OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montclar de Daumairac

Montclard és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montclard era de 62 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 3 estaven desocupats. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 24 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 2 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montclard el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 30 eren actives i 6 eren inactives. De les 30 persones actives 28 estaven ocupades (15 homes i 13 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 6 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Montclard hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montclard a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montclard a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Qishn

Qishn (àrab: قشن, Qixn) és una població de la costa de la governació d'al-Mahra, al Iemen, a l'extrem oriental del que fou el Iemen del Sud, uns 60 km a l'oest del Ras Fartak. Avui dia té una població d'uns 80.000 habitants. Té un aeròdrom fora d'ús.

## Història

Vers 1295 els mahra van perdre al-Xihr davant els rassúlides del Iemen i, pressionats pels quaiti, es van establir més a l'est al segle xiv amb centres a Hasik i Qishn. El 1512 els portuguesos van abandonar l'illa de Socotra i els mahra s'hi van desplaçar des de Qishn i van fundar una fortalesa començant a emigrar a l'illa. Entre 1522 i 1548 Qishn va patir alguns atacs portuguesos. El 1538/1539 el sultà dels Banu Kahtir (Kahtiri), Badr Bu Tuwayrik, va ocupar Hadramaut (incloent Tarim) i el 1545/1546 va ocupar Qishn, on la major part dels membres de la família reial dels Banu Afrar (mashaykhs dels mahra) va ser massacrada. El 1548 el sultà Said ibn Abd Allah dels Banu Afrar va tornar de Socotra, on s'havia refugiat, i va reconquerir Qishn (abril de 1548). Com que els Banu Kahtir eren aliats dels otomans, els Banu Afrar estaven ara aliats als portuguesos.
La situació va esdevenir estable. El sultà de la família dels Banu Afrar dels mahra, que era elegit en la branca sènior de la família, residia tradicionalment a l'illa de Socotra, i el cap de la branca júnior era el seu delegat a Qishn, que fou la capital continental (la regió de Mahra) del sultanat dels Banu Afrar o sultanat Mahra de Qishn i Socotra.
L'abril de 1886 el sultà va signar el protectorat britànic (encara que solament va afectar Socotra), situació que es va estendre a Qishn el maig del 1888, i en endavant formà part del Protectorat Oriental d'Aden, i quan aquest va desaparèixer el 1963, del Protectorat de l'Aràbia del Sud fins al 1967, quan va passar a mans dels revolucionaris que van proclamar la República Popular del Iemen del Sud, i llavors va quedar dins la sisena muhàfadha o governació, la més oriental.

## Economia

Sota domini britànic la ciutat fou un poble pescador, dedicant-se també a cuidar el bestiar i al comerç. Les principals exportacions han estat tradicionalment l'encens, el peix sec i la sal. Sota el règim comunista del Iemen del sud es van fer importants avenços socials, desapareixent la tribalització, i atenuant-se la discriminació de gènere. Després de la unió amb el Iemen del Nord les prospeccions petrolieres han donat bon resultat, i la població s'ha duplicat els darrers vint anys.

## Bibliografia

* A Collection of treaties, engagements, and sunnuds, relating to India and neighbouring countries 1832-1896, Sir Charles Umpherston Aitchison
# Halichoeres malpelo

Halichoeres malpelo és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est del Pacífic central.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes. Blackwell Science, Malden, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald (1985).
# Espai Ca Creus

L'Espai Ca Creus es tracta d'un equipament de la ciutat de Valls destinat a acollir serveis com el Centre Cívic, la Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Valls, el Servei de Joventut Valls Jove i la Biblioteca comarcal Carles Cardó. denominada així en referència al vallenc Carles Cardó i Sanjoan.
L'edifici és obra dels arquitectes catalans Manel Vidal i Germà Vidal i es va construir entre els anys 2010 i 2014.

## Història

La proposta sorgeix dins del programa impulsat per l'Ajuntament de Valls per a la millora del Barri Antic de la ciutat i suportat per la Generalitat de Catalunya a través de la Llei de Barris, que preveia la compra d'habitatges en ruïnes i la seva demolició per tal d'esponjar l'entramat urbà i crear noves zones obertes i crear nous edificis per acollir equipaments culturals com l'Espai Ca Creus o la instal·lació de Món Casteller. Museu Casteller de Catalunya.
L'any 2009, Manel Vidal Moreno i Germà Vidal Rebull guanyaren el concurs de l'Ajuntament per adjudicar la construcció de l'edifici de Ca Creus. L'any 2010 començaren les obres que culminaren el dia de Sant Jordi del 2014 amb la inauguració de la Biblioteca.
El nom de Ca Creus fa referència a l'edifici que ocupava aquest espai abans de l'actual, una fàbrica de tall i confecció propietat de Joan Creus Cañellas des del 1941 fins al seu tancament definitiu l'any 1981.

## Referències

* ↑ «Ca Creus (Valls) es consolida com a espai de referència de la capital de l'Alt Camp». Diari de Tarragona, 22-05-2017. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ «La Biblioteca comarcal de "Ca Creus", enllestida el 2011». Valls barri antic. Arxivat de l'original el 2015-02-22. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ «Ca Creus (Valls) es consolida com a espai de referència de la capital de l'Alt Camp». Diari de Tarragona. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2016 [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ Territori.scot.cat. «MILLORA URBANA DEL BARRI ANTIC DE VALLS». territori.scot.cat. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2016. [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ «La biblioteca de Valls es trasllada». Diari de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-12-22 [Consulta: 22 desembre 2016].
* ↑ Navarro, Lluís; Roquer, Santiago (dir). Valls i la seva història. Època contemporània, segle xx.. IV. Valls: Institut d'Estudis Vallencs, 2010.
# Planes del Sero II

Les Planes del Sero II és un jaciment arqueològic prehistòric que pertany al municipi de l'Albagés, a la comarca de les Garrigues. L'any 2003 el Pla Especial va aprovar una sèrie de prospeccions arqueològiques per determinar l'afectació de la construcció del sistema de regadiu del canal Segarra-Garrigues, presentat pel Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya, l'objectiu era determinar l'afectació del projecte sobre el patrimoni arqueològic i paleontològic. La prospecció les van dur a terme els membres del Grup d'Investigació Prehistòrica (G.I.P.) de la Universitat de Lleida, i es van documentar diversos jaciments arqueològics inèdits fins al moment, entre els quals es troba Les Planes del Sero II.

## Situació geogràfica i geològica

El jaciment es troba al municipi de l'Albagés, a la comarca de les Garrigues. Les coordenades UTM són X: 314647.00, Y: 4590938.00 i es troba a una altitud de 363 m. per sobre el nivell del mar. Està situat a un lloc d'explotació agropecuària, entre terrasses de camps de cultiu d'ametller i oliveres.

## Descobriment i historiografia del jaciment

El jaciment va ser localitzat l'any 2003 en una intervenció preventiva i de prospecció que es va fer als terrenys pròxims al Canal Segarra-Garrigues que es veien afectats per la construcció de l'embassament de l'Albegés. Els promotors van ser Reg de Catalunya SA. i la directora de la intervenció va ser l'arqueòloga Anna Colet Marcé. Les activitats al terrenys es van dur a terme del 2 de juny al 15 de juliol del 2003. La totalitat del jaciment es veurà afectat per la construcció de l'embassament.

## Descripció

Es tracte d'un jaciment del paleolític a l'aire lliure.

## Les troballes

La totalitat dels materials es van localitzar al vessant aterrassat de l'entorn. concretament es va trobar una ascla retocada de sílex, 5 nuclis de sílex i 1 fragment de sílex, tot ells amb abundant pàtina i concrecions. També, de manera superficial, es van trobar fragments de ceràmica d'època moderna i contemporània.

## Referències

* ↑ «eGIPCI (eGestió Integral del Patrimoni Cultural Immoble)».
# Cenobi

«Cenobi» té aquests significats:
* Es pot referir a l'habitació dels cenobites.
* Cenobi (religió). A un convent o monestir.
* Cenobi (biologia). Agrupació de cèl·lules d'origen comú, que es mantenen reunides formant un conjunt de forma típica en cada espècie.
# ¡Mamá, quiero ser artista!

Mamá, quiero ser artista és una comèdia musical espanyola, amb llibret de Juan José de Arteche, estrenada el 4 de febrer de 1986 en el Teatro Calderón de Madrid.

## Argument

Una jove arriba a Madrid des d'un lloc identerminado de l'Espanya rural, acompanyada per la seva mare. Només té una vocació en la vida: Triomfar en el món de l'espectacle.

## Muntatge

Dirigida per Ángel Fernández Montesinos amb direcció musical d'Augusto Algueró, decorats d'Emilio Burgos i coreografia de Giorgio Aresu. A través de l'espectacle es pretenia fer un repàs per alguns dels números més cèlebres de la revista musical espanyola, amb música dels mestres Quiroga, Moraleda i Alonso. No obstant això comptava igualment amb temes originals com el que dona títol a la comèdia, de Algueró.
Va estar interpretada per Concha Velasco, Francisco Valladares, Margot Cottens (després substituïda per Carmen Lozano), José Cerro, Manuel Bandera, Juan Carlos Martín i Alberto Denis.
Va ser transmesa per Televisió espanyola el 25 de desembre de 1989.

## Números musicales

* Por eso estoy aquí
* El ritmo de moda (Arteche, Montesinos, Algueró).
* La manuela (Alonso).
* La florista sevillana (Moraleda).
* Mamá, quiero ser artista (Toro, Algueró).
* La pasarela (Arteche, Montesinos, Algueró).
* Obertura (Algueró).
* El tropezón (Moraleda).
* Sueños de amor (Irueste).
* Horchatera valenciana (Alonso).
* Otra puerta se abrirá (Arteche, Montesinos, Algueró).
* Las chicas de la Cruz Roja, El día de los enamorados (Algueró).
* La reina de copas (Toro, A. Algueró).
* Farolillo verbenero (Alonso).
* Saludos despedida (Toro, Algueró).

## Referències

* ↑ «"¡Mamá, quiero ser artista!", justo éxito de una gran revista». Diari ABC, 08-02-1986. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «Nuria Espert, Concha Velasco y Rosa María Sardá coinciden en la cartelera madrileña». El País, 06-02-1986. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ «"¡Mamá, quiero ser artista!"». Diario ABC, 20-04-1987. [Consulta: 7 setembre 2015].
* ↑ ¡Mamá, quiero ser artista! (1989) a rtve.es

## Enllaços externs

* Fitxa a la Base de Dades de la Biblioteca Nacional d'España
* Fitxa a la base de dades del Centro de Documentación Teatral
* Fitxa a IMDb
# Plaça d'Espanya (Alcoi)

La plaça d'Espanya d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià és un dels espais públics més cèntrics i emblemàtics de la ciutat.
L'ajuntament d'Alcoi va encarregar l'arquitecte valencià Santiago Calatrava la remodelació de la plaça, en la qual va dissenyar una sala subterrània multiusos, la Llotja de Sant Jordi, que es va inaugurar al maig de 1995.
En aquesta plaça es troben alguns dels monuments més destacats de la ciutat, com l'Ajuntament d'Alcoi, la Llotja de Sant Jordi obra de l'arquitecte Santiago Calatrava, l'Església de Santa Maria o el Teatre Calderón. També s'accedeix des d'ella a l'emblemàtica plaça de Dins.
A la plaça, antigament denominada plaça de la Constitució, es trobaven dos monuments hui dia desapareguts, el Convent de Sant Agustí, d'estil gòtic valencià, que va ser derrocat durant la guerra civil espanyola i el quiosc modernista d'Alcoi, una edificació pública d'estil modernista valencià, obra de l'arquitecte alcoià Joaquín Aracil Aznar, també desaparegut.
A la plaça tenen lloc alguns dels actes més importants de la festa de Moros i Cristians d'Alcoi o de la Cavalcada de Reyes Mags d'Alcoi.
La majoria d'edificis i monuments que la conformen són d'estil clàssic o academicista i confereixen, per tant, un aspecte clàssic a la mateixa.
El perímetre de la plaça és un rectangle irregular, més estreta en un dels seus extrems. La plaça és lleugerament més baixa i estreta en la part de l'Església de Santa Maria i més alta i ampla en la part que dona a l'ajuntament d'Alcoi, per això, es troba lleugerament inclinada.

## Vegeu també

* Llotja de Sant Jordi
* Església de Santa Maria
* Ajuntament d'Alcoi
* Plaça de Dins
* Teatre Calderón
* Convent de Sant Agustí d'Alcoi
* Quiosc modernista d'Alcoi

## Referències

* ↑ «Llotja de Sant Jordi (Alcoi)». Arxivat de l'original el 2021-01-25. [Consulta: 6 maig 2020].
* 1 2 «La Plaça d'Espanya: tradición y cultura de la mano». [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «El Alcoy de 1930 desde el aire» (en espanyol europeu), 13-08-2019. Arxivat de l'original el 2021-03-10. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Alcoi. Alicante». [Consulta: 6 maig 2020].
# Miquel Torres

Miquel Torres és el nom dels següents personatges:
* Miquel Torres i Carbó (Vilafranca del Penedès, 1909-1891), empresari vitícola català
* Miquel Torres i Bernades (Sabadell, 1946), nedador i waterpolista català
# Publília

«Publília» té aquests significats:
* Publília (esposa de Ciceró), segona esposa de Marc Tul·li Ciceró l'orador
* Gens Publília, gens romana plebea
# Halichoeres margaritaceus

Halichoeres margaritaceus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.
Els mascles poden assolir els 12,5 cm de longitud total.
Es troba des de l'est de l'oceà Índic fins a les Tuamotu, el sud del Japó i Nova Gal·les del Sud (Austràlia). És substituït per Halichoeres nebulosus a l'Índic occidental.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
# Platja de l'Altet

La Platja de l'Altet limita al nord, amb la platja d'Urbanova i al sud amb la dels Arenals del Sol.
Constitueix un gran espai verge de sorra daurada, de dos quilòmetres de longitud, i d'aigües tranquil·les. Situada en una zona d'alt valor ecològic com ho són els ecosistemes de dunes del litoral. Conforma un dels paisatges més singulars del país, atès que en ell es pot observar un complex funcionament de la gènesi dunar, el que la converteix en un referent únic.
El conjunt de l'ecosistema natural de la platja de l'Altet, el forma la pròpia platja, el seu sistema dunar fòssil així com el Fondet de la Sinieta, situat a la zona posterior de la platja, així mateix aquest ecosistema litoral està estretament relacionat amb el saladar d'Aigua Amarga i amb el Clot de Galvany.
Disposa de zona d'aparcament, rentapeus, passarel·les de fusta, baret, àrees per practicar esport, lloguer d'hamaques i para-sols i vigilància marítima. A més conta amb un servei regular d'autobusos que la connecta amb el nucli de l'Altet, Elx i Alacant.

## Referències

* ↑ «Morfología cuaternaria de la costa entre l'Altet y el Cap de Santa Pola» J. F. Mateu Belles y J. Cuerda Barceló. Cuaderno de Geografia n.º 23, pag. 63-82. Valencia-1978.
* ↑ «Las dunas de las costas valencianas» E. Sanjaume y J. E. Pardo Pascual, pag 227-262. Sociedad Española de Geomorfolgía. 2011. ISBN 978-84-615-3780-8

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Elx
# Cecilianisme

El cecilianisme o moviment cecilià (nom derivat de santa Cecília, patrona catòlica dels músics) va ser un moviment musical nascut a la fi del segle xix en el si de l'Església Catòlica i amb vigència, aproximadament, fins a la segona dècada del segle xx. Els músics i teòrics cecilianistes van reaccionar contra els excessos de la música sacra romàntica (a la qual es jutjava d'excessivament operística, com succeïa amb les obres de Franz Liszt o Anton Bruckner) i van reivindicar la interpretació en la litúrgia del cant gregorià i de les obres dels grans polifonistes del Renaixement com Giovanni Pierluigi da Palestrina, Orlando di Lasso o Tomás Luis de Victoria, models que proposaven també als compositors contemporanis de música sacra per a inspirar les seues noves obres, el propòsit de les quals era també cercar la participació de l'assemblea de fidels en la litúrgia per mitjà del cant (per aquesta raó, es van fundar en aquests moments nombroses «Scholae cantorum» en les parròquies).
El moviment cecilià de la reforma eclesiàstica es va centrar en Itàlia, però va rebre un impuls significatiu a Regensburg (Ratisbona) a Alemanya, on Franz Xaver Haberl tenia una Kirchenmusikschule (escola de música religiosa) de renom mundial. Haberl també va ser el director de cor de la catedral a Ratisbona, on va dirigir un cor molt especialitzat en la polifonia i la cançó). També destacà Franz Xaver Witt.

## El moviment a Itàlia

El moviment cecilianista tingué especial importància a Itàlia, el representant més prestigiós i influent del qual va ser Lorenzo Perosi, encara que es considera que el veritable iniciador d'aquest moviment de renovació va ser Vincenzo Petrali, Giovanni Tebaldini (l'organista predecessor de Perosi a la Basílica de Sant Marc de Venècia). Altres importants defensors del cecilianisme a Itàlia van ser Raffaele Casimiri, Oreste Ravanello, Federico Caudana (organista i mestre de capella de la catedral de Cremona), Raffaele Manari, Luigi Bottazzo, Marco Enrico Bossi i Filippo Capocci (mestre de capella de la basílica de Sant Joan del Laterà de Roma).

## Referències

* Fellerer, Karl Gustav. 1982. "Kirchenmusikalische Reformbestrebungen um 1800". Analecta Musicologica: Veröffentlichungen der Musikgeschichtlichen Abteilung des Deutschen Historischen Instituts in Rom 21:393–408.
* Lonnendonker, Hans. 1980. "Deutsch-französische Beziehungen in Choralfragen. Ein Beitrag zur Geschichte des gregorianischen Chorals in der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts". En Ut mens concordet voci: Festschrift Eugène Cardine zum 75. Geburtstag, editat per Johannes Berchmans Göschl, 280–95. St. Ottilien: EOS-Verlag. ISBN 3-88096-100-X

## Enllaços externs

* Motu proprio Tra le sollecitudini de Pius X sobre la música sagrada (castellà)
# Placocheilus

Placocheilus és un gènere de peixos de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Taxonomia

* Placocheilus bibarbatus (Nguyen, 2001)
* Placocheilus cryptonemus (Cui & Li, 1984)
* Placocheilus imbarbatus (Nguyen, 2001)
* Placocheilus robustus (Zhang, He & Chen, 2002)

## Referències

* ↑ Nguyen, V. H. & S. V. Ngo. 2001. Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap I. Ho ca chep (Cyprinidae). [Freshwater fishes of Viet Nam. Volum I. Family Cyprinidae]. Ca Nuoc Ngot Viet Nam v. 1: 1-622.
* ↑ Nguyen, V. H. & S. V. Ngo. 2001. Ca nuoc ngot Viet Nam. Tap I. Ho ca chep (Cyprinidae). [Freshwater fishes of Viet Nam. Volum I. Family Cyprinidae]. Ca Nuoc Ngot Viet Nam v. 1: 1-622.
* ↑ Zhang, E., S.-P. He & Y.-Y. Chen. 2002. Revision of the cyprinid genus Placocheilus Wu, 1977 in China, with description of a new species from Yunnan. Hydrobiologia Núm. 487: 207-217.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco (Califòrnia), Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8 (1990).
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* FishBase (anglès)
# Moçac

Moçac (occità) o Moussac (francès) és un municipi francès al departament del Gard (regió d'Occitània).

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Pterygotrigla spirai

Pterygotrigla spirai és una espècie de peix pertanyent a la família dels tríglids.

## Descripció

* Fa 15,3 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 250-440 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al mar Roig: el Golf d'Aqaba.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Waite E. R., 1899. Scientific results of the trawling expedition of H. M. C. S. "Thetis." Mem. Aust. Mus. v. 4 (pt 1). 2-132.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Golani, D. & A. Baranes, 1997. A new deepwater gurnard, Pterygotrigla spirai, from the northern Red Sea (Osteichthyes: Triglidae). Israel Journal of Zoology v. 43: 185-195.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB