OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignasi Doñate i Sanglas

Ignasi Doñate i Sanglas (Cornellà de Llobregat, 29 de gener de 1948) és un advocat laboralista i de dret ambiental, polític i activista cultural català.
Llicenciat en Dret per la Universitat de Barcelona, encapçalà la defensa judicial de diversos treballadors durant les revoltes obreres del Baix Llobregat durant el decenni del 1970, així com de militants independentistes catalans pertanyent a l'organització armada Terra Lliure. A més a més, el 1986 dirigí una querella ambiental contra la Central Tèrmica de Cercs; resultà la primera sentència condemnatòria contra delictes ambientals en la història d'Espanya. Durant el darrer terç de segle també contribuí, amb el seu despatx a Cornellà, en una major definició de la línia política i jurídica del Col·lectiu Ronda.
Al llarg de la seva trajectòria ocupà també els càrrecs de director del Consell Català de l'Esport, director general de la Projecció Internacional de les Organitzacions Catalanes, president de la Federació d'Organitzacions Catalanes Internacionalment Reconegudes i també la presidència del Comitè Olímpic de Catalunya.
En el seu vessant municipalista, ha publicat diverses obres sobre la història de Cornellà de Llobregat a través l'Avenç de Cornellà —entitat que també presidí— i fou regidor d'Esquerra Republicana d'aquest mateix municipi durant bona part de la legislatura municipal 2015-2019.

## Referències

* 1 2 3 4 Tardà i Coma, 2021, p. 144-145.
* ↑ «“Cornellà ha esdevingut cada cop més el pati del darrere de la gran Barcelona”». El Llobregat, 04-09-2020 [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Bordetas Jiménez i Domènech, 2017, p. 67-70.
* 1 2 «Ignasi Doñate i Sanglas». Memòria Antifranquista del Baix Llobregat. [Consulta: 19 maig 2018].
* ↑ «La història de cent anys de forns de vidre a Cornellà recollida en un llibre». elBaix.cat, 12-12-2020. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ Guerrero, David. «Un llibre posa en valor el patrimoni minvant del Canal de la Infanta». Viu Molins de Rei, 03-02-2016. [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ «Ignasi Doñate i Sanglas». Ajuntament de Cornellà de Llobregat. [Consulta: 19 maig 2018].

## Bibliografia

* Bordetas Jiménez, Iván; Domènech, Xavier. Història del col·lectiu Ronda (1972-2005) (PDF). Icària, 2017.
* Tardà i Coma, Joan. Gent de Cornellà de Llobregat. L'Avenç de Cornellà, 2021 (Llibres de l'Avenç de Cornellà, 23). ISBN 978-84-09-30320-5.
# Iyoïta

La iyoïta és un mineral de la classe dels halurs, que pertany al grup de l'atacamita. Rep el nom per la província d'Iyo, el nom antic de l'actual prefectura d'Ehime, on es troba la localitat tipus del mineral.

## Característiques

La iyoïta és un halur de fórmula química MnCuCl(OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2013, i la primera publicació data del 2017. Cristal·litza en el sistema monoclínic, i es troba en agregats radials i dendrítics. És l'anàleg amb Mn-Cu ordenat de la botallackita. La seva estructura està estratificada i és estretament relacionada amb la de la misakiïta. No s'ha pogut sintetitzar. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Nacional de Ciència del Japó, a la localitat de Tsukuba, amb el codi d'espècimen NSM M-43864.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Ohku, una antiga mina coure situada a la localitat d'Ikata, a la prefectura d'Ehime, al Japó. El mineral es troba a les esquerdes de minerals de manganès que contenen coure natiu, a conseqüència de la reacció de l'aigua de. mar amb el mineral. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Iyoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Jaume Pellicer (arpista)

Jaume Pellicer (?-1760), va ser arpista de la capella de la catedral de Tarragona, segons el llistat de les ordinacions de la capella de música de 1747, i obtentor del benefici de Sant Onofre entre l'any 1715 i 1760.

## Obres

Es conserven seves als fons musicals SEO (Fons de l'Església Parroquial de Sant Esteve d'Olot de l'Arxiu comarcal de la Garroxa) i fons TarC (Fons de la Catedral de Tarragona de l'Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona).

### Fons de l'Església Parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO)

* Completes
* Nona per a 6 veus i acompanyament
* Salm per a 7 veus i instrumentació
* Salm per a 7 veus i instrumentació
* Salm per a 7 veus i instrumentació

### Fons Musical de la Catedral de Tarragona (TarC)

* Absolta per a 4 veus i instrumentació
* Gradual per a 8 veus i orquestra
* Introit per a 8 veus i instrumentació
* Lament per a 8 veus i acompanyament
* Motet per a 1 veu i instrumentació
* Motet per a 8 veus i orquestra
* Responsori

## Referències

* ↑ Bonastre i Bertran, Francesc «La Capella Musical de la Seu de Tarragona a mitjan segle XVIII». Boletín Arqueológico, Época IV, fasc. 133-140, anys 1976-1977, pàg. 259-270.
* ↑ Ramon i Viñes, Ramon «Canonges, Comensals i Beneficiats de la Seu de Tarragona». Butlletí Arqueològic de la Reial Societat Arqueològica Tarraconense, Època V, 1999-2000, núms. 21-22, pàg. 571.
* ↑ «Obres de Jaume Pellicer a l'IFMuC».

## Enllaços externs

* Partitures lliures per Jaume Pellicer (arpista) a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# In-circuit test

In-circuit test (amb acrònim ICT) és un exemple de proves de caixa blanca on una sonda elèctrica verifica un circuit imprès (PCB), comprovant els curtcircuits, circuits oberts, resistència, capacitat o altres paràmetres elèctrics bàsics amb la finalitat d'assegurar la correcta fabricació d'un circuits. L'ICT pot ser implementada mitjançant un útil de llit d'agulles que realitza contacte físic i mesures al circuit, o també a través de sistemes sense útil com són les inspeccions òptiques.

## Útil de llit d'agulles

* L'útil de llit d'agulles és un sistema de verificació tradicional de circuits electrònics. Aquest útil està format per una base rígida on hi van inserides les agulles o contactes metàl·lics que mesuraran sobre els circuits a comprovar.
* Exemple de seqüència de verificació :
** Compressió del llit d'agulles amb el circuit a comprovar (DUT : device under test).
** Verificació de possibles curtcircuits no desijats.
** Verificació de possibles circuits oberts no desitjats.
** Verificació de valors de components passius (resistències, condensadors, inductàncies).
** Verificació d'unions de semiconductors (diodes, transistors, potes dels circuits integrats).
** Verificació de Boundary scan a través de connectors JTAG.

## Referències

* ↑ electronics+radio. «What is ICT | In-Circuit Test Primer | Electronics Notes» (en anglès). https://www.electronics-notes.com.+[Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ «In-Circuit vs. Functional Test | Bloomy» (en anglès). http://www.bloomy.com.+[Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ «In Circuit Testing (ICT) - NexLogic Technologies» (en anglès). Nexlogic.
* ↑ «In-Circuit Testers» (en anglès). Acculogic, 19-09-2013.
# Jeyaveera Cinkaiariyan

Jeyaveera Cinkaiariyan (tàmil செயவீர சிங்கையாரியன்) (mort 1410?) fou rei de la dinastia Aryacakravarti que va governar el regne de Jaffna al nord de la moderna Sri Lanka, que va succeir al seu pare Virodaya Cinkaiariyan i va tenir una confrontació militar amb un cap del sud conegut com a Alagakkonara. Segons fonts tradicionals, Alagkkonara va derrotar les forces navals de Jeyaveera i també a les forces de terra i va assumir el poder reial al sud, en el regne de Gampola. Més tard el rei Harihara II, el germà de Yuvaraja Virupanna, va envair Sri Lanka des de Karnataka, va derrotar a Alagkkonara i va establir un pilar de victòria allí.
Fins aquesta derrota tots els reis del sud pagaven tribut als Aryachakravartis. Ell o el seu successor es creu que fou el que va deixar una inscripció en el temple hindú de Rameswaram sobre renovació del seu sanctum sanctorum. Va indicar les pedres que calien per les renovacions que van ser embarcades de la ciutat de Trincomalee a l'est de Sri Lanka. La majoria de les inscripcions en la base del sanctum foren o be destruïdes o be traslladades durant un conflicte entre els sacerdots i el raja de Ramnad el 1866.
Va compondre com a crònica en vers sobre la història tradicional del temple de Koneswaram titulada "Dakshina Kailasa Puranam", coneguda avui com el Sthala Puranam del temple de Koneshwaram.
El va succeir el seu fill Gunaveera Cinkaiariyan.

## Notes

* ↑ http://www.ourkarnataka.com/Articles/starofmysore/sl08.htm
* ↑ Gnanaprakasar,A Critical History of Jaffna, p.99-102
* ↑ Kunarasa,The Jaffna Dynasty, p.67-68

## Referències

* Kunarasa, K. The Jaffna Dynasty. Johor Bahru: Dynasty of Jaffna King’s Historical Society, 2003, p. 122. ISBN 955-8455-00-8.
* Gnanaprakasar, Swamy. A Critical History of Jaffna. Nova Delhi: Asian Educational Services, 2003, p. 122. ISBN 81-206-1686-3.
# Iolanda de Châtillon

Iolanda de Châtillon-Saint-Pol (vers 1221 - 1254) fou comtessa titular de Nevers i Tonnerre i hereva d'Auxerre; fou també senyora de Donzy, Saint Aignan, Perche-Goët, Montjoy i Thorigny. Era filla de Guiu III de Châtillon (comte Guiu II de Saint Pol, senyor també de Montjoy, Troissy i Pierrefonds, i d'Agnès de Donzy, comtessa de Nevers i Tonnerre i hereva d'Auxerre.
Devia néixer vers 1221, ja que l'enllaç dels pares segurament fou vers el 1219 i abans va néixer un germà, Gaucher de Châtillon. Es va casar amb Arquimbald IX de Borbó, senyor de Borbó, Dampierre, Saint-Just i Saint-Dizier, dit el Jove i fill d'Arquimbald VIII de Borbó el Gran, i de Beatriu de Montluçon. L'enllaç fou el 30 de maig de 1228. El seu germà Gaucher va morir el 1250 i va heretar els drets als comtats de Nevers i Tonnerre i va quedar com a hereva d'Auxerre en poder encara de la seva àvia Matilde de Courtenay. Iolanda va morir el 1254 i no va arribar a heretar, ja que Matilde va viure fins al 1257. El seu lloc en l'herència el va ocupar la seva filla gran.

## Matrimoni i fills

Es va casar amb Arquimbald IX de Borbó. El matrimoni va tenir dues filles:
* Matilde o Mafalda (1234 - 1262), comtessa de Nevers, Tonnerre i Auxerre i diverses senyories com a hereva de la mare. Casada amb Eudes de Borgonya, fill d'Hug IV de Borgonya.
* Agnès (1237-1287) casada amb Joan de Borgonya, germà d'Eudes. Hereva de Borbó i Dampierre i altres senyories per part del pare.

## Referències

* Genealogia
# Iole

* No s'ha de confondre amb Íole.
Iole és un dels gèneres d'ocells, de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional 13.2 (2023), aquest gènere conté set espècies:
* Iole finschii - bulbul coronat de Finsch.
* Iole palawanensis - bulbul de Palawan.
* Iole viridescens - bulbul olivaci.
* Iole crypta.
* Iole charlottae - bulbul canyella.
* Iole cacharensis.
* Iole propinqua - bulbul ullgrís.

## Referències

* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List v13.2. Congrés Ornitològic Internacional, 2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 616. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Joaquín Corredor Pascual

Joaquín Corredor Pascual és un polític valencià, que des d'Aliança Popular ha militat a diverses formacions polítiques conservadores.
Militant d'Aliança Popular, en 1985 va presentar-se a president de la formació per València Ciutat, perdent per 28 vots i denunciant el procés per irregularitats. L'any 2000 va disputar la presidència provincial del Partit Popular al zaplanista José Díez, sense èxit. Una vegada més, va denunciar que des del partit havia patit represàlies, pel que el 2001 va anunciar que abandonava el Partit Popular per a passar-me a Unió Valenciana. S'escindiria d'este partit amb el Partit Regional de la Comunitat Valenciana, integrat a Coalició Valenciana per a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007, i en 2010 va ser secretari general del Partido de los Mayores y Autónomos, després que el fundador del partit, Ramón Calvo, el fitxara.

## Referències

* 1 2 3 Gasparet, M «Joaquín Corredor dejará el PP para entrar en UV después de Semana Santa» (en castellà). Diari ABC, 31-03-2001.
* 1 2 3 J.G.G. «Un histórico del PP lidera en Valencia el Partido de los Mayores y Autónomos» (en castellà). Levante-EMV, 21-07-2010. «Corredor, quien disputó a Díez la presidencia provincial de Valencia, vuelve a la política ante la deriva de PP y PSOE»
# Joaquín Colomer (músic)

Joaquím Colomer sacerdot i músic, va ser nomenat beneficiat de la col·legiata de Sant Feliu de Girona i en va dirigir l'escolania.
L'any 1918 va guanyar per oposició la canongia de mestre de la capella de la catedral de Girona i va impulsar el redreçament de l'escolania de la Seu.
La seva labor arxivística es va traduir en el fitxatge que va dur a terme del fons musical de l'Arxiu Capitular de la Catedral de Girona, entre els anys 1957-1971. Les seves fitxes estaven ordenades alfabèticament per autors i contenien una somera descripció de les obres. Ell mateix va tenir cura de col·locar els manuscrits del fons en capses d'arxivador, encamisats en grans folis de paper de ceba, amb les corresponents dades sobre l'autoria, un títol genèric de l'obra i la seva signatura que consignà en bolígraf blau a la coberta davantera de les camises.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 10: Fons de la catedral de Girona. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona – Institut d'Estudis Catalans, 2019.
# Jaurrieta

Jaurrieta és un municipi de Navarra, a la vall de Salazar, comarca de Roncal-Salazar, dins la merindad de Sangüesa.

## Topònim

Jaurrieta és un topònim que prové del basc. Existeix un document del segle xi en el qual el poble s'esmenta sota el nom d'Eiaurrieta. D'aquest nom antic del poble s'ha extret el significat etimològic de Jaurrieta, ja que s'ha interpretat eiaurrieta com a lloc amb escasses corts de porcs, de eia (cort de porcs), urri (escàs) i -eta (sufix locatiu). Aquest nom evolucionaria perdent la i inicial i en castellà variant a més el so ia per ja. En parlar en euskera s'han utilitzat de forma tradicional i informal diverses formes sincopades de Jaurrieta para referir-se al nom del poble: Iaurta,Igaurta, I(g)orta o Eaurta.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 268 | 264 | 262 | 254 | 245 | 237 | 240 | 235 | 225 | 222 | 220 |
| Fonts: Jaurrieta i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||
# Jaume Portell i Caño

Jaume Portell i Caño (Vilassar de Dalt, 1992) és un periodista català especialitzat en economia i relacions internacionals, amb especial atenció al continent africà i les pràctiques neocolonials. L'any 2018 va guanyar el Xè Premi d'Assaig de Casa Àfrica amb Un grano de cacao, on reflexiona sobre l'agricultura africana i la influència de la industrialització per substitució de les importacions al continent.

## Obra publicada

* Un grano de cacao. Perspectivas y futuro de la agricultura fricana. Madrid: Catarata, 2019. ISBN 9788490975886.
* Per què no es queden a l'Àfrica? Una família, dos pobles: Senegal i Gàmbia més enllà del mirall. Maçanet de la Selva: Aledis, 2023. ISBN 9788412455595.

## Referències

* ↑ «Més 324 - Jaume Portell Caño ens presenta l'assaig "Per què no es queden a l'Àfrica?"». TV3, 25-05-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Sanz, Pep. «Qui immigra ja sap que no tindrà una vida millor». Núvol, 18-06-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ Rodríguez, Marta. «El 90% de la llet que es consumeix al Senegal és llet en pols europea». Ara, 02-06-2019. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «El futbol és la forma més fàcil d'entendre com funcionen els països i les societats» (en espanyol europeu). Cadena SER, 23-04-2020. [Consulta: 19 juny 2023].

## Enllaços externs

* Articles de Jaume Portell a El Salto (castellà)
# Joan Pais i Melis

Joan Pais i Melis (l'Alguer 1875 - Càller, Sardenya 1964) fou un gramàtic, músic i poeta alguerès. Es llicencià en química i farmàcia, però alhora exercia de mestre de les bandes de música municipals de l'Alguer, Sorso i Sàsser, i l'any 1902 fou un dels fundadors de l'Agrupació Catalanista La Palmavera, en la qual va exercir una activitat intensa i per la qual va compondre la música de l'Himne alguerès d'Antoni Ciuffo. Tanmateix, fou exclòs de participar en el I Congrés Internacional de la Llengua Catalana de 1906, a diferència de Joan Palomba i Antoni Ciuffo, malgrat la seva amistat amb Antoni Maria Alcover i Sureda.
Va fer populars melodies seves com Desperta-te i O lluna vella, va aprofitar el seu càrrec de farmacèutic de la presó de Castiadas el 1912 per tal d'organitzar una orquestra amb presos i va propugnar l'adaptació de les normes gramaticals alguereses a la grafia normalitzada catalana mitjançant els seus articles a la revista Catalònia.

## Obres

* Grammatica del dialetto moderno d'Alghero (1899) publicada per Pasqual Scanu el 1970

## Referències

* ↑ Àlex Broch. Diccionari de la literatura catalana. 1. ed. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2008, p. 718. ISBN 978-84-412-1823-9.

## Enllaços externs

* «Joan Pais i Melis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jaume Moret i Estevanell

Jaume Moret i Estevanell (Vic, 1763 - 1821) fou un sacerdot, doctor en teologia i catedràtic de filosofia.

## Biografia

Rector del Seminari de Vic (1796). Examinador sinodal. Secretari (1796) i subprior (1805) de l'Acadèmia del Cíngol de Sant Tomàs. Els estudis de gramàtica i retòrica els cursà al Seminari de Vic; la filosofia i la teologia, a la Universitat de Cervera. En aquesta universitat, a més de defensar-hi conclusions generals pro Universitate, hi va exercir de passant i s'hi graduà de doctor en teologia. En 1787 tornà a Vic per estudiar-hi dos anys de teologia moral i substituir, mentre estudiava, les càtedres de filosofia, teologia escolàstica i teologia dogmàtica. El mateix any en què s'ordenà sacerdot (1789) fou nomenat catedràtic de filosofia (1789-1792). El curs següent, 1792-1793, regí una càtedra de moral, i en la funció de professor d'aquesta assignatura apadrinà les conclusions de Josep Sebastià i de Tomàs Vila. En la mort de Blai Coma (↑), en 1796, va ser nomenat rector. Un any després, i per ser obtentor del benefici de Sant Vicenç, va ser admès en la comunitat de preveres de catedral de Vic. Com a rector del Seminari i subprior de l'Acadèmia va ser un dels responsables de l'organització de la Companyia de Sant Tomàs d'Aquino, coneguda popularment com la Companyia dels Estudiants de Vic. Aquest esforç militar va ser fet en resposta a la invasió napoleònica. Dos-cents voluntaris uniformats i sota bandera de Sant Tomàs partiren de Vic a primers de juny de 1808. Ja havien participat en la batalla del Bruc i en el transcurs de dos anys entraren en altres accions contra els francesos. Linus Singla Vila (↑), en la Oración funebre, i Josep Gudiol (↑), en La Universitat Literària de Vic, fan l'exposició dels fets. S'ha de destacar que Moret va fer importants reformes al Seminari, tal com ell mateix escriu en el Libro de caxa del colegio Seminario (LC): son data nueve mil trescientos ochenta y dos libras, siete sueldos y siete dineros que es el todo del importe de la fabrica de la obra nueva de aulas y demas se ha construido y reparos se han [h]echo en el colegio segun parece de 225 recibos [...] empezando los pagos en el día 2 de febrero de 1796 y finiendo en el día 20 de abril de 1797.

## Biografia

* ROVIRÓ I ALEMANY, Ignasi. Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del seminari de Vic (1749 – 1968). Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2000, Osona a la butxaca 22 – 23.
# Iàkovlev Iak-3

El Iak-3 (en rus: Як-3), conegut inicialment com a I-30, fou un caça monomotor d'ala baixa fabricat per l'oficina de disseny soviètica de Iàkovlev durant els anys 40 a partir del Iàkovlev Iak-1, i va entrar en servei en la Força Aèria Soviètica, amb la qual va participar en la Segona Guerra Mundial, a on va tenir un bon rendiment perquè era més lleuger i petit que els seus rivals, i a la seva alta relació entre el pes i la potència.

## Història

Quan l'URSS i Alemanya entren en guerra el 1941 l'oficina de projectes del constructor Aleksandr Iàkovlev concep un monomotor que volarà, com a prototip el mateix 1941 i que de seguida va començar a ser produït en sèrie fabricant-se unes 4.800 unitats fins al maig de 1945.
Amb el seu motor Klimov 105 i la seva mida petita es converteix ràpidament en un dels caces més àgils de la Segona Guerra Mundial. Aquesta agilitat a baixa altitud i una òptima relació pes-potència li permet enfrontar-se amb moltes garanties als caces de la Luftwaffe. Se'n va construir una versió amb èquip antitancs amb un canó de 37 mm al eix i dos canons de 20 mm a les ales.
A partir d'agost de 1944, la Normandie-Niémen, una unitat de voluntaris francesos que va lluitar del costat dels soviètics, reben com a regal de l'estat soviètic Iak-3 com a agraïment pels serveis prestats. Anys després va servir de base per a la construcció de l'avió d'entrenament Iàkovlev Iak-11, i el primer caça de reacció soviètic viable, el Iàkovlev Iak-15.

## Referències

* 1 2 3 Besse, François. 100 aviones de leyenda (en castellà). Reditar Libros, S.L., 2006, p. 97. ISBN 9788496449268.
* ↑ www.aviastar.org
# José Fanjul

José Fanjul, més conegut com a Pepe Fanjul, (L'Havana, Cuba, 1944) és un empresari cubà d'ascendència espanyola.
Pepe Fanjul, d'ideologia republicana, és un dels homes més rics de Cuba, segons Forbes. El segon de quatre germans, està casat amb Emilia May Fanjul i viuen a Palm Beach, Florida. Posseeix al costat dels seus tres germans -Alfonso, Alexander i Andrés- la companyia Fanjul Corp., que produeix més de set tones de sucre a l'any i la comercialitza amb diferents marques; el seu imperi està repartit entre els Estats Units, la República Dominicana, Mèxic i Canadà. L'empresa va néixer el 1987, però la família ja es dedicava al negoci del sucre a Cuba des de feia anys. Alfonso Fanjul, pare dels germans, és descendent de l'asturià Manuel Rionda Polledo, que va emigrar a l'illa el 1870 i dues dècades després ja se l'anomenava el rei del sucre.
Fanjul es va casar amb Lilian, filla de José Gómez Mena, un altre empresari del sucre d'origen espanyol. D'aquesta unió va sorgir un dels consorcis sucrers més importants d'Amèrica. El 1959, però, va ser confiscat per Fidel Castro i els Fanjul van marxar als Estats Units d'Amèrica. A Florida van reflotar les plantacions i es van convertir en una família amb molt poder. Els germans Pepe i Alfonso són els més coneguts i tenen amistats amb grans personalitats del món. Entre aquestes amistats es troba la del rei emèrit espanyol, Joan Carles I d'Espanya, que des de fa dècades ha estat el seu amfitrió a República Dominicana en nombroses ocasions. Però, també estan Carlos Slim, Felipe González, les famílies de Bill Clinton o de George W. Bush, entre d'altres. Amb l'exmonarca els uneix, a més, cert parentiu, ja que la germana de la seva àvia, la cubana Edelmira Sampedro, es va casar amb el príncep Alfons, fill gran d'Alfons XIII d'Espanya, avi de Joan Carles I.

## Referències

* ↑ «These Sugar Barons Built an $8 Billion Fortune With Washington's Help» (en anglès). Bloomberg.com, 09-08-2017.
* 1 2 «¿Quién es Pepe Fanjul, el amigo del rey emérito Juan Carlos?». 20 Minutos, 04-08-2020 [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Sánchez Juárez, Ana «Así es Pepe Fanjul, el magnate del azúcar amigo íntimo del jubilado Juan Carlos I». La Información, 11-06-2019 [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Tosas, Gina «Los Fanjul, los magnates del azúcar que hospedan a Juan Carlos I». La Vanguardia, 04-08-2020 [Consulta: 4 agost 2020].