OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ducat de Lécera

El Ducat de Lécera és un títol de la noblesa aragonesa creat l'any 1493 pel rei Ferran II d'Aragó a favor de Joan II Ferrandis d'Híxar qui ja era duc d'Aliaga i duc d'Híxar. El ducat es creà sobre la base del municipi saragossà de Lécera.
El ducat fou elevat a la Grandesa d'Espanya pel rei Felip III el 9 de setembre de 1599. Tradicionalment el ducat fou ostentant juntament amb els de duc d'Aliaga i d'Híxar des de la seva creació i fins a l'any 1863. L'actual títular és Letícia de Silva y Allende que també ostenta el títol de comtessa de Salinas.

## Referències

* ↑ «Ducat de Lécera». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 26 desembre 2023].
* ↑ Burgos, Augusto de. Blasón de España (en castellà). Madrid: Imprenta de Don Pedro Montero, 1838, p. 242.
* ↑ «Guía de títulos» (en castellà). Diputación Permanente y Consejo de la Grandeza de España y Títulos del Reino. [Consulta: 26 desembre 2023].
* ↑ «Orden JUS/2834/2007, de 17 de septiembre, por la que se manda expedir, sin perjuicio de tercero de mejor derecho, Real Carta de Sucesión en el título de Duque de Lecera, con Grandeza de España, a favor de doña María Leticia Silva y Allende.». Boletín Oficial del Estado, 02-10-2007.
# Can Toni Mola

Can Toni Mola és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal de planta quadrada, amb teulada a quatre vessants i coronada per una torreta. L'edifici és de tres plantes, amb obertures rectangulars, senzilles. A la façana principal, la porta rectangular té la inscripció de 1905 dins una dovella centrada a la llinda horitzontal. L'entrada està flanquejada per dues finestres amb reixa de ferro forjat. Al primer i segon pis les obertures tenen balcó, són rectangulars i amb barana de ferro amb poca ornamentació. El balcó central porta la data de 1906. La façana és pintada de color groc i la fusteria de les obertures és granate.
A la part lateral dreta hi ha un cos afegit, de dues plantes i terrat, la primera planta queda per un nivell en sota de la casa, ja que aprofita el desnivell del terreny, sembla però està tapiat. El primer pis d'aquest cos, és una galeria amb arcades d'arc de mig punt, i per sobre, hi ha una balaustrada i una terrassa, des de la qual s'hi accedeix per les obertures de la segona planta de la casa. Hi ha altres dependències afegides a la part posterior.

## Referències

* 1 2 «Can Toni Mola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].
# Vinya del Serrat

La Vinya del Serrat és una antiga vinya, ara convertida en camps de conreu, del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Està situats a la dreta del barranc de Sant Gregori, a llevant de l'ermita de Sant Gregori i del Tros de Sant Gregori i a ponent de la Vinya Gran. Queda al nord de Vilamolat de Mur, entre la llau del Boix -ponent- i la llau de la Vinya del Serrat -llevant. El Camí de les Vinyes discorre pel costat més elevat i meridional de la vinya.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Mas Pujals (Arbúcies)

El Mas Pujals és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és una antiga masia de tres plantes i vessants a laterals, d'orígens més reculats, però que pertany a una reforma del segle xix. Actualment es troba envoltada d'altres cases i xalets, situada al capdamunt de la urbanització de Pujals, al nord est del nucli urbà, a 320 m d'altitud.
Les obertures de la façana principal i la lateral, són rectangulars amb brancals i llinda de pedra monolítica. Destaca la balconada de ferro forjat amb decoracions geomètriques que ocupa el llarg de les dues façanes, essent el canto rodó en el xamfrà. Damunt la porta principal, amb ferro i a la barana, hi ha la inscripció “A. P 1867”, any en què es restaurà el mas. Les inicials corresponen a Amparo Pujals, antiga propietària que donà nom a la casa. En aquesta façana es conserva també el rellotge de sol gravat a la paret, força malmès i de forma ovalada.
A la part dreta, hi ha la masoveria, adossada a la casa. És de dues plantes i el parament és arrebossat només al pis de dalt, mentre que a la planta baixa es veu la pedra. Destaca una obertura amb arc rebaixat, envoltat de pedra i hi ha una finestra de rajol amb llinda de fusta, segurament de nova construcció. Actualment aquest espai s'utilitza de magatzem per a guardar les eines.

## Història

La primera notícia històrica data de 1355. Tot seguit al 1497 i 1515 apareix en els Fogatges de la Batllia de n'Orri. Més endavant en un capbreu del monestir de Sant Marçal de l'any 1555, Francesc Pujals i Pere Climent Pujals, el seu fill, senyors del mas Pujals d'Arbúcies, confessen tenir la batllia de sac d'Arbúcies. I en un precari de 1610 Jaume Pujals tenia la mateixa batllia de sac.
Documentat en el Cadastre de 1743 i de 1800, també apareix en el llistat de les cases dels veïnats de pagès elaborat pel rector al 1826.
Juli Serra en el recorregut que fa pel Montseny també el cita, es tracta d'un document del 1890. En el padró de 1883 hi consta una família d'onze membres, i que l'any 1940 hi habitaven quatre persones
En l'amillarament de 1935 Maria Ampar Pujals Aragay declara els límits de la finca: a orient amb el mas Fogueres del Molí i terrenys de Manuel García, a migdia amb honors de Miquel Pujol i la Riera Xica, Joquim Rovira i altres, a ponent amb terres de Ignasi Aymerich i Quirze Bergit, a nord amb la riera de Ridecós, mas Aulet, Quirze Camps, Josep Gelpí i Antoni Oliu.
Durant la Guerra Civil Espanyola els arxius i l'interior de la casa es van cremar, essent objecte d'una important restauració.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Mas Pujals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Pietat filial

La pietat filial (en xinès: 孝, en pinyin: xiào) és la virtut del respecte als pares i avantpassats. És un concepte central del confucianisme, que va sorgir per primer cop en el llibre 'clàssic' anomenat Xiào Jing, escrit durant el període Qin-Han. El llibre és una conversa entre Confuci i el seu estudiant Zeng Shen (曾參, també conegut com a Zengzi 曾子) i tracta sobre com bastir una bona societat basant-se en aquest principi.
En termes més generals, la pietat filial significa respectar i ser bo amb els pares, tenir cura d'ells i portar bé el nom de la família i dels avantpassats. També inclou dur a terme els deures personals per obtenir mitjans materials per mantenir els pares i fer sacrificis als avantpassats, a més d'aspectes com ara no ser rebel i mostrar amor, respecte i cortesia envers els pares, assegurar la descendència, mostrar tristesa per la mort dels parents i dur a terme els sacrificis després de la seva mort.
La pietat filial es considera una virtut clau en la cultura xinesa i és el tema principal d'un gran nombre d'històries. Una de les col·leccions més famoses d'històries sobre el tema són Els vint-i-quatre exemplars filials (èrshí-sì xiào 二十四孝). Malgrat que la Xina sempre ha tingut una gran diversitat de creences religioses, la pietat filial ha romàs comuna a gairebé totes elles.

## Vegeu també

* Culte als ancestres

## Referències

* ↑ «Paintings with political agendas». [Consulta: 12 gener 2012].
* ↑ Baker, Hugh D. R. Chinese Family and Kinship.

## Enllaços externs

* Xiàojing: El Clàssic de la Pietat Filial
# Gladkóvskaia

Gladkóvskaia - Гладковская (rus) - és una stanitsa del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la capçalera boscosa del riu Psebeps, als vessants occidentals del Caucas, a 22 km a l'oest de Krimsk i a 99 km a l'oest de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Pàvlovski.
# Parablennius intermedius

Parablennius intermedius és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Dwight Stones

Dwight Edwin Stones (Irvine, Estats Units 1953) és un atleta nord-americà, ja retirat, guanyador de dues medalles olímpiques en salt d'alçada.

## Biografia

Va néixer el 6 de desembre de 1953 a la ciutat d'Irvine, població situada a l'estat de Califòrnia.

