OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Demà moriré

Demà moriré (títol original, I will be murdered) és una pel·lícula documental espanyola del 2013 escrita, dirigida i produïda per Justin Webster, juntament amb TVE, Televisió de Catalunya, BBC, ITVS, i The Danish Film Institute. Ha estat rodada en castellà i en anglès.

## Sinopsi

El 10 de maig del 2009, el prestigiós i carismàtic advocat guatemalenc Rodrigo Rosenberg fou assassinat poc després de sortir a passejar en bicicleta a la ciutat de Guatemala. No sembla gens estrany en un país amb la taxa d'assassinats més alta del món després de 13 anys de guerra civil. Tanmateix, l'endemà Rosenberg va aparèixer a YouTube en un vídeo gravat dies abans de la seva mort, culpant al president de Guatemala Álvaro Colom Caballeros d'haver-lo matat. Dos dels clients de Rosenberg, Khalil i Marjorie Musa, havien estat assassinats unes setmanes abans. Això el va conduir a investigar un cas que, segons va dir als seus amics, temia que el portaria a la seva mort.
Milers de manifestants van sortir als carrers en senyal de protesta. El país estava a la vora d'un cop d'estat. Les Nacions Unides havien enviat al país un fiscal espanyol, Carlos Castresana Fernández, conegut per fer de fiscal al cas contra Augusto Pinochet, per tal d'investigar la lluita contra la impunitat judicial, i li van encarregar investigar el cas. Comença aleshores un viatge a l'ànima de Rodrigo Rosenberg, i a l'infern de la impunitat a Guatemala.

## Premis

El documental ha guanyat el premi Golden Strands Documentary Feature al TallGrass Film Festival (Estats Units) i una menció d'honor al millor documental a la Mostra Internacional de Cinema de São Paulo (Brasil) u ha estat seleccionada com una de les 10 pel·lícules "imprescindibles" del 2013 per IndieWire, després de ser estrenat a Toronto. També va guanyar el Premi Pro-Docs al DocsBarcelona de 2013 el Premi al Millor documental d'un director no llatinoamericà al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana i el Premi al Millor Director en categoria Documental al 54è Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias. Fou nominada al Gaudí a la millor pel·lícula documental.

## Crítiques

| « | Si aquest documental comença com un thriller polític senzill, de mica en mica es converteix en alguna cosa infinitament més estranya. Una pel·lícula salvatge, inquietant i evocadora. | » |
| — The Guardian |||
| « | El film és un emocionant thriller que porta a l'espectador pels insòlits i secrets descobriments d'una realitat que amagava el cas Rosenberg. | » |
| — El País |||

## Referències

* ↑ "Demà moriré" ("I will be murdered") i "Ciutat morta", premiades, ccma.cat, 11 de novembre de 2013
* ↑ 10 Films You Must See From This Year’s Hot Docs, indiewire.com, 3 de maig de 2013
* ↑ El documental amb suport MEDIA “Demà moriré” guanya el premi Pro-Docs 2013, europacreativamedia.cat
* ↑ El documental català 'Seré asesinado (I will be murdered)' al D'A, al web de l'Acadèmia del Cinema
* ↑ I Will Be Murdered (Demà moriré), al web de l'Acadèmia del Cinema
* ↑ I will be murdered a jwproductions

