OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cromosoma 12

El cromosoma 12 és un dels 23 parells de cromosomes del cariotip humà. La població té, en condicions normals, dues còpies d'aquest cromosoma. El cromosoma 12 té al voltant de 132 milions de parells de bases, que representen entre el 4 i el 4,5% de l'ADN total de la cèl·lula.

## Gens

El cromosoma 12 alberga una quantitat estimada d'entre 1000 i 1300 gens. Alguns d'aquests gens són:
* ACVRL1: receptor d'activina A tipus II-like 1.
* CBX5: cromobox homòleg 5
* COL2A1: col·lagen, tipus II, α 1 (osteoartritis primària, displàsia espondiloepifisial congènita)
* HPD: 4-hidroiyfenilpiruvato dioxigenasa
* LRRK2: kinasa 2 repetició rica en leucina
* MMAB: aciduria metilmalònica (deficiència de cobalamina) tipus cblB
* MYO1A: miosina IA
* NANOG: gen homeodomini tipus NK-2
* PAH: fenilalanina hidroxilasa
* PPP1R12A: proteïna fosfatasa 1, subunitat reguladora (inhibitor) 12A
* PTPN11: proteïna tirosina fosfatasa, tipus no receptor 11 (síndrome de Noonan 1)
* VDR: receptor de la vitamina D, (raquitisme)

## Malalties

Les següents malalties estan relacionades amb gens del cromosoma 12:
* Acondrogènesi tipus 2
* Col·lagenopatia, tipus II i XI
* Telangectàsia hemorràgica hereditària
* Hipocondrogènesi
* Displàsia de Kniest
* Acidèmia metilmalònica
* Sordesa no sindròmica
* Síndrome de Noonan
* Malaltia de Parkinson
* Síndrome Pallister-Killian
* Malaltia de Von Willebrand
* Fenilcetonúria
* Displàsia espondiloepimetafiseal, tipus Strudwick
* Displàsia espondiloepimetafiseal congènita
* Displàsia espondiloepimetafiseal
* Síndrome de Stickler
* Deficiència de trios-fosfat isomerasa
* Tirosinèmia
* Raquitisme

## Referències

* ↑ «Human Genome Assembly GRCh38 - Genome Reference Consortium» (en anglès), 24-12-2013. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Search results - 12[CHR] AND "Homo sapiens"[Organism] AND ("has ccds"[Properties] AND alive[prop]) - Gene», 08-09-2016. [Consulta: 28 maig 2017].
* ↑ Tom Strachan; Andrew Read Human Molecular Genetics. Garland Science, 2 abril 2010, p. 45. ISBN 978-1-136-84407-2.
* ↑ Genome Decoration Page, NCBI. Ideogram data for Homo sapience (850 bphs, Assembly GRCh38.p3). Last update 2014-06-03. Retrieved 2017-04-26.

## Bibliografia

* Gilbert F, Kauff N. Disease genes and chromosomes: disease maps of the human genome.Chromosome 12. 4, 2000, p. 319-33. PMID: 11142767.
* Montgomery KT, Lee E, Miller A, Lau S, Shim C, Decker J, Chiu D, Emerling S, Sekhon M, Kim R, Lenz J, Han J, Ioshikhes I, Renault B, Marondel I, Yoon SJ, Song K, Murty VV, Scherer S, Yonescu R, Kirsch IR, Ried T, McPherson J, Gibbs R, Kucherlapati R. A high-resolution map of human chromosome 12. 409, 2001, p. 945-6. PMID: 11237017.

## Enllaços externs

* Malalties degudes a mutacions en el cromosoma 12
* Cromosomes humans
# Josep Pericas

Josep Pericas és el nom dels següents personatges:
* Josep Pericas i Comella, industrial osonenc, pare de l'arquitecte Josep Maria Pericas i Morros.
* Josep Pericas i Corbera (Vallromanes, 1929), alcalde de Vallromanes del 1979 al 1995.
# Mixophyes

Mixophyes és un gènere de granotes de la família Myobatrachidae que es troba a Austràlia i a Nova Guinea.

