OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel Pérez Mirete

Manuel Pérez Mirete (Alacant, 1884 - 29 de juny de 1965) fou un advocat i polític alacantí, últim president de la Diputació d'Alacant abans de la proclamació de la Segona República Espanyola.
Després d'estudiar el batxillerat a l'escola dels jesuïtes d'Oriola es va llicenciar en dret a la Universitat de València. Des del 1907 va exercir com a advocat a Alacant, on va fundar i dirigir des del 1918 el diari El Tiempo. El 1923 formà part de la direcció de la Caixa d'Estalvis d'Alacant i el 1929 fundà la seva pròpia acadèmia jurídica.
De 1909 a 1911 fou regidor de l'ajuntament d'Alacant i diputat provincial pel Partit Conservador, del que en seria cap provincial el 1915. El 1918 es va alinear amb el sector d'Antoni Maura i Montaner, però el 1921 el deixà per sumar-se al de Juan de la Cierva y Peñafiel. Va donar suport la dictadura de Primo de Rivera, sota la qual fou president de l'Associació de la Premsa d'Alacant. Quan el febrer de 1930 Primo de Rivera fou substituït per Dámaso Berenguer y Fusté fou membre de la Comissió permanent de la Diputació, que el novembre del mateix any el va nomenar president de la Diputació. Durant el seu mandat es va aprovar que la senyera del Regne de València fos la bandera provincial. Va deixar el càrrec després de la proclamació de la Segona República Espanyola l'abril de 1931.
Durant la Segona República Espanyola fou militant de l'Aliança Monàrquica fins 1932, quan ingressà a la Dreta Regional Agrària, però el 1935 es va passar al Partit Agrari. Durant la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol revoltat, i després del conflicte fou director de l'escola de la Congregació Mariana. El 1952 fou nomenat degà del Col·legi d'Advocats d'Alacant. Té un carrer dedicat a Alacant.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.435. ISBN 9788495484802.
* ↑ Alicante, sus calles y la abogacía, Diario Información

## Enllaços externs

* Manuel Pérez Mirete, Alicantepedia
# Manuel Pérez Rodrigo

Manolo Pérez Rodrigo (Barcelona el 31 d'agost de 1976) fou un futbolista català.
La posició natural dins del camp és la de mig centre organitzador i ha destacat a la Unió Esportiva Lleida on va tenir un paper destacat, ja que dona a l'equip blau molta consistència. Arribà a debutar a primera divisió amb l'Espanyol en un derbi contra el Barcelona. També jugà al Cadis CF.

## Clubs

* Barcelona C 1995-96
* Mallorca B 1996-97
* Club de Futbol Gavà 1997-98
* RCD Espanyol B 1998-99
* CD Logroñés 1999-00
* Albacete Balompié 2000-01
* Club Deportivo Ourense 2001-02
* Hèrcules Club de Futbol 2002-03
* Cadis CF 2003-05
* Cultural y Deportiva Leonesa 2005-07
* Unió Esportiva Lleida 2008

## Enllaços externs

* Manolo Pérez a elmundo.es

## Referències

* ↑ El 'derby' resultó un monólogo del Barça (Derby turned out to be a Barça monologue); El País, 15 març 1999 (castellà)
* ↑ Real Betis 1–1 Cádiz; ESPN Soccernet, 27 novembre 2005
# Mare de Déu d'Algons

La Mare de Déu d'Algons és una capella al costat del Mas d'Algons, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita església d'una sola nau, situada sobre un penyal i capçada a ponent amb capçalera plana i coberta amb volta de canó que sosté un llosat de doble vessant. Una porta en arc de mig punt s'obre a la façana principal, situada a llevant, la qual és coronada per un ull de bou circular i rematada per un campanar d'espadanya d'un sol ull. Es troba arrebossada a l'interior, mentre que l'exterior el parament és a pedra vista, de reble. La façana de llevant està precedida per un petit clos adossat a l'església.

## Història

Hi ha una inscripció a la capella que diu "Pere Comella manà fer la Capella. 1800".

## Referències

* ↑ «Capella de la Mare de Déu d'Algons». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 19-20. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ «Capella de la Mare de Déu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
# Maniraptors

Els maniraptors (Maniraptora) constitueixen un clade de dinosaures celurosaures que inclou els ocells i els dinosaures que estan més estretament emparentats amb ells que amb Ornithomimus velox. Conté els grans subgrups Avialae, Deinonychosauria, Oviraptorosauria i Therizinosauria. Sovint també s'hi inclouen Ornitholestes i els alvarezsàurids. Conjuntament amb el següent grup més proper, els ornitomimosaures, els maniraptors constitueixen el clade maniraptoriformes. Els primers maniraptors apareixen en el registre fòssil durant el període Juràssic, i encara sobreviuen avui en dia en forma d'unes 9.000 espècies d'ocells.

## Classificació

El cladograma que es mostra es basa en Zanno et al. 2009, amb noms de clades omesos segons les definicions de Sereno, 2005.
| Maniraptora | †Ornitholestes unnamed †Therizinosauria unnamed †Alvarezsauridae unnamed †Oviraptorosauria Paraves Avialae †Deinonychosauria †Troodontidae †Dromaeosauridae |

## Referències

* ↑ Zanno, L.E., Gillette, D.D., Albright, L.B.; Titus, A.L. (2009). "A new North American therizinosaurid and the role of herbivory in 'predatory' dinosaur evolution." Proceedings of the Royal Society B, Published online before print July 15, 2009, doi: 10.1098/rspb.2009.1029.
* ↑ Sereno, P. C., McAllister, S., and Brusatte, S. L. (2005). "TaxonSearch: a relational database for suprageneric taxa and phylogenetic definitions." PhyloInformatics, 8: 1-21.«Enllaç».
# Maniquí ventreblanc

El maniquí ventreblanc (Lonchura leucogastra) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als boscos de les terres baixes de la Península Malaia i l'Arxipèlag Malai, a Sumatra, Borneo i Filipines.

## Referències

* ↑ «Maniquí ventreblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Marc Rocco

Marc Rocco (19 de juny de 1962 - 1 de maig de 2009) va ser un director de cinema, productor de cinema i guionista nord-americà.
Rocco va néixer Marc Daniel King a North Hollywood (Los Angeles), fill de Harvey King i Sandra Elaine Garrett (1942–2002). Garrett es va casar amb l'actor Alex Rocco el 1964, qui va adoptar Marc. Va dirigir diverses pel·lícules, incloses Scenes from the Goldmine, Si els somnis es fessin realitat, Where the Day Takes You i Homicidi en primer grau.

## Mort

L'1 de maig de 2009, Rocco va morir mentre dormia a casa seva a North Hills (Los Angeles), Califòrnia, als 46 anys, deixant vídua la seva dona Lisa.

## Filmografia

* Scenes from the Goldmine (1987)
* Si els somnis es fessin realitat (1989)
* Where the Day Takes You (1992)
* Teresa's Tattoo (1994) (només productor)
* Homicidi en primer grau (1995)
* The Jacket (2005) (només productor)
* Take (2008) (només productor)

## Referències

* 1 2 «Filmmaker Marc Rocco dies at 46». Variety, May 25, 2009 [Consulta: 1r març 2019].
* 1 2 «Marc Rocco dies at 46; filmmaker directed 'Where the Day Takes You'». The Los Angeles Times, 29-05-2009.
* ↑ Marc Rocco a Internet Movie Database (anglès)
# Madonna dempeus

La Madonna dempeus (o Madonna al latte) és una petita pintura de l'artista flamenc Rogier van der Weyden datada entre 1430–1432. És el panell esquerre d'un conservat en el Museu d'Història de l'Art de Viena des de 1772. El panell dret retrata Santa Caterina i també és atribuït a Van der Weyden, però és d'inferior qualitat i generalment considerat fet per un membre del seu taller.
El panell mostra la Mare de Déu i el Nen dins una fornícula pintada. L'arquitectura d'aquesta fornícula conté figures bíbliques i celestials en grisalla, incloent el Déu Pare, l'Esperit Sant representat per un colom, i Adam i Eva. La pintura mostra moltes influències del retaule de Gant de Jan van Eyck, que el jove artista probablement va veure quan es va traslladar a Gant al voltant de 1432. S'inspira en Van Eyck per a incloure figures vives dins una fornícula, separant Adam i Eva en dos panells, i col·locant figura de Déu recolzada en el marc.

## Referències

* ↑ Panofsky, p. 251 and n. 4
* ↑ Ward, 354

## Bibliografia

* Acres, Alfred. "Rogier van der Weyden's Painted Texts". Artibus et Historiae, Volume 21, No. 41, 2000. 75–109
* Birkmeyer, Karl. "Two Earliest Paintings by Rogier van der Weyden". The Art Bulletin, Volume 44, No. 4, 1962. 329-331
* Panofsky, Irwin. Early Netherlandish Painting: v. 1. Westview Press, 1971 (new edition). ISBN 978-0064300025
* Ward, John L. A New Attribution for the Madonna Enthroned in the Thyssen Bornemisza Collection, The Art Bulletin, Vol. 50, No. 4 (Dec., 1968), pp. 354-356
# Maria Segura Pallerès

Maria Segura Pallerès (Barcelona, 10 de juny de 1992) és un jugador de voleibol catalana.
Començà a practicar el voleibol en activitats extraescolars i es formà al planter del Club Voleibol Barcelona Barça. El 2014 es traslladà a Itàlia on hi jugà a la sèrie A2 de la Lliga italiana, primer amb el Volley Hermaea Olbia (2014-2015) i després amb el Delta Informatica Trentino Rosa (2015-2016). Debutà a la sèrie A amb el Saugella Monza. Posteriorment jugà amb l'Ubi Banca San Bernardo Cuneo de la segona divisió italiana. A principis de juliol de 2018, fitxà pel Dresdner SC de la Bundellisga alemanya i la temporada 2020-21 fou fitxada per l'Allianz MTV Stuttgart, procedent del Millenium Brescia italià. Internacional amb la selecció espanyola de voleibol des de 2011, ha participat a quatre Campionats d'Europa (2011, 2013, 2015, 2017) i a la Lliga Europea de Voleibol els anys 2011, 2012, 2014, 2016 i 2017.

## Referències

* ↑ Marín, Alícia. «María Segura, emocionada por su participación en la Bundesliga» (en castellà). destella, 25-07-2020. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «DSC Volleyball-Damen: Verpflichtung von Maria Segura perfekt» (en alemany). Dresdner Neueste Nachrichten, 04-07-2018. Arxivat de l'original el 2023-05-11. [Consulta: 11 maig 2023].
* ↑ «Neuzugang im Volleyball: Allianz MTV Stuttgart holt spanische Nationalspielerin» (en alemany). Stuttgarter Nachrichten, 09-06-2020. [Consulta: 11 maig 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Maria Segura Pallerès - CEV Champions League Volley (anglès)
# Magnetòfon

Un magnetòfon és un aparell d'enregistrament magnètic de sons, basat en la imantació permanent d'un suport, generalment una cinta magnètica en bobines o en cassets.
El mot Magnetophon va ser una marca registrada per les companyies alemanyes AEG (Allgemeine Elektrizitäts-Gesellschaft) i IG Farben que designava els enregistradors de cinta magnètica. Amb el temps aquest mot va passar a ser una paraula comuna.
El principi de funcionament del magnetòfon és la polarització de les partícules metàl·liques d'un suport que va passant per davant d'un electroimant a velocitat constant.

## Usos del magnetòfon

Els usos del magnetòfon eren determinats pel tipus de dades que permetia gravar o llegir l'aparell magnetofònic. Hi hagué magnetòfons per emmagatzemar:
* Dades d'ús computacional. Constituïen part de la memòria dels ordinadors.
* Dades sonores.
* Dades audiovisuals. L'aparell s'anomenava "video-magnetòfon".

## Vegeu també

* Nagra
Viccionari
# Marcià (desambiguació)

Marcià és el nom dels següents personatges:
* Marcià d'Heraclea, geògraf grec
* Marcià (màrtir), sant màrtir del segle iii, juntament amb Llucià; antics patrons de Vic.
* Marcià (metge), metge de Roma del segle ii.
* Marcià de Pamplona, bisbe de Pamplona en 693, en alguns santorals esmentat com a sant.
* Eli Marcià (Aelius Marcianus) fou procònsol de la Bètica en temps d'Antoní Pius
* Eli Marcià, jurista romà del segle III
* Gessi Marcià, pare d'Alexandre Sever
* Grani Marcià, senador romà
* Marcià, emperador romà d'Orient del 450 al 457
* Marcià, usurpador a l'Imperi Romà d'Orient
* Marcià (general) general de l'Imperi Romà d'Orient cosí de Justí II el Jove i nebot de Justinià I
# Marià Aragall i Barceló

Marià Aragall i Barceló (Sant Adrià de Besòs, octubre de 1926 - Barcelona, 26 d'octubre de 1989) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Després de destacar a l'equip de l'empresa Cros, fou fitxat pel FC Barcelona l'any 1946. Va romandre al conjunt blaugrana una temporada, però no arribà a jugar partits oficials, només 6 partits amistosos. El 1947 signà pel CE Júpiter, on jugà dues temporades. Després defensà els colors del CD Adrianenc i del CF Igualada, dues temporades més, i novament al CD Adrianenc.

## Referències

* ↑ «Mariano Aragall Barceló». La Vanguardia, 27-12-1989. [Consulta: 1r abril 2015].
* 1 2 3 4 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Manoel Soto Ferreiro

Manoel Soto Ferreiro (Ourense, 6 d'abril de 1944) és un polític gallec. Durant la dictadura franquista va ser un dels fundadors del PSdeG-PSOE clandestí a Vigo. Va formar part d'aquest partit fins al 1998, quan va demanar la baixa per a fundar, juntament amb altres ex militants del PSOE i independents, un partit d'esquerra i galleguista, Progressistes Viguesos. Amb el PSdeG-PSOE va ser alcalde de Vigo entre 1979 i 1991. Amb el seu nou partit va concórrer a les eleccions municipals de 1999 aconseguint un regidor. Abans de les eleccions de 2003 va incorporar a la llista del partit a Agustín Arqueja Fernández, d'Unión Galega, i junts van aconseguir dos regidors. Durant 2006, Manuel Soto va participar amb el seu partit en la reconstitució del desaparegut Partit Galleguista al qual es van sumar altres partits independents per a així concórrer les eleccions municipals de 2007. En aquestes eleccions Manuel Soto va perdre la seva acta de regidor en no obtenir el PG els vots necessaris (4.920 vots, 3,25%) per a revalidar-la.

## Enllaços externs

* Web electoral de Manuel Soto Arxivat 2007-07-03 a Wayback Machine. (gallec)
# Mano Negra (anarquisme)

La Mano Negra és una suposada organització anarquista secreta i violenta que va actuar a Andalusia a finals del segle xix. Se li van atribuir assassinats i fins i tot incendis de collites i edificis.

## Els fets

Encara que els grups anarquistes locals i la Federació de Treballadors de la Regió Espanyola afirmaven que no tenien res a veure amb aquesta organització, la policia local, pressionada pels terratinents, va dur a terme una dura repressió basant-se en quatre crims comesos entre finals de 1882 i els primers mesos de 1883. El resultat van ser quinze camperols detinguts a San José del Valle (província de Cadis), tots ells de la FTRE, dels quals set foren condemnats a mort i executats a la Plaza del Mercado de Jerez de la Frontera el 14 de juny de 1884. Els seus noms eren Pedro Corbacho Lagos, Francisco Corbacho Lagos, Bartolomé Gago de los Santos, Manuel Gago de los Santos, Cristóbal Fernández Torrejón, José León Ortega i Gregorio Sánchez Novoa. Uns 18 processats més foren condemnats a 17 anys de presó. Només tres dies després els jutges van rebre la Gran Creu de l'Ordre d'Isabel la Catòlica

## Veracitat

Avui en dia encara no és clar si la Mano Negra va existir o va ser un invent del govern de Sagasta per apaivagar les revoltes al camp del sud d'Espanya i donar mala imatge al moviment llibertari. Aquesta possibilitat ja fou suggerida per l'escriptor valencià Vicent Blasco Ibáñez, suggerint a la seva novel·la La bodega (1905) que la Mano Negra fou en realitat una tàctica de falsa bandera.
Actualment, se segueixen realitzant estudis sobre aquest tema (un dels que destaca és el de Clara I. Lida, "La Mano Negra", 1972), en els quals solen imperar principis com el que se cita a continuació:
| « | Aquest interès aclaparant per imputar als anarquistes qualsevol crim amb l'objectiu de deteriorar la imatge del col·lectiu ha estat una constant a la història d'aquest país i de qualsevol país. | » |
| — Juan Madrid, historiador i periodista, en referència a Mano Negra. |||

## Referències

* ↑ La Mano Negra: Historia de una represión. Por José Luis Pantoja Antúnez y Manuel Ramírez López
* ↑ Luciano Boada y Valladolid, president, i Manuel López de Azcutia, tinent fiscal del Tribunal Suprem foren condecorats amb la Gran Creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica. Vegeu: Diario oficial de avisos de Madrid 17.6.1884 Año CXXVI num.169
* ↑ La bodega
* ↑ Diario bahía de Cádiz

## Bibliografia

* Raúl Ruiz Berdejo La Mano Negra (2006), Ekos Editores, Madrid

## Enllaços externs

* La llegenda de La Mano Negra
* Alegat del fiscal en el procés de La Mano Negra
* Sentència del procés de La Mano Negra
# Mare de Déu de Bellulla

La Mare de Déu de Bellulla o Verge de Bellulla és una talla, antigament ubicada al Santuari de la Mare de Déu de Bellulla (Canovelles), que fou objecte de veneració entre els segles XIII i XX.
El culte a la Verge de Bellulla abastava tota la comarca i es creu que era protectora de la vista. La llegenda més estesa explica com una pastora canovellina del començament del segle xiii va localitzar al turó on més tard s'aixecaria el santuari (a l'actual serra de Bellulla i, particularment, a Can Recolons) un pou amb una cova amb la imatge d'una Verge, més tard dita de Bellulla.
L'any 1279 ja existia una capella per a guardar la imatge, que ha arribat fins als nostres dies amb moltes reformes.
Sembla que la talla de Bellulla no va ser sempre la mateixa. Les nombroses visites pastorals parlen de talles amb mides diferents. Segurament la primera talla d'època medieval, en estil romànic o gòtic, fou de fusta policromada. La talla que va arribar al segle xx era d'aram daurat esmaltat, amb unes mides de 14 per 7 centímetres. Es tractava, per tant, d'una talla petita. La Mare de Déu apareixia entronitzada sostenint a la falda el nen Jesús, que duia llibre. La Verge, amb la mà dreta, sostenia un ull. Els dos ulls del rostre de la talla eren de perles de colors diferents. Tot plegat reforça les tesis que presenten la Mare de Déu de Bellulla com a advocada de la vista.
La talla fou venuda amb la resta de béns del santuari després de la desamortització de 1835, que exclaustrà els frares dominics que des de 1611 havien custodiat la casa. L'any 1872 fou recuperada per l'església parroquial de Sant Feliu de Canovelles, on es quedà fins al 1936 on, amb l'esclat de la Guerra civil espanyola, es va perdre. Actualment es venera una còpia d'aquesta imatge i es continuen cantant els Goigs que diuen a l'última estrofa: "Per les vostres meravelles / Canovelles / la vostra imatge venera / i sempre de Vós espera / coses belles / demanant amb fe sincera / obtingueu la vista fina / a qui s'inclina / i vostre favor implora, / de Bellulla gran Senyora".

## Vegeu també

* Santuari de la Mare de Déu de Bellulla

## Referències

* ↑ «Goigs a la Mare de Déu de Bellulla». [Consulta: 2020].
# Mark Farren

Mark Farren (Donegal, 1 de maig de 1982-3 de febrer de 2016) va ser un futbolista irlandès que jugava en la demarcació de davanter.

## Biografia

Va començar a formar-se com a futbolista en la pedrera del Tranmere Rovers FC i del Huddersfield Town FC, fins que finalment l'any 2000 va fitxar pel Finn Harps FC, amb el qual va fer el seu debut com a futbolista professional, jugant el seu primer i únic partit amb el club. Després d'un breu pas pel Monaghan United FC i de gaudir de pocs minuts amb el club, en 2003 va fitxar pel Derry City FC. Amb l'equip va guanyar dos Copes d'Irlanda, cinc Copes de la Lliga d'irlanda i una Lliga de Primera Divisió d'Irlanda. A més va arribar a convertir-se en el màxim golejador de la Lliga irlandesa de futbol en 2008 després de marcar 16 gols. En 2013 va fitxar pel Glenavon FC, últim club en el qual va jugar, retirant-se finalment en 2014.
Farren patia de càncer, i després de lluitar durant diversos anys amb la malaltia, va morir finalment el 3 de febrer de 2016 als 33 anys a causa d'un tumor cerebral.

## Clubs

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Finn Harps FC | Irlanda del Nord | 2000 - 2001 | 1 | 0 |
| Monaghan United FC | Irlanda del Nord | 2001 - 2003 | 7 | 1 |
| Derry City FC | Irlanda del Nord | 2003 - 2012 | 209 | 114 |
| Glenavon FC | Irlanda del Nord | 2013 - 2014 | 15 | 10 |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Copa d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2006 |
| Copa d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2012 |
| Copa de la Lliga d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2005 |
| Copa de la Lliga d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2006 |
| Copa de la Lliga d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2007 |
| Copa de la Lliga d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2008 |
| Copa de la Lliga d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2011 |
| Lliga de Primera Divisió d'Irlanda | Derry City FC | Irlanda | 2010 |

### Distincions individuals

| Títol | Club | País | Any |
| Màxim golejador de la Lliga Irlandesa de Futbol | Derry City FC | Irlanda | 2008 |

## Referències

* 1 2 «Mark Farren: Derry City record goalscorer dies, aged 33» (en anglès). BBC, 03-02-2016. [Consulta: 5 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador en footballdatabase
* Fitxa del jugador en worldfootball
# Mark Felt

* Per a altres significats, vegeu «Mark Felt. L'informant».
William Mark Felt, més conegut pel malnom «Gola Profunda» (en anglès: Deep Throat), (Twin Falls, 17 d'agost de 1913 - Santa Rosa, 18 de desembre de 2008) fou un advocat estatunidenc, conegut per ser l'informador secret de Bob Woodward que divulgà dades del President dels Estats Units, Richard Nixon, involucrat en l'afer Watergate. El pseudònim Deep Throat es va extreure de la pel·lícula pornogràfica homònima. La seva identitat fou mantinguda en secret, fins que el mateix Felt la va revelar l'any 2005, a instàncies de la seva filla Joan, en una llarga entrevista que es va publicar a la revista Vanity Fair.
Protegit del llegendari cap de l'FBI Edgar Hoover, Felt tenia l'ambició de succeir-lo. Hoover va traspassar el maig del 1972 i a Felt no li va agradar la idea que la Casa Blanca intentés controlar l'FBI amb el nomenament de Patrick Gray; així tan sols un mes i mig després de la mort de Hoover es va produir l'escàndol que va esquitxar el president Nixon.
Felt va ser una font important per Woodward i Carl Bernstein, que junts escrigueren una sèrie d'articles sobre el Watergate en el Washington Post. L'escàndol que podia causar la dimissió del president, i presó pel Cap de l'administració de la Casa Blanca H. R. Haldeman i pel conseller del President John Erlichman.
"Gola Profunda" guanyà l'atenció pública quan Woodward i Berstein escrigueren All the President's Men ("Tots els homes del President"), un llibre també fet cinema que meresqué un Premi de l'Acadèmia. A la pel·lícula el paper de Gola Profunda fou interpretat per Hal Holbrook.
Felt va dedicar la seva vida a l'FBI, des del 1943 al 1973. Elegant en el vestir i en el posat, amb unes immenses ulleres que caracteritzaven el seu esguard, l'exsots-director de l'FBI no fumava, al contari que el personatge del llibre escrit pels dos periodistes del Washington Post, i del que li donava vida en el film que s'hi va basar.
Tenint en compte les conseqüències que van tenir les seves informacions, la font anònima més cèlebre de la història assegurava no haver-se sentit mai com un heroi.
Felt morí el 18 de desembre de 2008 mentre dormia a l'hospici de Santa Rosa (Estats Units). Durant els 95 anys d'existència, patí diverses insuficiències cardíaques.

## Referències

* ↑ «Mark Felt». ésAdir. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «I'm the Guy They Called Deep Throat». Vanity Fair, 01-07-2005. [Consulta: 28 maig 2013].
* ↑ S'ha mort Mark Felt, Gola Profunda, Vilaweb.cat, 19 de desembre 2008. (data d'accés: 21-12-08)
* ↑ Mor Gola Profunda, als 95 anys, Avui.cat, 19 de desembre 2008. (data d'accés: 21-12-08)