OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Belmond

Belmond és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 2.560 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belmond tenia 2.560 habitants, 1.119 habitatges, i 675 famílies. La densitat de població era de 346,8 habitants per km².
Dels 1.119 habitatges en un 26,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,6% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 39,6% no eren unitats familiars. En el 36,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23% tenia menys de 18 anys, un 6,8% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 25,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.841 $ i la renda mediana per família de 43.393 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.270 $ mentre que les dones 20.664 $. La renda per capita de la població era de 17.317 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 5,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belmond». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Barranc de Solà

El Barranc de Solà, és un barranc del territori de Tercui, dins de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà.
Es forma per la unió del barranc de Graera amb altres barrancs de la zona, a ponent de la Carbonera de Molina, al sud-oest de la Casa del Soldat. Des d'aquell lloc davalla cap al sud-oest, passant pel sud del poble de Tercui, per anar-se a ajuntar amb el barranc dels Horts i, junts, formar el barranc de Tercui.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bassa d'Oles

La Bassa d'Oles és una bassa d'origen natural de Vielha e Mijaran. Situada dins d'una cubeta d'origen natural però que posteriorment es va represar per tal d'augmentar el nivell de les seves aigües i la seva superfície; tot i així el seu règim hidrològic és natural. De dimensions de poc més d'una ha i escassa profunditat, està situada a una altitud de 1.597 m dins d'un bosc de pi roig. L'interès principal de la bassa ve donat per l'important entapissat que forma la vegetació subaquàtica present i els claps de vegetació helofítica de càrex inflat, encara que no hi ha vegetació de ribera de cap tipus. La fauna és menys destacable, i tan sols caldria fer esment de la presència del tritó palmat (Lissotriton helveticus). Referent als hàbitats d'interès comunitari, la zona humida de la Bassa d'Oles es considera dins de l'hàbitat d'estanys naturals eutròfics amb vegetació natant (Hydrocharition) o poblaments submersos d'espigues d'aigua (Potamion).
L'espai és accessible amb vehicle fins al peu de la presa i destaca la presència d'un refugi de muntanya al seu costat, la qual cosa suposa un potencial impacte per hiperfreqüentació de l'espai, més destacable a l'estiu. De fet, el risc més important de l'espai prové de la pèrdua de qualitat de les aigües per l'abocament incontrolat de deixalles procedents dels visitants ocasionals i usuaris del refugi. D'altra banda, la presència del refugi i la seva bona accessibilitat dins d'un entorn forestal de gran interès paisatgístic i proper a Vielha faciliten l'aprofitament de l'espai per tasques d'educació ambiental.
El seu estat de conservació és correcte, sense factors de risc que actualment facin perillar la seva integritat, malgrat la manca de protecció especial. En tot cas, el risc principal deriva del possible augment de la freqüentació humana actual, encara que amb un bon control de les activitats i la gestió de les deixalles generades per aquestes activitats, el principal potencial de la bassa és pel desenvolupament d'activitats d'educació ambiental.

## Vegeu també

* Refugi de Bassa d'Oles
* Natura 2000

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* 1 2 3 «Bassa d'Oles». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Bengala (pirotècnia)

Una bengala (també anomenada llum de bengala) és un element pirotècnic que produeix una llum molt brillant o intensa sense explosió. S'utilitza per a senyalitzar, il·luminar, com a senyal d'ajut, i com a element defensiu (contramesures), en aplicacions civils i militars. És fàcil observar el seu ús en manifestacions, disturbis o en esdeveniments esportius, tot i la seva prohibició en instal·lacions esportives.
Les bengales produeixen la seva llum per la combustió de material pirotècnic, principalment basat en magnesi, tot i que de vegades poden ser de colors degut a la inclusió de colorants pirotècnics. Les bengales de calci s'utilitzen per a la il·luminació subaquàtica.

## Vegeu també

* Foc d'artifici
* Pirotècnia
* Masclet (petard)

## Referències

* ↑ Ivan Molero. «La bengala de la vergüenza», 15-03-2017. [Consulta: 17 març 2020].
# Benedictí de capell castany

El benedictí de capell castany (Conopophaga castaneiceps) és una espècie d'ocell sud-americà del gènere Conopophaga que pobla les selves muntanyenques de Colòmbia, el Perú i l'Equador.
# Bill O'Reilly

William James "Bill" O'Reilly, Jr. (nascut el 10 de setembre de 1949) és un presentador de televisió, escriptor, periodista i comentarista polític estatunidenc. Dirigeix el programa de comentaris sobre política The O'Reilly Factor de la televisió per cable Fox News Channel, que és el programa del seu gènere més vist a la televisió nord-americana. A les darreries dels anys 1970 i els 1980, va treballar com a periodista de notícies per diverses televisions locals dels Estats Units, i eventualment per CBS News i ABC News. Entre 1991 i 1995, fou el locutor del programa de notícies i entreteniment Inside Edition.
O'Reilly és considerat per tothom un comentarista polític de tendència conservadora, tot i que algunes de les seves posicions divergeixen de les de l'ortodòxia conservadora (en particular la seva oposició a la pena de mort). O'Reilly es defineix a si mateix com a "tradicionalista". O'Reilly és l'autor de nou llibres, i va dirigir The Radio Factor fins a començaments de 2009.

## Referències

* ↑ «NEWSWEEK's Power 50: The List». [Consulta: 31 desembre 2010].
* ↑ «FoxNews.com – Bill O'Reilly's 'Culture Warrior' – Bill O’Reilly | The O’Reilly Factor». Foxnews.com, 03-10-2006 [Consulta: 21 novembre 2008].
* ↑ «Bill O'Reilly's Bio». Fox News, 29-04-2004 [Consulta: 9 agost 2009].
* ↑ Boedeker, Hal «Còpia arxivada». The Orlando Sentinel, 28-07-2009 [Consulta: 30 desembre 2010]. Arxivat 2012-07-07 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-08-04. [Consulta: 30 desembre 2010].
* ↑ «Còpia arxivada». Pew Project for Excellence in Journalism, 2009. Arxivat de l'original el 2009-07-03. [Consulta: 30 desembre 2010].
* ↑ Kurtz, Howard «Bill O'Reilly And NBC, Shouting to Make Themselves Seen?». The Washington Post, 15-01-2007, p. C01.
* ↑ Shelburne, Craig «Bill O'Reilly: Radio Should Play the Dixie Chicks». Country Music Television, 10-05-2006.
* ↑ «Brit Hume». NewsHour with Jin Lehrer Transcript. PBS, 31-01-2002.
* ↑ «Còpia arxivada». 60 Minutes Transcript. CBS News, 26-09-2004 [Consulta: 30 desembre 2010].
* ↑ Amazon.com: Culture Warrior (9780767920926): Bill O'Reilly: Books
* ↑ Hinckley, David «BIll O'Reilly is really quitting radio gig». The New York Daily News, 05-12-2008 [Consulta: 4 abril 2009]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-01-25. [Consulta: 30 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web de The O'Reilly Factor
* Columna d'O'Reilly
* Llista de ràdios que emeten The O'Reilly Factor
# Beridi

Beridi fou un estat tributari protegit d'Orissa a l'Índia, al districte de Ganjam, dependent de la presidència de Madràs. Tenia una superfície aproximada de 36 km².

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Boixadors

Boixadors és una partida de l'Horta de Lleida, de Lleida.
Després de la conquesta de Lleida pels comtes Ramon Berenguer IV de Barcelona i Ermengol VI d'Urgell, fou donada a la família Boixadors; llinatge extingit el 1697: és l'origen del seu nom. D'economia principalment agrícola, hom hi explota conreus de regadiu. És regada pel riu Noguerola i per la séquia segona, dita també del Mitjà, del Canal de Pinyana.
S'hi troben així mateix el principal club de tennis de les terres de Lleida i part del barri de Lleida de Vila Montcada - Ciutat Jardí. Disposa de transport públic municipal (Línia 14 - Agrònoms) i comarcal (Línia 128 Lleida - Alpicat i Línia NL3 Corbins - Lleida - Almacelles)
Limita amb les següents partides:
* Al nord amb Canet.
* Al nord-est amb Montcada.
* A l'est amb Balàfia.
* Al sud-est amb Bovà.
* Al sud amb Guindàvols.
* Al sud-oest amb Fontanet lo Curt.
* A l'oest amb Alpicat.