## Taxonomia

* Nom binomial
* Mixophyes balbus (Straughan, 1968)
* Mixophyes carbinensis (Mahony, Donnellan, Richards i cols., 2006)
* Mixophyes coggeri (Mahony, Donnellan, Richards i cols., 2006
* Mixophyes fasciolatus (Günther, 1864)
* Mixophyes fleayi (Corben i Ingram, 1987)
* Mixophyes hihihorlo (Donnellan, Mahony, i Davies, 1990)
* Mixophyes iteratus (Straughan, 1968)
* Mixophyes schevilli (Loveridge, 1933)

## Referències

* Barker, J.; Grigg, G.C. & Tyler, M.J.. A Field Guide to Australian Frogs. Surrey Beatty & Sons, 1995. ISBN 0-949324-61-2.
# Can Coma (Monistrol de Montserrat)

Can Coma és una obra modernista de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i dues altures en façana, planta baixa i primer pis. Destaca el treball de ferro forjat de la façana principal, així com altres elements decoratius de gust modernista. La coberta també és característica, a dues aigües amb el carener pla, on es desenvolupen motius decoratius. És flanquejat per una torre punxeguda. La part del darrere té un petit jardí que dona al riu Llobregat.

## Referències

* ↑ «Can Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Sent Marcèth

Sent Marcèth (francès Saint-Marcet) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Iuhina de barbeta negra

La iuhina de barbeta negra (Yuhina nigrimenta) és un ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls, vegetació secundària i terres de conreu al nord de l'Índia des de Garhwal cap a l'est fins Arunachal Pradesh cap al sud fins Khasi i les Chittagong hills, Manipur i Nagaland, nord-est de Myanmar, sud de la Xina, al centre de Szechwan, Yunnan, oest de Hupeh, Kwangsi, nord-oest de Fukien, nord-est de Laos, i nord i centre del Vietnam al nord-oest de Tonkin i Annam.

## Referències

* ↑ «Iuhina de barbeta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Luigi Arienti

Luigi Arienti (Desio, 6 de gener de 1937 - Desio, 6 de febrer de 2024) fou un ciclista italià, professional entre el 1961 i el 1972. Es dedicà principalment al ciclisme en pista.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics de Roma, en què guanyà una medalla d'or en la prova de persecució per equips, junt a Marino Vigna, Franco Testa i Mario Vallotto.

## Palmarès

* 1958
** 1r a la Coppa Messapica
* 1960
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Roma en persecució per equips
* 1965
** 1r a Wettingen

## Referències

* ↑ «ARIENTI Luigi». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Luigi ARIENTI» (en italià). [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Pederzoli, Chiara. «Ciclismo in lutto: è morto Luigi Arienti, olimpionico d'oro brianzolo a Roma 1960» (en italià), 07-02-2024. [Consulta: 8 febrer 2024].
* ↑ «Olympedia – Luigi Arienti». [Consulta: 24 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Luigi Arienti a sitiodeciclismo.net
# Cromosfera

La cromosfera és la regió de l'atmosfera solar situada entre la fotosfera i la corona solar. La seua observació a simple vista només és possible durant la fase total d'un eclipsi de sol.

## Referències

* ↑ «Chromosphere | solar | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 juliol 2023].
# Los libros que nos unen, homenaje a Emilio Alarcos

L'escultura urbana coneguda pel nom Los libros nos unen, ubicada al carrer Emilio Alarcos Llorach, en el campus de El Milán de la Universitat, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze, és obra de Eduardo Úrculo, i està datada 1999. Es tracta d'una escultura homenatge a Emilio Alarcos Llorach (Salamanca, 22 d'abril de 1922 - Oviedo, 26 de gener de 1998), filòleg espanyol, catedràtic emèrit de la Universitat d'Oviedo i membre de la Reial Acadèmia Espanyola i de l'Acadèmia de la Llengua Asturiana.
L'escultura està sobre una petita plataforma, malgrat que en un primer moment havia d'instal·lar-se, per indicació del mateix Úrculo, sobre una gran base de pedra, de 30 metres, la qual cosa encaixava amb la idea que aquesta base constituís un lloc de descans per als vianants, de manera que conformés un autèntic lloc de reunió, integrant-se en l'ambient universitari i fóra un lloc de trobada.
L'obra està localitzada a la cantonada de la plaça existent sobre un aparcament subterrani i amb la biblioteca «Emilio Alarcos», construïda al campus de El Milàn de la Universitat d'Oviedo.