## Carrera esportiva

Especialista en salt d'alçada, va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1972 realitzats a Múnic (Alemanya Occidental), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en aquesta prova masculina per darrere del soviètic Jüri Tarmak i l'alemany oriental Stefan Junge, un metall que revalidà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà) en quedar per darrere del polonès Jacek Wszoła i el canadenc Greg Joy. Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) pel boicot realitzat pel seu país, va participar als 30 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va finalitzar en quarta posició.
L'11 de juliol de 1973 va establir un nou rècord del món en el salt d'alçada (2.30 metres), un fet que repetiria el 5 de juny de 1976 (2.31 m) i el 4 d'agost d'aquell mateix any (2.32 m), un rècord que fou vigent fins al juny de 1977 quan fou superat pel soviètic Vladimir Yashchenko (2.33 m.).
En retirar-se de la competició activa ha exercit de comentarista esportiu televisiu al seu país.
# Cal Rosta

Cal Rosta és una masia situada al municipi d'Odèn, a la comarca catalana del Solsonès.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya (2003), pàg. 589.
# Vinyamala

El pic de Vinyamala (Vinhamala en occità, Comachibosa en aragonès o Vignemale en francès) és una muntanya de 3.298 m d'altitud, amb una prominència de 1.029 m, situat al massís homònim, al Pirineu, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França). És el pic més alt del vessant nord del Pirineu i del massís al qual pertany.

## Geografia

Al nord s'hi troben les valls de Gaube i Lutour, a l'oest la d'Ossoue, i al sud-est la d'Ara. El massís s'estructura en forma de circ al voltant de la Glacera d'Ossoue, amb un total de 16 tresmils. La Glacera d'Ossoue és el segon en extensió de gel del Pirineu, després del de l'Aneto, si bé conserva la característica forma de llengua que li dona el seu aspecte alpí.

## Apunts d'història

Possiblement, la primera ascensió fou protagonitzada pels cartògrafs Capdevile i Guicharnaud el 1792, i la segona pels guies Cazaux i Guillemberta el 1837. No obstant això, la primera ascensió documentada és de l'any 1838, per Anne Listeramb els guies Cazaux i Clarles. L'atracció d'aquest pic feu que l'aristòcrata romàntic Henry Russell s'hi construís set grutes a diferents punts de la muntanya, tres d'elles molt properes al cim.
* Henry Brulle

## Muntanya i turisme

Com a pic emblemàtic del Pirineu, el Vinhamala és molt freqüentat per alpinistes espanyols i francesos. S'hi accedeix des dels refugis propers d'Oulettes i Bayssellance, al nord, des d'on s'inicia la ruta més transitada que travessa la Glacera d'Ossoue. Menys freqüent és atacar el cim des de la vall d'Ara.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Ollivier, Robert. Vignemale - Monte Perdido. 1a edició. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-14929-1968.
* ↑ Canales, Manel. «Biografies alpines: Lady Lister, o quan la veritat s'acaba imposant», dissabte, 14 març 2009. [Consulta: 11 juny 2019].

## Vegeu també

* Tendenera

## Enllaços externs

* Ruta d'ascensió al Vinyamala des de la vall d'Ossoue.
# Pieter Aertsen

Pieter Aertsen (Amsterdam, 1508-1575) fou un pintor neerlandès de temes religiosos, escenes de gènere i natures mortes.

## Biografia

Es va formar a la seua ciutat natal amb Allaert Claesz. Entre els anys 1535 i 1555 va treballar a Anvers, on apareix inscrit el 1535 al Gremi de Sant Lluc. La seua primera obra signada és del 1546. El 1557 torna a Amsterdam, on rep importants encàrrecs per a pintar retaules. La seua gran aportació són les natures mortes monumentals i les cuines, d'un realisme vigorós, gairebé fotogràfic, on s'associen les escenes religioses a les activitats quotidianes i es recupera la lectura simbòlica ja emprada pels primitius flamencs. La seua obra fou precursora de les natures mortes del segle xvii, on s'elimina tota referència directa a la història sagrada. El seu estil, d'un fort realisme, té ressonàncies manieristes i tracta de temes quotidians amb un punt d'humor i de lirisme. El seu alumne Joachim Beuckelaer va ésser el seu seguidor més fidel.

## Obres destacades

* Dona amb pastes i pastera, oli sobre taula, 82 x 63 cm, any 1567, dipositat al Museo Casa Natal de Cervantes (Alcalá de Henares, Madrid)
* La lletera, 1543
* El dinar dels pagesos, 1556
* La cuinera, 1559

## Referències

* 1 2 3 Museo Nacional del Prado (castellà)
* 1 2 Gran Enciclopèdia Catalana (català)

## Bibliografia

* Honig, Elizabeth Alice, Painting & the Market in Early Modern Antwerp, New Haven-Londres, Yale University Press, 1998.
* Falkenburg, Reindert, «Matters of Taste: Pieter Aertsen's Market Scenes, Eating Habits, and Pictorial Rhetoric in the Sixteenth Century», Object as Subject: Studies in the Interpretation of Still Life, Princeton, Princeton University Press, 1996, pp. 13-27.
* Irmscher, Gunter, «Ministrae Voluptatum: Stoicizing Ethics in the Market and Kitchen Scenes of Pieter Aertsen and Joachim Beuckelaer», ­Simiolus, vol. XVI, 1986, pp. 219-232.
* Huber, Thomas, «Der Schreibende Jesus: Text und Bild in Pieter Aertsen Stilleben», Jaarboek van het Koninklijk Museum voor Schone Kunsten Antwerpen, Anvers, 1992, pp. 19-45.
* Kloek, Wonter, y Lemmens, G. (eds.), Pieter Aertsen. Nederlands Kunsthistorisches Jaarboek, La Haia, Gary Schwartz/SDU, 1989, t. xl.
* Huber, Thomas, Die Ordnung der Symbole: Innovationen der Bildsprache in der ­Nachreformatorischen Kunst des 16. ­Jahrhunderts am Beispiel der Kompositstilleben Pieter ­Aertsens, Múnic, Tuduv, 1990.
* Bruijnen, Yvette, «Fruits and Vegetables: New ­Information on the Workshop Practice of Pieter Aertsen», Oud Holland, vol. cviii, n.º 3, La Haia, 1994, pp. 120-126.
* Sullivan, Margaret A., «Aertsen's Kitchen and Market Scenes: Audience and Innovation in Northern Art», The Art Bulletin, vol. lxxxi, n.º 2, Nova York, 1999, pp. 236-266.

## Enllaços externs

* Rijksmuseum Arxivat 2015-10-01 a Wayback Machine. (anglès) i (neerlandès)
* Artcyclopedia (anglès)
* The National Gallery (anglès)
# Giraldus Cambrensis

Giraldus Cambrensis (c. 1146 - c. 1223) fou un monjo i escriptor de Gal·les. De família noble, va tenir una completa educació en teologia i lletres a Anglaterra i a París. Va tornar al seu Gal·les natal com a arxidiaca i intentà des d'aquest càrrec limitar els abusos recaptatoris de l'església local.
Entre les seves obres cal destacar la Topographia Hibernica, una descripció dels seus viatges a Irlanda amb un alt contingut d'història (que després continuaria a Expugnatio Hibernica); Itinerarium Cambriae, on fa el mateix però a Gal·les; De instructione principis; Speculum ecclesiae, diverses vides de sants i una autobiografia titulada De rebus a se gestis.
El seu llegat és important especialment per les descripcions de la vida normanda, que coneixia de primera mà. Els seus llibres inclouen moltes opinions personals, sovint polèmiques, sobre la cort i la història del seu país així com reculls de llegendes locals que d'altra forma no s'haurien conservat.

## Referències

* ↑ Entrada a la Catholic Encyclopedia
# Parablennius marmoratus

Parablennius marmoratus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Hawaii.

## Referències

* ↑ Miranda Ribeiro A. de 1913-1915. Fauna brasiliense. Peixes. Tomo V. [Eleutherobranchios aspirophoros]. Physoclisti. [A summary and index appeared in Miranda-Ribeiro 1918; Serranidae, Haemulidae and Sciaenidae published in 1913]. Arq. Mus. Nac. Rio de Janeiro v. 17. [1-679].
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Dúplex

«Dúplex» té aquests significats:
* Dúplex (tipus d'habitatge), en edificació, arquitectura i urbanisme, es refereix a un habitatge a dos nivells superposats.
* Dúplex (telecomunicacions), sistema de telecomunicacions que és capaç d'enviar i rebre missatges de forma simultània
* Ecografia Dúplex o ecografia Doppler, impressió d'una ecografia tradicional combinada amb una ecografia Doppler
* Dúplex de DNA vegeu cromosoma#Nucleosoma
* Dúplex (grup): grup de música espanyol
* Duplex (disc): el tercer disc del músic electrònic Apparat
* Dúplex: pel·lícula de 2003, dirigida per Danny DeVito
* Dúplex o impressió a dues cares
# Cal Rovira