## Enllaços externs

* «Mapa general de Lleida. Partides». Ajuntament de Lleida. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 3 juny 2011].
* «Xarxa de camins municipals del terme de Lleida» (pdf). Oficina municipal de l'Horta de Lleida. Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 20 maig 2011].
* «Mapa de les partides de Lleida» (gif). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 20 agost 2014].
* «Horaris per municipi». Autoritat Territorial de Mobilitat (ATM Lleida).

## Referències

* ↑ «Boixadors». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Armas de los Títulos Catalanes (IX): Marqués de Alfarràs» (en castellà). Heràldica Catalana, 04-11-2010. «El linaje de los Boixadors se extinguió en 1697 y la herencia pasó a los Ribes, cuyo primer representante, Pere de Ribes-Vallgornera i de Boixadors, obtuvo el marquesado.»
# Blade

«Blade» té aquests significats:
* Còmic: Blade (còmic), personatge de còmic de la Marvel Comics
* Cinema:
** Blade (pel·lícula de 1973), dirigida per Ernest Pintoff
** Blade Runner, pel·lícula de 1982 dirigida per Ridley Scott
** Blade (pel·lícula de 1998), dirigida per Stephen Norrington i basada en el còmic
** Blade II, pel·lícula de 2002 dirigida per Guillermo del Toro i basada en el còmic
** Blade: Trinity, pel·lícula de 2004 dirigida per David S. Goyer i basada en el còmic
** Blade (pel·lícula de 2023), dirigida per Bassam Tariq
* Televisió: Blade: The Series, programa de televisió estatunidenc i basat en el còmic
* Videojoc: Blade: The Edge of Darkness, videojoc d'acció en 3D desenvolupat per l'empresa espanyola Rebel Act Studios i distribuït per Codemasters.
Viccionari
# Blytheville

Blytheville és una ciutat i una de les dues seus del comtat de Mississipi (Arkansas) dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Blytheville tenia 18.272 habitants, 7.001 habitatges, i 4.746 famílies. La densitat de població era de 342,6 habitants/km².
Dels 7.001 habitatges en un 33,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,3% hi vivien parelles casades, en un 20,9% dones solteres, i en un 32,2% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 26% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 26.683 $ i la renda mitjana per família de 32.816 $. Els homes tenien una renda mitjana de 30.889 $ mentre que les dones 20.710 $. La renda per capita de la població era de 14.426 $. Entorn del 23,3% de les famílies i el 28,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Blytheville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Blytheville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.

## Enllaços externs

* Blytheville - Lloc web oficial
# Burbank (Comtat de Los Angeles)

Burbank és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2007 tenia 107.921 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Burbank tenia 100.316 habitants, 41.608 habitatges, i 24.382 famílies. La densitat de població era de 2.232,4 habitants/km².
Dels 41.608 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,8% hi vivien parelles casades, en un 11,5% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 33,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,3% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 35,4% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 62.347 $ i la renda mediana per família de 67.767 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.792 $ mentre que les dones 35.273 $. La renda per capita de la població era de 25.713 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Persones notables

* Bonnie Raitt (n. 1949), cantant, guitarrista i compositora de blues i activista

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Burbank». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Burbank». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 17 juliol 2010].
# Bosquerola de capell cendròs

La bosquerola de capell cendròs (Setophaga magnolia) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) que habita boscos de coníferes i mixtos des del nord-est de la Colúmbia Britànica cap a l'est, a través del sud del Canadà fins a Terranova i cap al sud fins al nord-est dels Estats Units i els Apalatxes fins a l'oest de Virgínia. Passen l'hivern a les Antilles i Amèrica Central.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de capell cendròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Burgundi

El burgundi és una llengua morta pertanyent a l'extinta branca oriental de les llengües germàniques. Era parlada pel poble burgundi. Va sobreviure fins al segle vii, encara que la consciència del poble burgundi com a tal encara era viva cap al segle ix, en plena època carolíngia.
El seu origen cal cercar-lo pels voltants de Dinamarca. La primera referència a ells és de Plini el Vell, que diu que vivien entre l'Oder i el Vístula. Amb el temps van acabar instal·lats en la zona que coincideix aproximadament amb l'actual Borgonya (departaments d'Ain, Saône-et-Loire, Côte-d'Or i Yonne), que n'ha heretat el nom.

## Referències

* ↑ Wolfram, Herwig. The Roman Empire and its Germanic peoples. Berkeley, Calif.: University of California Press, 1997. ISBN 0-520-08511-6.
* ↑ Bynon, Theodora «W. B. Lockwood: A panorama of Indo-European languages. xi, 281 pp. London: Hutchinson University Library, 1972. £3.» (en anglès). Bulletin of the School of Oriental and African Studies, 36, 3, 01-10-1973, pàg. 672–674. DOI: 10.1017/S0041977X0012018X. ISSN: 1474-0699.
* ↑ Passard, Françoise. Burgondes, alamans, francs, romains: Dans l'est de la France, le sud-ouest de l'Allemagne et la Suisse. Ve-VIIe siècle après J-C. Actes des XXIe journées internationales d'archéologie mérovingienne, Besançon, 20-22 octobre 2000 (en francès). Presses Univ. Franche-Comté, 2003. ISBN 978-2-84867-017-1.
# Bertrand d’Ogeron

Fill de Bertrand Ogeron, comerciant i hisendat, i Jeanne Blouin. El 1641 va obtenir el grau de capità al regiment de Marina durant la guerra de Catalunya (1646-1649). A la mort del seu pare en 1653 va succeir el títol de "Senyor de la bouère". En 1656 es va unir a la companyia fundada per colonitzar riu Onantinigo. A l'arribar a Martinica renúncia com a resultat dels informes desfavorables.

## Enllaços externs

* Bertrand D´Ogeron Arxivat 2021-06-21 a Wayback Machine. ArteHistoria
# Aït Seghrouchen

Els Aït Seghrouchen són una tribu amaziga zeneta de l'Atles Mitjà marroquí. La parla local, anomenada Taseghrouchnit, és una parla zeneta que és tanmateix intel·ligible amb les parles veïnes de l'Atlas Mitjà.
Els Ait Seghrouchen gaudeixen d'una gran influència a la regió. Segons la llegenda, Moulay Ali Ben Amer, el seu avantpassat epònim, hauria assecat un xacal que devorava una ovella (Seghr: fer assecar, Ouchen: xacal), que és el que ha donat el nom Seghrouchen.

## Distribució geogràfica

Els Ait Seghrouchen estan establerts a l'Atlas Mitjà, al sud de Fes. La tribu no està completament agrupada al mateix territori. Els diversos punts ocupats pels Ait Seghrouchen formen, al mapa, una sèrie d'illots d'amplitud molt variable, força allunyats els uns dels altres, a vegades sense embuts al territori d'una altra tribu. Els més extensos d'aquests grups, entre Sufruy i la part alta del riu Muluia, són, de nord a sud:
* Els Ait Seghrouchen de Harira, establerts a uns cinquanta quilòmetres al sud-est de Fes, al veïnat dels Béni Ouaraine. Procedents de Djebel Tichoukt, van comprar als Beni Yazgha el territori que ocupen a prop de Tazroute o Tamezzart.
* Els Ait Seghrouchen d'Imouzzer Kandar a les dues ribes d'un afluent del Sebou, anomenat Targa tauraght. Hi destaca la presència de curiosos habitatges subterranis excavats en aquell moment per la tribu dels Aït Serghrouchen.
* Els Ait Seghrouchen de Djebel Tichoukt, al voltant de les Zaouiats de Moulay Sa'id i Sidi 'Aqqa. Més al sud, els Ait Bou Achchaoun s'agrupen al voltant de la Zaouiat de Moulay 'Ali Ben' Amer. Els Ait Seghrouchen són considerats per Jebel Tichoukt com el bressol de tota la tribu. És en aquesta regió que el seu avantpassat Sidi 'Ali, expulsat de Fes, va establir-se amb la seva família i va prosperar.
* Els Ait Seghrouchen de Gourrama, recentment incorporats a la província de Midelt.
* Els Ait Seghrouchen de Skoura M'daz. Charles de Foucauld va informar de grans grups d'Ait Seghrouchen a la riba dreta del Muluia.

## Bibliografia

* Vie et mort du Capitaine Laffitte, pel Dr P. Lalu (metge a Boulemane) (francès)
* Henri de Bournazel, l'épopée marocaine (H. Bordeaux, mais plusieurs livres ont été écrits sur Bournazel) (francès)
* Homme de guerre, homme de paix per M. Durosoy (francès)
* Le Maroc héroïque de Jean Vial (metge a Tichoukt amb Laffitte) (francès)
* Aziz Taghbaloute, Le fellah marocain: l'exemple d'une tribu berbère, les Beni M'Tir du XIXe ... (francès)
* M. de Segonzac, Voyages au Maroc (1899-1901) (francès)
* Eumond Destaing, Dialecte berbère des Ait Seghrouchen, éditions Ernest Leroux, Paris, 1920 (francès)

## Filmografia

* Indígenes, de Rachid Bouchareb on Samy Naceri juga el paper d'un goumier Seghrouchni marroquí participant en la segona guerra mundial (2006).

## Enllaços externs

* Aït Seghrouchen Arxivat 2013-04-11 a Wayback Machine.
* La tribu Aït Seghrouchen Arxivat 2015-11-28 a Wayback Machine.
* Fellah Marocain: l'exemple d'una tribu berbere: els Beni Em Tir ; del XIXe ...
# Avió paràsit

Un avió paràsit és un avió que és transportat i llançat en l'aire per una altra aeronau que actua com nau nodrissa. L'avió transportador pot o no ser capaç de recuperar l'avió paràsit en vol.
El primer ús d'un avió paràsit va ser el 1916, quan els britànics van usar un caça Bristol Scout en vol des d'un Felixstowe Porte Baby, un gran hidroavió de l'època. Posteriorment això es va desenvolupar en la idea que grans bombarders portarien avions de caça totalment capaços, en alguns casos, de tornar a la seva nau nodrissa. Segons es van anar incrementant les capacitats dels caces, aquesta idea va ser vista com menys necessària.

## Avions de combat paràsits

Fins a mitjans del segle XX hi va haver un interès militar en els avions de combat paràsit, ja que es va projectar que els avions de combats fossin transportats a una zona de combat per un avió més gran, com podria ser el cas d'un bombarder. Si el bombarder estigués amenaçat, els paràsits serien alliberats per defensar-lo. Els paràsits mai han tingut un gran èxit i poques vegades s'han utilitzat en el combat. Un desavantatge important d'un avió paràsit va ser que redueix la capacitat de càrrega útil de l'aeronau portadora. Els projectes d'aquest tipus van ser dissenyats per superar la gran disparitat en el rang entre els bombarders i els seus caces d'escorta. El desenvolupament del re-proveïment en vol ha fet que els avions paràsit siguin obsolets.

## Galeria

* El dirigible Akron en vol, novembre de 1931.
* F9C Sparrowhawk dins de l'hangar de l' Akron .
* F9C Sparrowhawk després de tornar amb èxit al trapezi del Akron , maig de 1932.
* Boeing EB-29 amb el trapezi Fighter CONveyer (FICON) desplegat per recuperar el caça paràsit McDonnell XF-85 Goblin, situat sota d'aquest.
* Un caça Republic F-84I al trapezi FICON.
* Projecte Tom Tom: Boeing B-50 amb dos caces Republic F-84 Thunderjet
* Lockheed D-21/M-21.

## Referències

* ↑ Imperial Airship Service, The Airship Heritage Trust. Accessed 10 June 2009.

## Bibliografia

* Hallstead, William F. «Parasite aircraft». Aviation History, vol. 12, 2, 2001, pàg. 38–45. ISSN: 1076-8858.

## Enllaços externs

* Pre World War II Russian parasite fighters Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine.
* pictures of parasites
* Recent article advocating parasite aircraft Arxivat 2007-02-06 a Wayback Machine.
* Video including XF-85 Goblin in flight and FICON aircraft
* Goebel, Greg. «The Parasite Fighters», August 1, 2011.