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ CLAVEROL, MANUEL GUTIÉRREZ; ARIAS, ALBERTO CARLOS POLLEDO. Guía total turística y monumental de Oviedo. 6 itinerarios para disfrutar de una ciudad de cuento (en castellà). Ediciones Nobel, 2016. ISBN 9788484597384.
* ↑ Escultura Pública en Oviedo, Editado por el Ayuntamiento de Oviedo. Texto de Adolfo Casaprima Collera. Fotografías de Nardo Villaboy
# Mixogastromicètids

Els mixogastromicètids (Myxogastromycetidae) són una classe d'Amoebozoa. Es pot dividir en Echinosteliales i Physariida.
Entre les seves famílies es troben els fongs mucilaginosos Didymiaceae.

## Referències

* ↑ «www.ncbi.nlm.nih.gov». [Consulta: 25 juny 2009].
# Camerata Nuova

Camerata Nuova és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 50 km a l'est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 445 habitants.
Camerata Nuova limita amb els següents municipis: Cappadocia, Cervara di Roma, Rocca di Botte, Subiaco i Vallepietra.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 abril 2019].
# Sergio Cariello

Sergio Cariello (Recife, 23 d'abril de 1964) és un dibuixant de còmics brasiler-estatunidenc. Ha treballat per a moltes de les principals editorials de còmics a través de la seva carrera, incloent Marvel Comics i DC Comics, així com empreses independents populars com CrossGen Comics i Dynamite Entertainment.

## Biografia

Als cinc anys, sabia que volia ser dibuixant d'historietes. Dels 11 als 14 anys va crear Frederico, o Detetive, una tira còmica setmanal per a un diari local, sent-ne l'escriptor i dibuixant. Pel mateix diari va fer caricatures polítiques. Als anys vuitanta, assisteix a l'Escola de dibuix i arts gràfiques Joe Kubert. Va guanyar la beca Dark Horse dos anys seguits, i gràcies al seu germà també dibuixant de còmics, va fer el seu primer treball de còmic professional per l'editorial Caliber Press.
El seu primer còmic, per al mercat nord-americà fou Dagon, the Worlds of HP Lovecraft. Durant el seu segon any al centre, Virginia Romita el va contractar com retolista per la Marvel, on va participar de l'edició de Daredevil i Spellbound. Va marxar a DC amb Pat Garrahay, on va començar a treballar en els còmics de Deathstroke. Allà va participar en les col·leccions de Batman, Wonder Woman, Llanterna Verda o Flash. Anys després, va aconseguir un treball com a professor en la Kubert School i va impartir diversos cursos durant més de 7 anys. Cariello ha dibuixat més recentment The Lone Ranger de Dynamite Entertainment i la sèrie Son of Samson (en col·laboració amb l'escriptor Gary Martin), de Zondervan. També ha il·lustrat The Action Bible, una versió actualitzada de The Picture Bible de David C. Cook Publishing, que va ser llançada l'1 de setembre de 2010.

## Referències

* ↑ «Sergio Cariello» (en anglès). DC, 04-03-2012. [Consulta: 13 juliol 2022].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Sergio Cariello» (en anglès). Lambiek, 14-12-2006. [Consulta: 23 agost 2022].
* ↑ «The Lone Ranger Definitive Edition» (en castellà). Whakoom. [Consulta: 24 agost 2022].
* ↑ Martin, Gary. Son of Samson and the witch of Endor. Grand Rapids, Mich. : Zondervan, 2008. ISBN 978-0-310-71283-1.