«Cal Rovira» té aquests significats:
* Cal Rovira (Calafell), casa al Baix Penedès
* Cal Rovira (Cercs), casa al Berguedà
* Cal Rovira (el Pla del Penedès), casa a l'Alt Penedès
* Cal Rovira (Sagàs), masia al Berguedà
* Cal Rovira (Torrelavit), casa de Torrelavit (Alt Penedès)
* Cal Rovira o Cal Pelut Vell, al Prat de Llobregat (Baix Llobregat).
# Matejovce nad Hornádom

Matejovce nad Hornádom és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1320.
# Pas de Jiayu

El Pas Jiayu (xinès tradicional: 嘉峪關, xinès simplificat: 嘉峪关, pinyin: Jiāyù Guān) és el primer pas en l'extrem oest de la Gran Muralla Xinesa, prop de la ciutat de Jiayuguan a la província de Gansu. Juntament amb el Pas de Juyong i el Pas de Shanhai, és considerat un dels principals passos de la Gran Muralla.
L'any 1987, juntament amb el pas de Shanhai, fou considerat un element individual diferenciat a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la Unesco.

## Ubicació

El pas es troba al punt més estret de la secció occidental del corredor de Hexi, a 6 quilòmetres al sud-oest de la ciutat de Jiayuguan, a Gansu. L'estructura es troba entre dos turons, un de les quals es diu Jiayuguan. Es va construir prop d'un oasi a l'extrem occidental de la Xina.

## Descripció

El pas és de forma trapezoïdal, amb un perímetre de 733 metres i una superfície de més de 33.500 metres quadrats. La longitud total de la muralla de la ciutat és 733 metres i l'altura és d'11 metres.
Hi ha dues portes: una al costat aquest del pas i l'altra al costat oest. A cada porta hi ha un edifici. A la construcció de la porta oest s'hi troba una inscripció en xinès, on s'hi llegeix Jiayuguan. Els costats sud i nord l'accés estan connectats a la Gran Muralla i hi ha una torre a cada cantonada del pas. Al costat nord, dins de les dues portes, hi ha grans carreteres que condueixen a la part superior del pas.

## Història

L'estructura va ser construïda durant la primera dinastia Ming, pels volts de l'any 1372. La fortalesa s'havia reforçat en gran manera a causa del temor d'una invasió per Tamerlà, però aquest va morir de vellesa mentre liderava un exèrcit cap a la Xina.

## Importància

Entre els passos de la Gran Muralla, Jiayuguan és el més intacte de l'antiga edificació militar. El pas, també conegut amb el nom de Primer i major pas sota el cel (xinès simplificat: 天下第一雄关), no ha de confondre's amb el Primer Pas sota el Cel (xinès simplificat: 天下第一关), un nom del Pas de Shanhai a l'extrem oriental de la Gran Muralla, a prop de Qinhuangdao, a Hebei.
Al voltant de Jiayuguan hi ha pocs llocs històrics com a altres llocs de la província de Gansu i a la Ruta de la Seda de la qual aquest pas va formar part.

## Galeria

* Pas de Jiayu
* Desmais al Pas Jiayu
* Muntanyes de Qilian i la Gran Muralla
* Petjades
* Camells

## Referències

* ↑ http://www.chinaheritagenewsletter.org/features.php?searchterm=001_greatwall.inc&issue=001 Bruce G. Doar: La Gran Muralla China: tangible, intangible y destructible.]
# Dúrovo

Dúrovo (en rus: Дурово) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 44 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Cal Rossinyol (Castellar de la Ribera)

Cal Rossinyol és una petita masia del segle xvii (de les que a la contrada es denominen casetes) del poble de Castellar de la Ribera
Està situada a 637 metres d'altitud i a poc més d'un centenar de m. (vo) al SW del nucli de Castellar, just a l'altre costat de la carretera de Solsona a Bassella.

## Referències

* ↑ Bach i Riu, A. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, 1995, p. 59.
* ↑ Distància a "vol d'ocell", és dir, en línia recta i sense considerar els pendents que pot presentar el terreny

## Enllaços externs

* Cal Rossinyol Arxivat 2020-11-25 a Wayback Machine.
* Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia