Cauchies, al sud-oest amb Iwuy, a l'oest amb Hordain i al nord-oest amb Lieu-Saint-Amand.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.663 | 1.618 | 1.584 | 1.486 | 1.389 | 1.281 | 1.335 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Michel Poulain | |
| 2008- | Jean-Michel Tison | |
# Paratges de les Tries

Els Paratges de les Tries és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un dels paratges més característics i tradicionals d'Olot, situat entre el riu Fluvià i el bac de les Tries. Els accessos de vianants per camins o corriols neixen al sector mas Bernat, però també des de la ctra. N-260 amb una filera arbrada de plàtans des de la casa de les Tries. Amb la formació de l'avinguda Pere Badosa i la passarel·la sobre el riu Fluvià s'escurçà i facilità considerablement l'accés a aquest paratge i el seu element més important que és la font de les Tries. Tot el conjunt de la vegetació, amb les plantades artificials més recents, el bosc de ribera i la zona boscosa del Bac de les Tries conformen el conjunt d'un dels parcs més exuberants de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Paratges de les Tries». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# El Derramador (pedania de Requena)

El Derramador és una pedania del municipi valencià de Requena (Plana d'Utiel). El 2009 tenia 58 habitants.
Situat a la vega del riu Magre, ben a prop del barranc Hondo que tributa al Magre per la dreta. Situada al nord de la pedania del Azagador i al sud de Roma, a El Derramador s'hi arriba des de Requena per la carretera comarcal CV-450 que creua el nucli de nord a sud.
El seu nom prové probablement dels vessaments de les antigues cases de labor de la zona. Els inicis del llogaret es troben lligats a la Casa Oria (avui cellers Torre Oria), antiga casa de labor. L'únic monument destacat és l'ermita edificada el 1821, dedicada a sant Miquel.
L'activitat econòmica està protagonitzada, com a la resta del terme municipal de Requena, per l'activitat agrícola amb predomini de la viticultura. Tres cellers cooperatius concentren la producció: la cooperativa Sant Miquel, el Celler Torre Oria i les Vinyes i Bodegues Vegalfaro. També destaca una granja d'aus.
Les festes se celebren durant la primera quinzena del mes de maig en honor del patró sant Miquel Arcàngel.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009 (IVE)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 maig 2010].
* ↑ «El Derramador (pedania de Requena)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «El Darramador». Ajuntament de Requena.
# Kniaja

Kniaja - Княжа (rus) - és un poble de la República del Tatarstan, a Rússia. El 2010 tenia 157. Pertany al districte (raion) de Pestretsi.

## Referències

* ↑ «Arbash». GeoNames. [Consulta: 7 setembre 2013].
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Altzai-Altzabeheti-Zunharreta

Altzai-Altzabeheti-Zunharreta (en francès i oficialment Alçay-Alçabéhéty-Sunharette) és un municipi d'Iparralde al territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes d'Altzürükü i Gamere-Zihiga al nord, Aloze-Ziboze-Onizegaine i Lexantzü-Zünharre a l'est, Mendibe a l'oest i Lakarri-Arhane-Sarrikotagaine i Larraine al sud.

## Demografia

| | 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 |
| Altzai | 312 | 352 | 318 | 276 | 266 |
| Altzabeheti | 161 | 157 | 162 | 164 | |
| Zunharreta | 121 | 118 | 112 | 140 | |

### Des del 1833

Altzai-Altzabeheti-Zunharreta
Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| - | - | - | - | - | 802 | 804 | 754 | 766 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 710 | 688 | 702 | 665 | 626 | 591 | 582 | 553 | 584 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 571 | 553 | 520 | 507 | 477 | 503 | 512 | 487 | 407 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 354 | 298 | 262 | 283 | 273 | 246 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Batalla de Znaim

La batalla de Znaim va tenir lloc el 10 i 11 de juliol de 1809 entre les tropes austríaques de l'arxiduc Carles i un exèrcit francès comandat pel general Marmont a Znaim, (avui dia Znojmo, en la República Txeca), una petita vila a noranta quilòmetres al nord-oest de Viena, al costat de l'actual frontera estatal entre Àustria i la República Txeca.

## Antecedents

L'exèrcit de l'arxiduc Carles, que havia estat derrotat a Wagram el 7 de juliol, es retirà cap a Moràvia. El mariscal Marmont, al capdavant dels 10.000 home de l'exèrcit de Dalmàcia, havia rebut l'ordre de Napoléo de tallar-los el pas. Tres dies després, el 10 de juliol, els dos exèrcits es trobaren prop de Znaim, mentre els austríacs tractaven de travessar el riu Thaya (txec: Dyje) un afluent del riu Morava.

## Batalla

Marmont, en inferioritat numèrica, decidí atacar per tal d'aturar la retirada enemiga, sense èxit. L'endemà arribà Masséna amb un altre cos d'exèrcit francès i els austríacs que defensaven el pont sobre el riu es retiraren. El francesos durant tot el dia van tractar de travessar el riu.

## Conseqüències

Després de dos dies de combats, l'arxiduc Carles demanà una treva a Napoléo que fou acceptada, que va excloure el Tirol, que va quedar en mans de les tropes franceses i va ordenar Marmont posar fi a la batalla.
Les tropes vencedores franceses foren enviades a Espanya a lluitar en la Guerra del Francès, i encara que la batalla de Znaim va ser l'última acció entre l'Imperi austríac i el Primer Imperi Francès en la guerra, una pau formal no va ser acordada fins que es va signar el Tractat de Schönbrunn el 14 d'octubre de 1809, que finalment va posar fi a la cinquena coalició.

## Referències

* ↑ History of the Wars of the French Revolution (en anglès). Khull, 1820, p. 304.
* ↑ Halleck, Henry Wager. Life of Napoleon (en anglès). Volum 3. D. Van Nostrand, 1864, p. 208.
# Eiko Shimamiya

Eiko Shimamiya (島みやえい子, Shimamiya Eiko), també anomenada com a Eiko o Peko, és una cantant, compositora i productora musical japonesa de J-Pop nascuda a Chitose, Hokkaido. És coneguda pel seu treball cantant les cançons d'inici i fi de diverses temporades de la sèrie animada de Higurashi no naku koro ni. Eiko Shimamiya també dirigeix una acadèmia de cant a Sapporo anomenada Shimamiya Size. Algunes de les seues alumnes han esdevingut famoses cantants com per exemple Mami Kawada, Kotoko o Kaori Utatsuki. El 10 de maig de 2010 va anunciar a twitter que havia estat diagnosticada de càncer de tiroide. El 28 de gener de 2011 va anunciar als seus seguidors que s'havia recuperat completament del càncer.

## Discografia
### Senzill

| Nº | Llançament | Llançament | Llançament |
| Nº | Data | Any | Senzill |
| 1 | 24 de maig | 2006 | "Higurashi no naku koro ni" (ひぐらしのなく頃に) |
| 2 | 22 d'agost | 2007 | "Naraku no Hana" (奈落の花) |
| 3 | 16 d'abril | 2008 | "Unmei no Wa" (運命の輪) |
| 4 | 8 d'abril | 2009 | "Chikai" (誓い) |
| 5 | 24 de juny | 2009 | "Super scription of data" |
| 6 | 29 de juliol | 2009 | "Paranoia" |
| 7 | 21 de juny | 2012 | "Onkalo" |
| 8 | 28 d'octubre | 2012 | "Yellow" |
| 9 | 27 d'octubre | 2013 | "JAIKO" |
| 10 | 28 de gener | 2015 | "Kokuchou no Psychedelica" (黒蝶のサイケデリカ) |

## Referències

* ↑ «Mitsuno Music School vocal class page». [Consulta: 20 agost 2012].
* ↑ Shimamiya, Eiko. «Eiko Shimamiya's official Twitter account». Twitter. [Consulta: 8 agost 2012].Plantilla:Primary source inline
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en japanese). Twitter, 28-01-2011. [Consulta: 12 setembre 2018].Plantilla:Primary source inline
# Stidda

La Stidda (estrella o estel·la en sicilià) és una organització mafiosa originària del sud de Sicília, especialment de les localitats d'Agrigent, Catània, Gela, Vittoria i Siracusa, creada a principis de la dècada de 1980 com a escissió de la Cosa Nostra arran de la pugna entre famílies del crim organitzat sicilià. Ha estat considerada una organització menys estructurada, amb menys cohesió i menys recursos que la Cosa Nostra, la Camorra o 'Ndrangheta. Els seus membres són coneguts com a stiddari o stiddaroli.

## Origen

El coneixement sobre l'existència de la Stidda va ser possible a partir del testimoni de mafiosos penedits com Leonardo Messina, Salvatore Riggio o Francesco Marino Mannoia. A finals dels anys 80 a Riesi es va produir una forta pugna entre la "família" Cammarata, vinculada al cap fugitiu Giuseppe "Piddu" Madonia (representant de la màfia de la província de Caltanissetta, fidel als Corleonesi de Totò Riina), i els membres de la màfia del grup Riggio-Annaloro-Stuppia, perquè aquests últims es van negar a vendre la propietat d'una fàbrica de formigó i, per tant, van ser considerats fuori confidenza (expulsats de la seva família d'origen); també en el passat havien estat propers al cap Giuseppe Di Cristina, assassinat pels Corleonesi el 1978. Per derrotar els seus poderosos rivals, els Riggio-Annaloro-Stuppia van organitzar els seus propis grups criminals autònoms, contractant nombroses bandes de delinqüents juvenils i delinqüents comuns a localitats del centre i el sud de Sicília, majoritàriament dedicats als robatoris, amb els quals van formar confederació criminal perquè també tenien motius de ressentiment cap als membres de Cosa Nostra: els Iocolano-Iannì-Cavallo de Gela, els Russo de Niscemi, els Carbonaro-Dominante de Vittoria, els Sanfilippo de Mazzarino, els Grassonelli de Porto Empedocle, els Sole de Racalmuto, el Gallea-Avarello de Canicattì, el Benvenuto Croce-Calafato de Palma di Montechiaro, el Barba de Favara, el Raspa de Barrafranca, l'Ingaglio de Campobello di Licata i, a l'oest de Sicília, el Zichittella de Marsala i Greco de Alcamo.

## Referències

* ↑ Paoli, Letizia «Italian Organised Crime: Mafia Associations and Criminal Enterprises». Global Crime, Vol.6, N.1, Febrer 2004,, pàg. 19–31.
* ↑ Calandri, Massimo «Mafia genovese, ultimo atto» (en italià). La Repubblica, 15-05-2002 [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ Tescaroli, Luca. Le faide mafiose nei misteri della Sicilia. Rubbettino Editore, 2003. ISBN 9788849804171.
* ↑ «Dal 1985 al 2002 i rapporti tra mafia e Calcestruzzi» (en italià). La Repubblica Palermo, 30-01-2008 [Consulta: 25 gener 2022]. Arxivat 25 de gener 2022 a Wayback Machine.
* ↑ Palazzolo, Salvo «Il colosso intrappolato nella rete di Cosa nostra» (en italià). La Repubblica, 31-01-2008 [Consulta: 25 gener 2022].
* ↑ Bolzoni, Attilio «Colpo alla mafia parallela tra la Sicilia e la Germania» (en italià). La Repubblica, 12-03-1993 [Consulta: 25 gener 2022].

## Bibliografia

* Sardo, Carmelo. Cani senza padrone. La Stidda. Storia vera di una guerra di mafia. Melampo, 2017. ISBN 9788898231607.
# Joséphine (desambiguació)

«Joséphine» té aquests significats:
* Joséphine o Joséphine, ange gardien
* Joséphine Baker
* Joséphine Baker, la primera icona negra
* Joséphine Boulay
* Joséphine Martín
* Joséphine Sarazin de Belmont
* Joséphine de Beauharnais
# Altzürükü

Altzürükü (en francès i oficialment Aussurucq) és un municipi d'Iparralde al territori de Zuberoa, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània). Limita amb les comunes de Muskildi i Urdiñarbe al nord, Idauze-Mendi al nord-est, Donaixti-Ibarre al nord-ouest, Gamere-Zihiga i Ozaze-Zühara a l'est, Behorlegi a l'oest, Mendibe al sud-oest i Altzai-Altzabeheti-Zunharreta al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 596 | 574 | 637 | 700 | 711 | 632 | 701 | 740 | 716 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 662 | 660 | 640 | 643 | 640 | 604 | 570 | 564 | 570 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 523 | 512 | 518 | 472 | 502 | 459 | 437 | 432 | 401 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 379 | 347 | 289 | 293 | 274 | 254 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Zaleya

Zaleya és un gènere de plantes suculentes dins la família de les aïzoàcies.

## Taxonomia

Zaleya va ser descrita per Nicolaas Laurens Burman, i publicat a Fl. Indica: 110 (1768). L'espècie tipus és: Zaleya decandra (L.) Burm.f. (Trianthema decandra L.)

## Taxonomia

* Zaleya camillei (Cordem.) H.E.K.Hartmann
* Zaleya decandra (L.) Burm.f.
* Zaleya galericulata (Melville) H.Eichler
* Zaleya govindia (Buch.-Ham. ex G.Don) N.C.Nair
* Zaleya pentandra (L.) C.Jeffrey
* Zaleya redimita (Melville) Bhandari
* Zaleya sennii (Chiov.) C.Jeffrey

## Referències

* ↑ Zaleya en PlantList
* ↑ «Zaleya». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 juliol 2013].
# Vilariño de Conso

Vilariño de Conso és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca de Viana.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 2.256 | 2.252 | 2.172 | 1.222 | 749 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

* Castiñeira (San Lourenzo)
* Chaguazoso (San Bernabé)
* Conso (Santiago)
* Mormentelos (Nosa Señora da O)
* Pradoalbar (Santo André)
* Sabuguido (Santa María)
* San Cristovo (San Cristovo)
* San Mamede de Hedrada (San Mamede)
* Veigas de Camba
* Vilariño de Conso (San Martiño)
# Bathygobius burtoni

Bathygobius burtoni és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Ghana, Camerun i São Tomé.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Ginsburg, I., 1947. American species and subspecies of Bathygobius, with a demonstration of a suggested modified system of nomenclature., J. Wash. Acad.Sci., 37(1):275-284.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Miller, P. J. i Stefanni, S., 2001. The eastern Pacific species of Bathygobius (Perciformes: Gobiidae)., Revista de Biología Tropical, 49(Supplement 1):141-156.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# El Pujol de la Vall d'Ora

El Pujol de la Vall d'Ora és una important masia situada al municipi de Navès a la comarca catalana del Solsonès, amb tres segles d'història. Cal destacar que cap al 1837, durant la guerra dels 7 anys entre carlins i liberals, va esdevenir hospital de sang. Existeix documentació d'aquests gairebé tres anys que tingué activitat. S'hi produïren 91 defuncions.
Va venir a fer-se’n càrrec la Mare Janer, fundadora de l'Institut de les germanes de la Sagrada Família d'Urgell a qui finalment se li ha reconegut la gran labor feta al llarg de la seva vida, i ha estat beatificada a la Seu d'Urgell, l'octubre del 2011.
El Pujol s'ha reestructurat i transformat en restaurant i acollidora casa de turisme rural, mantenint tot l'encant d'una casa de tres segles amb les funcions actuals.
# Strategic Airlines

Strategic Airlines, coneguda com a Strategic Airlines Luxembourg, era una companyia de vols xàrter amb seu a Luxemburg que operava vols fora del Regne Unit. La línia aèria tenia bases a Manchester, Birmingham i Londres-Gatwick amb oferta de vacances de vols xàrter per als principals majoristes de viatges.

## Història

La línia aèria va ser creada al juliol de 2010 a Luxemburg com una filial de la companyia aèria australiana Strategic Airlines, que més tard va ser tornada a nomenar com a Air Austràlia el 15 de novembre de 2011.
Strategic Airlines va iniciar els seus serveis a l'octubre de 2010 amb un sol Airbus A320 de les seves bases a Manchester, Birmingham i Londres-Gatwick. La línia aèria va incrementar la seva flota a tres Airbus A320 el 2011.

## Flota

La flota Strategic Airlines Luxemburg estava composta de les següents aeronaus amb una edat mitjana de 19,3 anys a partir d'agost 2012:
Flota Strategic Airlines Luxemburg :
| Avions | Flota | Passatgers | Notes |
| Airbus A320-212 | 3 | 180 | |
| Total | 3 | | |

## Destinacions

Els vols operats des de Londres Gatwick.
Xipre
* Larnaca Aeroport
* Aeroport Paphos
Grècia
* Corfú - Ioannis Kapodistrias Aeroport
* Aeroport internacional d'Heraklion
* Aeroport internacional de Rodes
* Skiathos Aeroport
* Aeroport de Tessalònica
* Zakynthos Aeroport
Els vols operats des de l'aeroport de Manchester (a partir d'agost de 2012):
Xipre
* Larnaca Aeroport
* Aeroport Paphos
Grècia
* Corfú - Ioannis Kapodistrias Aeroport
* L'aeroport internacional d'Heraklion
* Aeroport internacional de Kos
* Aeroport internacional de Rodes
* Skiathos Aeroport
* Zakynthos Aeroport
Vols operen des de l'aeroport internacional de Birmingham (Regne Unit):
Grècia
* Corfú - Ioannis Kapodistrias Aeroport
* Aeroport internacional d'Heraklion
* Zakynthos Aeroport
* Illa de Rodes - Diagros Aeroport

## Referències

* 1 2 «Welcome to Strategic Airlines SA», 2012. Arxivat de l'original el 2012-08-19. [Consulta: 2 octubre 2015].