## Enllaços externs

* Demà moriré a ccma.cat
# Demàrat d'Esparta

Demàrat (Demaratos, Δημάρατος) va ser rei euripòntida d'Esparta en una data cap a l'any 510 aC fins a aproximadament el 491 aC. Era fill del rei Aristó d'Esparta. Aquest s'havia casat dues vegades i no havia tingut fills i estant viva la seva segona dona, per un engany, li va prendre la dona al seu amic Aget amb la que va tenir un fill que fou Demàrat, que sembla que en realitat era fill d'Aget (el mateix Aristó va contar els mesos i va dir que el fill no podia ser seu quan va néixer), però que va acceptar com a propi.
Pausànias diu que juntament amb Cleòmenes I va expulsar del poder a Hípias. Plutarc uneix el seu nom a una guerra contra Argos. El seu regnat fou un continuat enfrontament amb el seu col·lega. Quan Cleòmenes va proposar envair Àtica, Demàrat va posar tota mena de dificultats i en arribar l'exèrcit a Eleusis, va seguir l'exemple dels corintis i va refusar seguir. Com que altres aliats també es van retirar Cleòmenes va haver de renunciar a l'expedició. El 491 aC es va produir la intriga d'Egina quan els caps eginetes van refusar obeir les seves ordres per no estar present el seu col·lega. Demàrat, que segurament havia instigat als eginetes a prendre aquesta decisió. Cleòmenes va demanar ajut al pròclida Leotíquides (enemic de Demàrat que li havia arrabassat a la seva novia Parcala, filla de Quiló) i al·legant una decisió de l'oracle de Delfos donada per la pítia Periala, van declarar deposat a Demàrat. El rei va anar a Elis, a Zacint i després a Pèrsia on fou ben rebut per Darios I el Gran i és possible que acompanyés als perses en la seva expedició a Grècia en l'esperança de ser restaurat. Pausànias diu que la seva família va romandre a Àsia per molt de temps i Xenofont esmenta als seus descendents Eurístenes i Procles, que eren senyors de Pèrgam, Teutrània i Ilalisarna, que el rei persa havia donat al seu ancestre. Procles es va casar amb una filla d'Aristòtil quan aquest va anar a Atarneu i va tenir amb ella dos fills, Procles i Demàrat.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* RÜDIGER SCHMITT, "DEMARATUS" a Encyclopaedia Iranica
# Dielèctric low-k

Dielèctric low-k (en anglès baixa k) fa referència a un material de constant dielèctrica o també permitivitat relativa (ε$_r$) de molt baix valor. Els materials dielèctrics amb baixa k s'empren en la fabricació de semiconductors on usualment remplacen el diòxid de silici (K=3,7-3,9) . Els materials dielèctrics low-k és una de les tecnologies que permeten de continuar la miniaturització dels components electrònics segons la llei de Moore.

## Necessitat

En circuits digitals, per a separar els transistors s'empren materials dielèctrics (per defecte molt aïllants) que impliquen una capacitat paràsita entre els components. Degut a la gran miniaturització, els transistors estan cada cop més units, la qual cosa fa augmentar la capacitat paràsita. Aquestes capasitats paràsites produeixen problemes d'interferències anomenades diafonia (crosstalk). Llavors, per a solventar el problema cal utilitzar materials amb baixa k :
$C=\epsilon _{o}k{\frac {A}{d}}$
si k baixa llavors la capacitat també baixarà.

## Materials low-k

* Derivats d'òxid: Diòxid de silici dopat amb flúor, Diòxid de silici dopat amb carboni, Diòxid de silici dopat amb hidrogen
* Derivats orgànics: Poliimides, Polímers, Tefló
| Material | Constant Dielèctrica |
| Diòxid de silici dopat amb flúor | 3,3-3,9 |
| Diòxid de silici dopat amb carboni | 2,8-3,5 |
| Diòxid de silici dopat amb hidrogen | 2,5-3,3 |
| Poliimides | 3-4 |
| Polímers | 2,6-3,2 |
| Tefló | 1,9-2,1 |

## Vegeu també

* Tecnologia Dielèctric high-k
* Tecnologia de Silici sobre aïllant (SOI)
* CMOS
* Permitivitat dels materials, Permitivitat relativa, Permitivitat del buit

## Referències

* ↑ «Low- κ Dielectrics» (en anglès). web.stanford.edu. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ «Low-k materials» (en anglès). www.slideshare.net. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ «Next generation of low-k materials» (en anglès). courses.ee.psu.edu. [Consulta: 17 març 2017].
# Diferència de potencial

