OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Posseïts

Posseïts (títol original en polonès Opętani) és una novel·la gòtica de 1939 escrita per Witold Gombrowicz. Inicialment fou publicada per l'autor ocultant-se amb un pseudònim (Zdzisław Niewieski) durant la darreria dels anys 1930, confessant la seua autoria poc abans de morir. La qualitat de la novel·la és objecte de disputa.
La novel·la era publicada per entregues en dos periòdics, trobant-se interrompuda la conclusió per l'esclat de la guerra. El 1986 es trobà l'últim capítol.
Maria Janion considera la novel·la com a part important de les obres de l'autor, mentre que Jerzy Jarzębski considera que el text pateix d'esquematisme. Łukasz Tischner considera que Jarzębski té raó, matisant que Opętani és un bon llibre mediocre més que un llibre roïn bo.

## Anàlisi

Ewa Graczyk interpreta la novel·la com que tracta el tema de l'homosexualitat.
La inspiració de la novel·la foren els escrits de Julian Ochorowicz sobre els mèdiums. De fet, el personatge Hińcz està basat en aquesta persona. A més, l'argument de la novel·la mostra una influència clara dels testimonis dels experiments de mèdiums d'Ochorowicz.

## Referències

* 1 2 Szmidt, Dorota. «Presentació». A: Pornografia. Barcelona: Edicions 62, 1986, p. 10. ISBN 84-297-2448-6.
* 1 2 Dudzińska, Magdalena. «Powolne wrastanie w przestrzeń w powieści „Opętani” Witolda Gombrowicza». A: W kręgu czarnego romantyzmu. Inspiracje, motywy, interpretacje. Wydawnictwo Uniwersytetu Śląskiego, 2018, p. 256-268.
* 1 2 Freixa Terradas, Pau. Recepció de l'obra de Witold Gombrowicz a Argentina i configuració de la seva imatge a l'imaginari cultural argentí (Tesi). Universitat de Barcelona, 2008, p. 131. ISBN 9788469209714.
* 1 2 3 Tischner, Łukasz «„Czy warto być czystym sceptykiem, bez domieszki?” Tajemnice „Opętanych” Witolda Gombrowicza». Wielogłos, 4, 34, 2017. DOI: 10.4467/2084395XWI.17.028.8535.
* ↑ Graczyk, Ewa «„Opętani”: żeby nastąpił wybuch, musimy potrząsać całością». Wielogłos, 4, 34, 2017. DOI: 10.4467/2084395XWI.17.027.8534.
# Tibula

Tibula (grec antic: Τιβουλα) va ser una ciutat de Sardenya prop de l'extrem nord de l'illa, on s'aturaven els navegants que venien de Còrsega. Figura als Itineraris, que donen quatre línies de recorregut partint d'aquesta ciutat, ja que era un lloc habitual d'embarcament.
No es coneix amb exactitud la seva situació, i segons el que en diu Claudi Ptolemeu podria ser amb Castel Sardo, a uns 25 km de Porto Torres, encara que és poc probable. El mateix Ptolemeu parla dels Τιβουλάτιοι ('tiboulatioi'), que devien d'estar relacionats amb el nom de la ciutat i els situa a l'extrem nord de l'illa. Podria tractar-se de Porto di Lungo Sardo prop de la punta nord, que Claudi Ptolemeu esmenta sota el nom d'Errebantion o Errebantium.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tibula». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 10 maig 2023].
# La Carrau

La Carrau és un grup de música folk en català de Terrassa. El grup es va formar l'any 1997 i durant la seva trajectòria ha actuat arreu dels Països Catalans.

## Discografia

* Escalivada mecànica (1999). Maqueta
* Una dotzena (2002)
* Quin bon bori (2004)
* Dins la Taifa (2007)
* Cap, cor, fel (2011)

## Referències

* ↑ «Músiques d'arrel». Web. Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: abril 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del grup
* Bloc del grup
* Discografia i lletres de La Carrau
# Aržano

* No s'ha de confondre amb Arzano.
Aržano és un petit poble de Zagora (Croàcia), situat prop de la frontera amb Bòsnia i Hercegovina a una altitud de 650 m. La població és de 478 habitants (cens 2011). Hi ha una afluència de descendents que arriben durant els períodes de vacances, principalment de les ciutats més grans, Split i Zagreb.
El poble és conegut per tenir el «Torneig Memorial Josip Jović» anual, un torneig de futbol a 6 en honor a la mort del local Josip Jović, la primera víctima de la Guerra de la independència croata de 1991-1995.