* No s'ha de confondre amb Potencial elèctric.
En la física, la diferència de potencial, tensió elèctrica o voltatge és la diferència en el potencial entre dos punts en un camp conservatiu. En enginyeria, de vegades es descriu com una variable depenent d'un altre punt (across variable).
La diferència de potencial elèctric entre dos punts (A i B) d'un camp elèctric és igual al treball que realitza aquest camp sobre una unitat de càrrega positiva (el coulomb en el SI), per transportar-la del punt A al B.
$V_{A}-V_{B}={E}\times {r}$
On:
* V$_A$ - V$_B$ és la diferència de potencial.
* E és la intensitat del camp en newtons per coulomb (${\rm {{N}\cdot {\rm {{C}^{-1}}}}}$).
* r és la distància en metres entre els punts A i B.
Igual que en el potencial elèctric, la diferència de potencial en el SI es mesura en volts.
Si dos punts que tenen una diferència de potencial s'uneixen mitjançant un conductor o bé circuit elèctric, es produirà un flux de corrent elèctric entre ambdós punts. En circular, es transfereix al circuit una energia equivalent a la diferència de potencial multiplicat per la càrrega transportada (integral del corrent).

## Referències

* ↑ «Diferència de potencial». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ V, Gabriela Briceño. «Diferencia de potencial | Qué es, definición, cálculo, símbolo, unidad, ejemplo» (en espanyol europeu), 03-08-2019. [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Potencial y diferencia de potencial - FisicaPractica.Com». [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Diferencia de potencial eléctrico | Definición y fórmula» (en espanyol europeu), 14-01-2024. [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ Tomé, César. «La diferencia de potencial eléctrico» (en castellà), 12-04-2016. [Consulta: 3 març 2024].
* «Diferència de potencial entre dos punts». UPV. Arxivat de l'original el 2 d’octubre 2015. [Consulta: 26 febrer 2014].

## Vegeu també

* Alessandro Volta
* Electrofisiologia
* Llei d'Ohm
* Potencial de repòs
* Potencial elèctric
# Zoo del Bronx

El Bronx Zoo és un zoo de renom mundial, situat al Bronx Park, a New York. Va obrir les portes el 8 de novembre de 1899, i protegia aleshores 843 animals. Els objectius d'aquest zoo eren de fer progressar els estudis zoològics, de protegir espècies salvatges, i d'educar els visitants. Els edificis que el componen estan inspirats en l'arquitectura de les Belles Arts.
El zoo del Bronx ha estat un dels primers zoos d'Amèrica del Nord a col·locar els animals en decorats naturals més aviat que en gàbies, el que ha permès barrejar les espècies, tot instal·lant-los en un medi ambient proper al natural. Existeixen tanmateix separacions destinades a evitar que depredadors i preses eventuals es barregin, tals com fossats, o reixes. Tot i això, per raons estètiques, aquestes barreres no són sempre visibles.
El zoo del Bronx és conegut pel Wild Asia Tramway, un monorail a partir del qual els espectadors poden veure els animals asiàtics de molt a prop, i per Jungleworld, exposició interior de plantes i d'espècies animals provenint dels boscos tropicals humits. Pel que fa als primats, el zoo ofereix als espectadors la Congo Gorilla Forest, que és el major bosc tropical artificial del món, amb 2.63 hectàrees (6.5 acres) de superfície, i que apunta a la protecció de les espècies; el preu de l'entrada està destinat a aquesta finalitat.
El Bronx Zoo pertany i és administrat per la Wildlife Conservation Society, que s'ocupa també del New York Aquarium i del zoo de Central Park.

## Referències

* ↑ (anglès) «Wildlife Conservation Society». fundinguniverse.com. Funding Universe. [Consulta: 28 maig 2010].
* 1 2 (anglès) «Bronx Zoo». nycgovparks.org. New York City. [Consulta: 31 maig 2010].
* ↑ (anglès) «List of Accredited Zoos and Aquariums». aza.org. Association of Zoos and Aquariums. [Consulta: 27 maig 2010].

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* (anglès) Wildlife Conservation Society: Bronx Zoo Arxivat 2009-06-29 a Wayback Machine.
* (anglès) Congo Gorilla Forest Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.
# Djalma Campos

Djalma Campos (Luanda, 30 de maig de 1987) és un exfutbolista angolès de la dècada de 2010.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Angola.
Pel que fa a clubs, destacà a Marítimo, FC Porto i PAOK Salònica FC.

## Referències

* ↑ «Angola await Rafael clearance». BBC Sport, 06-01-2012. [Consulta: 26 maig 2017].
* ↑ «Djalma – Matches». Soccerway. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ Djalma Campos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Marítimo e Académica empatam sem golos» (en portuguès). Público, 05-05-2007 [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Angolan Djalma Campos signs for FC Porto». Angola Press News Agency, 02-05-2011. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2011. [Consulta: 19 juliol 2012].
* ↑ Djalma Campos a National-Football-Teams.com (anglès)
# Albà

Albà és el nom dels següents personatges:
Sants:
* Albà de Verulamium, màrtir britànic del segle iv.
* Albà de Magúncia, bisbe alemany.
Música:
Toponímia
Onomàstica

## Vegeu també

* L'Albà, poble d'Aiguamúrcia (Alt Camp)
# Quèt

Quet-en-Beaumont és un municipi francès situat al departament de la Isèra i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 65 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Quet-en-Beaumont era de 65 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 12 eren unipersonals (12 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 76 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 48 eren segones residències i 1 estava desocupat. 72 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 8 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Quet-en-Beaumont el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 8 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 39 persones, 19 eren actives i 20 eren inactives. De les 19 persones actives 18 estaven ocupades (11 homes i 7 dones) i 1 aturada (1 home). De les 20 persones inactives 11 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Quet-en-Beaumont a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Quet-en-Beaumont a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Comtat de Reims

El comtat de Reims fou una jurisdicció feudal del Regne de França, constatada sota els carolingis, centrada a Reims. Vers el 816 era comte Eberard, fill de Bigó de Tolosa i germà de Leutgard comte de París. Al segle següent apareix com a comte i arquebisbe Hug de Reims, fill d'Heribert II de Vermandois, nomenat vers el 925 amb només cinc anys, però quan tenia uns 11 anys el rei Raül de França el va deposar i el substituir per Artald germà de Dodó d'Omont, emparentat als comtes de Rethel (Omont i Rethel) i de Porcien. El 940 el comte de Vermandois, aliat a Otó I del Sacre Imperi Romanogermànic i a Hug el Gran (robertià), va expulsar a Artald i va reinstal·lar a Hug que rondava la vintena d'anys. El 946 Hug fou finalment deposat per Lluís IV de França (va morir el 962) i Artald reinstaurat. Fou aquest bisbe el que va confiar el poder comtal a Renald de Roucy. A la mort d'Arnald el 961 Hug es va presentar altre com a candidat però fou descartat en favor d'Olderic i Renald va conservar el comtat que va traspassar al seu fill Gislebert de Roucy. Eudes I de Blois, Chartres i Châteaudun va ocupar Provins i Reims i es va proclamar comte però Gislebert va conservar Reims amb el més modest títol de vescomte. Eudes I va morir el 996 i el va succeir el seu fill Tibald o Teobald II fins al 1004; va seguir Eudes II que per matrimoni va adquirir el comtat de Meaux; el 1033 l'arquebisbe de Reims, Ebles I de Roucy, de la casa vescomtal, assolia definitivament les funcions comtals.

## Vegeu també

* Arquebisbat de Reims
* comtat de Roucy

## Referències

* Roucy
# ROHDA

El Recht Op Het Doel Af, més conegut per les inicials ROHDA, és un club de corfbol d'Amsterdam (Països Baixos) fundat l'any 122. Ha guanyat 4 vegades la Copa d'Europa.

## Palmarès

* 4 Copes d'Europa: 2 a l'aire lliure (1972 i 1983) i 2 en pista coberta: (1986, 1995)

## Referències

* ↑ http://www.rohda.com/articles.php?lng=nl&pg=40 Arxivat 2009-01-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Rohda winnaar onderonsje met Belgen in Europa Cup (neerlandès)». De Volkskrant, 09-01-1995.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Dirksland

Dirksland és un antic municipi de la província d'Holanda Meridional, al sud dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 8.411 habitants repartits sobre una superfície de 74,15 km² (dels quals 18,66 km² corresponen a aigua).
Es va fusionar amb Goedereede, Middelharnis i Oostflakkee, creant el nou municipi de Goeree-Overflakkee.

## Centres de població

Herkingen i Melissant.

## Ajuntament

* SGP (4 regidors)
* PvdA (2 regidors)
* ChristenUnie (2 regidors)
* Gemeentebelangen (2 regidors)
* VVD (1 regidor)
* CDA (1 regidor)
* Eenmansfractie Huber (1 regidor)

## Enllaços externs

* www.dirksland.nl
# Zoo d'Anvers

El Zoo d'Anvers (en neerlandès: ZOO Antwerpen) és un zoològic que es troba al centre de la ciutat d'Anvers a Bèlgica. Es troba al costat de l'estació d'Anvers-Central. És el zoo més antic del país, i un dels més antics del món, en funcionament des del 21 de juliol de 1843.
Des de la seva fundació el parc ha estat controlat per De Koninklijke Maatschappij voor Dierkunde van Antwerpen, una societat anomenada inicialment Société Royale de Zoologie d'Anvers. L'objectiu inicial del zoo era fomentar les ciències zoològiques i botàniques. El seu primer director va ser el zoòleg i botànic Jacques Kets (10 de novembre de 1785 - 1 de febrer de 1865).
El zoo s'ha anat engrandint amb els anys, passant de les 1,59 hectàrees inicials fins a més de 10,5 hectàrees que compta en l'actualitat. Dels primers anys de zoo destaquen el temple egipci (1856) i l'edifici antílop (1861) d'estil oriental, que acull els okapis.
L'espai va acollir les proves de boxa i lluita lliure dels Jocs Olímpics de 1920.
Després de la Segona Guerra Mundial el zoo es va transformar, aplicant amb nous i moderns estàndards científics, educatius, culturals i estètics. Es van construir nous edificis, com el de primats (1958) o el nocturama (1968), on hi ha els animals nocturns. El 1973 es va construir un nou espai pels rèptils, i el 1978 un nou edifici per a les espècies de micos petites. L'edifici de primats més antic es va renovar el 1989. Per donar suport a la seva missió educativa, el zoològic va començar amb viatges en grup i programes educatius especials anomenats classes zoològiques el 1969.
L'1 de gener de 1983 fou classificat com a monument.

## Referències

* 1 2 «History» (en neerlandès). zooantwerpen.be. Antwerp Zoo. Arxivat de l'original el 18 de maig 2010. [Consulta: 19 maig 2010].
* ↑ «Sports-reference.com 1920 Summer Olympics boxing.». Arxivat de l'original el 2008-08-26. [Consulta: 2 desembre 2017].
* ↑ «Sports-reference.com 1920 Summer Olympics wrestling.». Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 2 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Zoo d'Anvers - Lloc web oficial (neerlandès) (francès)
* Website of domain Planckendael (neerlandès) (francès)
* Centre de Recerca i Conservació
# Djambà

Djambà (en rus: Джамба) és un poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 119 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Aguna

L'aguna (o agunaco o awuna) és una llengua que parlen els agunes de Benín i de Togo. Segons l'ethnologue, el 1992 hi havia 3.470 agunes a Benín (segons el joshuaproject n'hi ha 7.100). Els parlants d'aguna parlen a la zona de l'aldea Agouna, situada al municipi de Djidja, al departament de Zou. Segons el mapa lingüístic de Togo, també es parla a la zona fronterera d'aquest país amb Benín, tot i que no hi ha dades dels seus parlants. A Togo es parla al sud-est del país, a l'extrem sud-est de la regió dels Altiplans, al nord i sud del Bosc de Togodo, a les dues vores del riu Mono, a les prefectures de Yoto i de Mono Mitjà, a més a més de a Lomé i altres ciutats del sud del país. El codi ISO 369-3 de l'aguna és aug i el seu codi al glottolog és agun1238.

## Família lingüística

L'aguna és una llengua kwa, família lingüística que forma part de les llengües Benué-Congo. Concretament, segons l'ethnologue, forma part del grup lingüístic de les llengües gbes. Segons l'ethnologue, hi ha 21 llengües gbe: l'Aguna, l'ewe, el gbe, ci, el gbe, xwla oriental, el gbe, gbesi, el gbe, kotafon, el gbe, saxwe, el gbe, waci, el gbe, xwela occidental, el gbe, xwela, el kpessi, sis llengües aja (aja, gbe, ayizo, gbe, defi, gbe, tofin, gbe, weme i gun), dues llengües fons (fon i gbe, maxi) i la llengua gen, considerada l'única llengua mina. Segons el glottolog, és una de les llengües gbes occidentals com el adangbe, l'ewe, el gen, el kpessi i el gbe, waci.

## Sociolingüística, estatus i ús de la llengua

L'aguna és una llengua vigorosa (EGIDS 6a): és parlada per persones de totes les generacions i la seva situació és sostenible. Els seus parlants també parlen fon, gen i ifè.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aguna». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* 1 2 «language: Aguna». joshuaproject. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Togo». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* 1 2 «Language: Aguna». glottolog. [Consulta: 5 febrer 2015].
* 1 2 «Gbe». ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ «Aguna in the Language Cloud» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 5 febrer 2015].

## Bibliografia

* Kluge, Angela, 2006: Qualitative and quantitative analysis of grammatical features elicited among the Gbe language varieties of West Africa, a: Journal of African languages and linguistics, nº 27, pp. 53-86.
* Faton, Gabriel R, 2012, Aguna Speakers of Benin: A Sociolinguistic Survey.
# Àixraf Oghullari

Àixraf Oghullari fou una família turca que va rebre l'encàrrec dels seljúcides de controlar les "marques militars" o zones de frontera, al segle xiii. Era una família de turcmans amb molts membres, fidels i clients, instal·lada a Anatòlia pels mateixos seljúcides. Van portar el títol d'"amir". La seva residència inicial fou Gorgurum i després van tenir capital a Beyşehir.
El primer fou Àixraf-oghlu Sayf al-Din Sulayman Bey I, que va tenir un paper molt important fins a la seva mort el 27 d'agost de 1302. El va succeir el seu fill gran Mubariz al-Din Muhammad Bey que va reconèixer la sobirania del governador il-kànida Coban. Va morir el 1320 i el va succeir el seu fill Sulayman Bey II que va tenir un govern relativament curt i a l'entorn del 1332/1333 fou executat pel governador cobànida il-kànida, Dermitaix ibn Coban, després de ser torturat salvatgement. Amb la seva mort les seves possessions van passar aviat en part a Hamid (els Hamid-oghlu) i en part als Karamànides (emirat de Karaman).
Els seus dominis van arribar a incloure 690 viles i 150 poblets i la seva cavalleria disposava de 70000 homes.

## Genealogia

* Àixraf
** Sayf al-Din Sulayman Bey I vers 1280-1302
*** Mubariz al-Din Muhammad Bey 1302-1320
**** Sulayman Bey II
*** Diya al-Din Àixraf
*** Guldjemal Khatun (filla)

## Bibliografia

* Saljuk-nama, en persa, manuscrit a la Biblioteca Nacional a París, traduït per Feridun Nafiz
Beilicats d'Anatòlia :