## Geografia

Es troba a la frontera de Croàcia amb Bòsnia i Hercegovina. Es troba a 23 km d'Imotski, a 46 km de Split i a 26 km de Livno (Bòsnia i Hercegovina). L'assentament es troba a la carretera estatal D39.

## Població

De 1880 a 1900, l'assentament es va anomenar Polje.
Gràfica de població d'Aržano (de 1857 fins a 2011) :
* Font: Publicacions de l'Oficina Estatal d'Estadística de la República de Croàcia.

## Referències

* ↑ «Aržano, Croatia» (en anglès). Fallingrain.
* ↑ «Population by age and sex, by settlements, 2011 Census» (en anglès). Census of Population, Households and Dwellings 2011.
* ↑ «11. tradicionalni turnir 'Josip Jović'» (en croat), 06-06-2008. Arxivat de l'original el 2008-06-09. [Consulta: 16 desembre 2023].
# Johannes Flüggé

Johannes (Johann) Flüggé (22 de juny de 1775 – 28 de juny de 1816) va ser un metge i botànic alemany nascut a Hamburg.
Estudià medicina i història natural a les universitats de Jena, Viena i Göttingen, i el 1800 es doctorà a la universitat d'Erlangen. Va fer expedicions botàniques a Alemanya i França.
El 1810 Flüggé establí el primer jardí botànic a Hamburg. Va fer recerca de gramínies del gènere Paspalum. El gènere de plantes Flueggea dins la família Euphorbiaceae rep el nom en honor seu. El 1810 he publicà la monografia Graminum Monographiae. Pars 1, Paspalum, Reimaria.
La seva abreviació com a botànic és: Flüggé

## Referències

* Die botanischen Institute der Freien und Hansestadt (biografia en alemany)
# Jessica Houara

Jessica Houara és una jugadora de futbol, que pot jugar com a defensa o com a centrecampista. Té 41 internacionalitats des del 2008. Ha jugat a uns Jocs Olímpics, un Mundial i una Eurocopa des del 2013, i ha arribat els quarts de final a totes tres competicions. Amb les categories inferiors va ser també quartfinalista al Mundial sub-20 2006 i subcampiona d'Europa a les Eurocopes sub-19 2005 i 2006.
Actualment juga a la Primera Divisió francesa amb l'Olympique Lió. Amb el Paris Saint-Germain va ser subcampiona de la Lliga de Campions.

## Trajectòria

| Temporades | Lliga | Club | P | G | Actualitzat |
| 03/04 - 05/06 | D1 | CNFE Clairefontaine | 045 | 07 |
| 06/07 | D2 | Celtic Marsella | 014 | 08 |
| 07/08 - 08/09 | D1 | AS Saint-Étienne | 041 | 03 |
| 09/10 - 15/16 | D1 | Paris Saint-Germain | 117 | 13 |
| 16/17 - act. | D1 | Olympique Lyonnais | 006 | 00 | 19/11/2016 |
| 2006 | Selecció sub-19 | Selecció sub-19 | 010 | 04 |
| 2013 - act. | Selecció absoluta | Selecció absoluta | 054 | 03 | 19/11/2016 |

## Palmarès

* Competició
* Títols — Seleccions nacionals |||||||||||||
* 1 Torneig de Xipre
* Títols — Clubs |||||||||||||
* 1 Copa
* Reconeixements — Premis |||||||||||||
* Reconeixements — Seleccions de jugadores |||||||||||||

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ UEFA
# Brian Herbinson

Brian Herbinson (Ballymena, 25 de novembre de 1930 - Aurora, 30 d'agost de 2022) és un genet canadenc que va competir durant la dècada de 1950.
El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on va disputar dues proves del programa d'hípica. Amb el cavall Tara guanyà la medalla de bronze en el concurs complet per equips, mentre en el concurs complet individual fou vintè. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, tornà a disputar dues proves del programa d'hípica, però en aquesta ocasió sense aconseguir cap resultat destacat.
Nascut a Irlanda del Nord, emigrà de jove al Canadà. Una vegada retirat va treballar com a criador de cavalls i jutge en competicions eqüestres. Des del 2009 forma part del Canadian Eventing Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Brian Herbinson». [Consulta: 27 novembre 2021].
# Labeo lunatus

Labeo lunatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius Zambezi i Okavango.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C. i J. Daget, 1984. Cyprinidae. p. 217-342. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ORSTOM, París i MRAC, Tervuren. Vol. 1.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reid, G.M., 1985. A revision of African species of Labeo (Pisces: Cyprinidae) and a re-definition of the genus. Verlag von J. Cramer, Braunschweig. 322 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ardó

Ardó fou el darrer rei visigot d'Hispània, successor d'Àquila II (o Àkhila) en els territoris regits per aquest fins al 713. Hom només en coneix el nom i la durada de set anys del seu regnat, però es pot conjecturar que fou elegit pels notables del seu regne. Després de la defecció d'Àquila II, i continuant l'acció diplomàtica que l'ocasionà, Abd-al-Aziz ibn Mussa, fill de Mussa ibn Nussayr, el 5 d'abril de 713 obtingué la submissió del comte visigot Teodomir, que regia l'extrem meridional dels dominis d'aquell. Cap a l'agost del mateix any, Mussa ibn Nussayr i Tàriq ibn Ziyad ocuparen Saragossa, ciutat pertanyent al primitiu domini d'Àquila i probablement conquerida després de Roderic, però no progressaren més enllà.
Fou el valí Al-Hurr qui, en 717-718, mig combatent mig negociant, ocupà la resta del País Valencià i d'Aragó i la major part de Catalunya, on Tarragona i potser Empúries foren destruïdes a causa de llur resistència. Ardó i els seus es retiraren llavors a la Septimània i convertiren els Pirineus i la línia de la Muga en una frontera temporal, amb Roses com a pern oriental del sistema defensiu. El successor d'Al-Hurr fou As-Samh, el qual el 720 ensorrà aquesta línia defensiva i ocupà finalment el Rosselló i Narbona, on potser Ardó trobà la mort en combat.
La liquidació de la resta del domini visigòtic ocorregué cinc anys més tard amb l'ocupació de Carcassona i, a continuació, la de tot el territori fins a Nimes.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya. Barcelona: ed. 62, 1998, p. 57. ISBN 84-297-3521-6.

## Vegeu també

* Conquesta omeia d'Hispània
* Conquesta carolíngia d'Hispània
# Joan Manel Martí i Llufriu

Joan Manel Martí i Llufriu, també conegut com a Nel Martí, (Ciutadella, 1967) és un professor, escriptor i polític menorquí.
És llicenciat en Ciències Biològiques i professor de matemàtiques a l'Institut d'Ensenyament Secundari M. Àngels Cardona de Ciutadella. Ha publicat varis llibres i escriu habitualment en la premsa menorquina i balear. Escriu principalment assaig i reflexió política. Es defineix com a agnòstic i laïcista. Políticament es defineix com a menorquinista d'esquerres, ecologista i sobiranista. És activista LGTBI.
Va ser secretari general del Partit Socialista de Menorca entre 1997 i 1999, i coordinador general de Més per Menorca entre 2017 i 2019. De l'any 1999 al 2003 va ser regidor d'Educació a l'Ajuntament de Ciutadella (on va impulsar el Projecte Educatiu de Ciutat), i del 2003 al 2007 va exercir les responsabilitats de director insular, primer, i de conseller després, de Cultura, Educació i Joventut del Consell Insular de Menorca. També ha estat diputat del Parlament de les Illes Balears entre els anys 2011 i 2019.

## Obres publicades

* Maria Àngels Cardona i Florit: la flora i el paisatge de Menorca (IME, 1999)
* Francesc Hernàndez Sanz i el Camí de Cavalls (Revista de Menorca, 2000)
* L'art d'educar (Editorial el Far, 2002)
* Fills il·lustres de Ciutadella de Menorca (coautor, 2003)
* Països Catalans, en plural (coautor, Editorial Moll, 2005)
* Les raons del sentit no són les raons de Déu (Documenta Balear, 2009), un assaig sobre el fet religiós analitzat des de l'agnosticisme i el laïcisme.
* La nació dels menorquins (Documenta Balear, 2010), una reflexió sobre la realitat nacional menorquina.
* Temps d'educar (Documenta Balear, 2019), recull de treballs sobre el temps i l'educació.
* El somni menorquí(nista). Antecedents i aspiracions del menorquinisme polític (Lleonard Muntaner Editor, 2021).
* L'Obra Cultural Balear de Menorca (1973 - 1982) (Lleonard Muntaner Editor, 2023).

## Referències

* ↑ «Martí Llufriu, Joan Manel». [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Llauger, M. À. «Sobre la temptació LGTBI de viure dignament i orgullosament», 21-06-2019. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «El Naturópata Balear, Miquel Barber, participa en la presentación del libro «Les raons del sentit no són les raons de Déu´, un ensayo en el que reflexiona sobre el «hecho religioso»» – NATUROPATIA DIGITAL» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Edicions Documenta Balear - La nació dels menorquins». [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Entrevista a Nel Martí, coordinador de Més per Menorca». [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Nel Martí llança 'Temps d'educar', un recull de treballs sobre el temps i l'educació». DBalears.cat, 06-06-2019. Arxivat de l'original el 26 de març 2020. [Consulta: 5 març 2020].
* ↑ «Nel Martí: “Organitzam el nostre temps amb criteris productius i no educatius”».
* ↑ «Nel Martí reivindica en el seu llibre 'Temps d'educar' la gestió del temps com a element educador».

## Enllaços externs

* Joan Manel Martí i Llufriu - Lloc web oficial
# Joan Tomàs i Rossich

Joan Tomàs i Rosich (Igualada, 1892- Mèxic, 1968) fou un periodista català, exiliat pel franquisme a Mèxic.
Començà a estudiar enginyeria industrial, però als dos anys ho deixà per dedicar-se al periodisme. El 1910 va fundar a Igualada la revista Gatzara i col·laborà al Diari d'Igualada. Després es va establir a Barcelona, on col·laborà a El Diluvio, El Poble Català, La Publicitat, Mirador, L'Opinió i El Be Negre com a especialista en cinema, circ i teatre.
En acabar la guerra civil espanyola es va traslladar a França, d'on va marxar a Mèxic el 1942 a bord del Nyassa. Allí va continuar la seva tasca periodística a El Redondel, d'on disposava de la secció El séptimo cielo, que va compaginar amb la seva col·laboració a les revistes de l'exili la Nostra Revista i Pont Blau.

## Referències

* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 328.
# Pont-à-Marcq

Pont-à-Marcq és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 2.393 habitants. Limita al nord-est amb Ennevelin, al sud amb Mérignies i al nord-oest amb Avelin.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 508 | 406 | 498 | 624 | 714 | 764 | 794 | 826 | 869 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 870 | 830 | 813 | 765 | 745 | 806 | 856 | 921 | 914 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 883 | 897 | 900 | 813 | 869 | 875 | 918 | 933 | 1 050 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 492 | 1 486 | 1 652 | 1 940 | 1 912 | 2 115 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Robert De Man | PS |
| 2008- | Daniel Cambier | PCF |
# The Duel (pel·lícula de 2000)

The Duel és una pel·lícula de comèdia de Hong Kong wuxia del 2000 dirigida per Andrew Lau i protagonitzada per Andy Lau, Ekin Cheng, Nick Cheung, Kristy Yang, Zhao Wei i Patrick Tam. La pel·lícula està adaptada de Juezhan Qianhou de la sèrie de novel·les Lu Xiaofeng de Gu Long. És conegut per la seva interpretació humorística de la història original i els seus efectes especials.

## Argument

Dragon Nine, un detectiu imperial, està de tornada després de concloure el cas del Fantasma Lladre. Es troba amb "Sword Saint" Yeh, que li demana que li digui a "Sword Deity" Simon que es trobi amb ell per a un duel la nit de lluna plena al terrat més alt del Palau Prohibit. La notícia del proper duel entre els dos grans espadaxins s'escampa com la pólvora i crida molt l'atenció, i la gent comença a apostar pel resultat final. L'Emperador envia Dragon Nine i la Princesa Fènix per evitar que el duel tingui lloc i investigar si es tracta d'una màscara per a algun complot sinistre.

## Repartiment

* Andy Lau com a Yeh Cool Son (Ye Gucheng)
* Ekin Cheng com a Snow Blower Simon (Ximen Chuixue)
* Nick Cheung com a Dragon Nine (Lu Xiaofeng)
* Zhao Wei com a Princesa Phoenix
* Kristy Yang com a Ye Ziqing (Sun Xiuqing)
* Tien Hsin com a Jade
* Patrick Tam com a Emperador
* Norman Chui com a "Thief Ghost" Ling Wun-hok
* Elvis Tsui com a Gold Moustache
* Jerry Lamb com a Dragon Seven
* Frankie Ng com a Dragon Five
* Ronald Wong Ban com a Dragon Six
* Lee Sheung-man com a Shek Tsi-lun
* Wong Yat-fei com a Ministre
* Liu Wei com a Eunuch Lau Tong
* Jing Gangshan com a Tong Fei
* Yin Xiaotian com a Tong Ngo
* Geng Le com a Yim Tsi-chun
* Yang Haiquan com a Siu Tsi-chung
* Liu Hongmei
* Hong Yingying
* Li Li
* Zhan Xiaonan

## Referències

* ↑ The Duel a Chicago Reader
* ↑ The Duel a fareastfilms.com

## Enllaços externs

* The Duel a la Hong Kong Movie DataBase
# La Tauromàquia (Goya)

La tauromàquia és una sèrie de 33 gravats del pintor espanyol Francisco de Goya, publicada el 1816. A la sèrie cal afegir altres onze estampes, anomenades inèdites per no incloure's en aquella primera edició a causa de petits defectes, encara que són igualment conegudes. Es conserva al Museu del Grabado de Goya a Fuendetodos (Saragossa).
La idea de Goya de dedicar una sèrie a la tauromàquia es remunta a començaments del segle, i va anar elaborant-la amb lentitud, sense un pla massa concret, probablement interromput per la guerra. La intenció inicial de Goya va ser, segons diversos autors, la d'il·lustrar alguns passatges de la Carta històrica sobre l'origen i progrés de les curses de braus a Espanya (1777), que Nicolás Fernández de Moratín va dedicar a Ramón Pignatelli. Goya va sobrepassar la seva idea inicial i va completar la sèrie amb fets i records personals taurins no al·ludits a l'obra de Moratín, com alguns lances famosos de curses professionals.

## Referències

* ↑ La connexió dels gravats de Goya amb la Carta de Moratín va ser assenyalada en primer lloc per Valerian von Loga, i després per Juan de la Encina, Ventura Bagüés, Sinués Urbiola en treballs coneguts sobre el pintor aragonès, i també per Cossío.

## Vegeu també

* La Tauromàquia (Picasso)

## Enllaços externs

* Introducción a la Tauromaquia de Goya Arxivat 2009-04-25 a Wayback Machine., Biblioteca Nacional d'Espanya.
* Sèrie La Tauromaquia Arxivat 2007-09-05 a Wayback Machine.
# Estació de Tarragona (desambiguació)

«Estació de Tarragona» té aquests significats:
* Estació de trens convencionals de la ciutat de Tarragona: Estació de Tarragona
* Estació de trens d'alta velocitat: Estació del Camp de Tarragona
* Futura estació de trens: Estació Central de Tarragona
* Estació de metro de la Línia 3 del metro de Barcelona a l'Eixample: Estació de Tarragona (Metro de Barcelona)
# Joan Manfredi

Joan Manfredi va ser fill natural de Ricard Manfredi i de Zeffirina Nordigli. Va néixer a Imola el 1324. Va ser armat cavaller per son pare el 21 d'agost de 1340.
Va ser senyor de Baccagnano, Montemaggiore, Cavina, Cerrone, Pozzolo, Zattaglia, Vedreto, Collina, Pozzo, Cesate, i Martignano del 1340 al 1371, senyor de Solarolo fins al 1368; senyor sobirà de Faenza del 1341 al 13 de setembre de 1356. Va ser senyor de Limadizio el 1350, de Bagnara el 1351, i de Calamello el 1359 i senyor de San Cassiano, Fornazzano, Brisighella i Rontana del 1359 al 1368, consenyor de Gambaraldo, Castiglionchio, Gattaia i Calamello (dels que es va apoderar son cosí Giovanni di Alberghetto), i consenyor (1340-1367) i senyor (1367-1368) de Bagnacavallo, i senyor de Fontanamoneta del 1367 al 1369.
Va morir a Faenza l'octubre de 1371. Estava casat amb Ginevra i va tenir quatre fills: Francesc Manfredi (exclòs de la primogenitura, que va ser senyor de Solarolo del 1381 al 1385, capità de l'exèrcit de Milà del 1360 al 1363, capità de Florència el 1375, i capità de Bolonya el 1385, i va morir a Bolonya el 1393), Astorgi I Manfredi, Zeffirina i Isabella (esposa de Ludovic de Barbiano comte de Cunio i senyor de la Massa llombarda.
# Joan Tomàs Roca

Joan Tomàs Roca (Andorra la Vella, 17 de febrer de 1951) és un esportista andorrà que competeix en tir esportiu. Va començar a practir el tir a l'any 1971 i dos anys més tard començà a participar en competicions esportives. Ha participat en 5 jocs olímpics: Montreal 1976, Moscú 1980, Los Ángeles 1984, Sydney 2000 i Londres 2012.

## Referències

* ↑ «International Shooting Sport Federation». [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Joan Tomas Roca als Jocs Olimpics» (en castellà). [Consulta: 28 juliol 2024].
# La Tinaja

La Tinaja, situada en una parcel·la amb el mateix nom dins del Parc de l'Oest de Madrid, és una xemeneia de cocció de ceràmica amb forma de tenalla invertida feta de maó. Forma part del complex de l'antiga Reial Fàbrica de la Moncloa, que van recuperar Daniel i Guillermo Zuloaga en 1874 i van compartir després amb l'Escola de Ceràmica, fundada per Francisco Alcántara en 1911 i traslladada a l'entorn de la Tinaja en 1914. A la seua base s'aprecien diferents contraforts que donen suport a l'estructura.

## Referències

* ↑ Centro Virtual Cervantes. «Porcelana y cerámica: La Moncloa». [Consulta: 23 gener 2009].
* ↑ «(artículo de "Marlasca" en pag. 47, de la edición matinal del ABC de Madrid, del 27 de enero de 1970)». ABC.es Hemeroteca. [Consulta: 1r novembre 2015].
* ↑ MADRID, guía visual de arquitectura. 2013. Madrid: Ediciones La Librería, 2013, p. 110. ISBN 978-849873063-0.
# Aristó d'Alea

Aristó (en grec antic: Ἀρίστων ό Ἀλαιεύς, Arístōn ho Alaieus) va ser un escriptor de l'antiga Grècia esmentat per Diògenes Laerci, segons el qual va escriure diversos tractats científics sobre retòrica. No se sap a quin lloc fa referència el topònim d'Alea.
Segons William Smith, el nom d'Aristó és molt freqüent entre els escriptors antics (una trentena d'identificats), i sovint es fa difícil d'escatir de quin personatge es tracten les referències. En el cas d'aquest personatge, es podria tractar del mateix que Aristó de Gèrasa, esmentat per Estèfan de Bizanci.

## Referències

* ↑ Vegeu «Ariston 57». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/325?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=AristonSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 310. ]