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Blog oficial
* Fitxa a Lambiek.net
# Jan Wildens

Jan Wildens (Anvers,1586-1653) fou un pintor i dibuixant, representant del barroc flamenc. La seva especialitat eren els paisatges, on sovint apareixen escenes de caça o costumistes. Col·laborà freqüentment al taller de Rubens.
Fou aprenent de Pieter Verhulst, i el 1604 entrà en qualitat de mestre al Gremi de Sant Lluc d'Anvers. En aquest primer període es poden reconèixer en l'obra de Wildens influències de Jan Brueghel el Vell o Adriaen van Stalbent entre d'altres.
L'any 1613 marxa a Itàlia i allà les seves obres reben la influència de Paul Brill i quan tornà a Anvers el 1616 es converteix en un col·laborador freqüent al taller de Rubens on es dedica a realitzar els paisatges i segons plànols de les composicions de temàtica històrica com ara El rapte de les filles de Leucip.
Les seves obres es poden trobar arreu del món: a la Alte Pinakothek de Múnic, al Museu d'Història de l'Art de Viena (Kunsthistorisches Museum) o al Museu d'Art de Cleveland (Ohio, Estats Units). A Catalunya, a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer es pot trobar l'obra Paisatge amb esquiladors.

## Referències

* ↑ «Biografia Jan Wildens». [Consulta: 3 desembre 2013].
* ↑ «El rapte de les filles de Leucip». [Consulta: 3 desembre 2013].

## Enllaços externs

* Museo del Prado
# Mammuthus rumanus

Mammmuthus rumanus és una espècie de mamut que visqué durant el Pliocè en allò que avui en dia és l'Europa de l'Est. Se n'han trobat restes fòssils al Regne Unit i Romania. Fou el primer mamut a arribar a Europa, tot i que és possible que aparegués a Àfrica i llavors s'estengués a Euràsia a través del Llevant. No se sap gaire cosa sobre el seu estil de vida. És possible que l'espècie nana Mammuthus creticus evolucionés de Mammuthus rumanus.

## Referències

* ↑ Victoria L. Herridge i Adrian M. Lister «Extreme insular dwarfism evolved in a mammoth» (en anglès). Proc R Soc B, 2012.
* ↑ «The Earliest Mammoths in Europe».
* ↑ Markov, G. N. «Mammuthus rumanus, early mammoths, and migration out of Africa: Some interrelated problems» (resum) (en anglès). Quaternary International, 2011.
# Crystallichthys mirabilis

Crystallichthys mirabilis és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima temperat i demersal que viu entre 53 i 830 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: Kamtxatka (Rússia) i l'illa de Saint Paul (Alaska, els Estats Units).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Jordan D. S. & Evermann B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 47. i-xxiv + 2183a-3136.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Jordan, D. S. & Evermann, B. W., 1898. The fishes of North and Middle America: a descriptive catalogue of the species of fish-like vertebrates found in the waters of North America north of the Isthmus of Panama. Part III. Bulletin of the United States National Museum Núm. 47: i-xxiv + 2183a-3136.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Evermann, B.W. i E.L. Goldsborough, 1907. The fishes of Alaska. Bull. U.S. Bur. Fish. 26: 219-360.
* ↑ Orlov, A.M., 1998. Demersal ichthyofauna of Pacific waters around the Kuril islands and Southeastern Kamchatka. Russ. J. Mar. Biol. 24(3):144-160.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Los jóvenes

Los jóvenes és una pel·lícula mexicana de 1961 dirigida per Luis Alcoriza. És el primer llargmetratge d'Alcoriza com a director. Fou exhibida en la secció oficial del 11è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Sinopsi

Lorenzo Gómez El Gato (Julio Alemán) i la seva colla assalten l'acte on Alicia (Adriana Roel) i un júnior es besaven. Alicia, Olga (Teresa Velázquez) i Tere (Dacia González) assisteixen a la Mexico City Academie i van a una festa nocturna. Carmelita (Fanny Schiller) embeni una joia en el Mont de Pietat a El Gat que és amic del seu fill, Gabriel (Rafael del Río). Alicia rep aquesta joia de regal en una altra festa en la qual s'empra una màquina de tocs per a donar-li el seu merescut a Gabriel, és de broma però Alicia queda impressionada i li regala un petó. En sortir de la festa, El Gat i Olga es besen, els quatre surten en un acte robat per Lorenzo, encara que aquest i Alicia han de dissimular el seu amor davant Gabriel, ells beuen i per l'excés de velocitat atropellen a un motorista que els aconsegueix. El Gat és atacat i mort per uns pobletans, i Alicia i Gabriel, aterrits, tornen a peu a la ciutat.

## Repartiment

* Teresa Velázquez - Olga
* Julio Alemán - El Gato
* Adriana Roel - Alicia
* Rafael del Río - Gabriel
* Dacia González - Amiga de Alicia
* Fanny Schiller - Carmelita, Mare de 'El Gato'
* Miguel Manzano - Don Fernando
* Leopoldo Salazar
* Óscar Cuéllar
* Rosa María Gallardo - Amiga rossa d'Alicia
* Arcelia Larrañaga
* Miguel Suárez - Amic de Raúl
* Sonia Infante - Amiga d'Alicia
* Lupe Carriles
* David Hayat
* Miguel Zaldivar -
* Nicolás Rodríguez
* Guillermo Herrera - Bobby
* Enrique Rambal - Don Raúl, pare de Gabriel
* Carmen Montejo - Rosa, Mare de Alicia

## Producció

El llargmetratge va ser filmat a partir del 7 de novembre de 1960 i va concloure el 9 de desembre de 1960. Es va estrenar el 28 de setembre de 1961.

## Referències

* ↑ «PROGRAMME 1961». berlinale.de. Arxivat de l'original el 9 novembre 2013. [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ «Fitxes de films nacionals». Centre de documentació i informació.

## Enllaços externs

* Los jóvenes a Internet Movie Database (anglès)
# José Joaquín Prieto Vial

José Joaquín Prieto Vial (castellà: Joaquín Prieto) (Concepción, 20 d'agost de 1786 - Santiago de Xile, 22 de novembre de 1854) fou un polític xilè, president de la república entre 1831 i 1841.

## Referències

* ↑ «Memoria Chilena - José Joaquín Prieto Vial Presentación». [Consulta: 8 setembre 2012].
# Canal de Santa Agnès

La canal de Santa Agnès és una de les canals amb major diversitat degut a la seva gran riquesa vegetal. Enclavada al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt, a la cara nord de La Mola (Sant Llorenç del Munt) es troba coberta per un dens alzinar muntanyenc amb boix i avellanes. Se situa entre la canal Freda i la canal de l'Obaga del Trull, molt propera a la Roca Foradada i al Morral del Drac. En aquesta canal s'hi troba l'ermita de Santa Agnès, que es troba en una cova treballada sobre la roca viva.

## Referències

* ↑ Pintó Fusalba, Josep «Vegetació de Sant Llorenç del Munt: les comunitats forestals a la part alta del massís». Trobada d'Estudiosos de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Diputació de Barcelona.

## Vegeu també

* Ermita de Santa Agnès
# Shioya

Shioya (塩谷町, Shioya-machi) és una vila i municipi de la prefectura de Tochigi, a la regió de Kanto, Japó i pertanyent al districte de Shioya. El municipi depèn de l'activitat agrària, tot i que degut a la seua proximitat està esdevenint una ciutat dormitori d'Utsunomiya, la capital prefectural. El nom de la vila es pot traduir al català com a "vall de la sal".

## Geografia

El municipi de Shioya es troba al centre geogràfic de la prefectura de Tochigi, al nord-est de la regió de Kanto. La vila està situada ja a les muntanyes que hi han a la fi de la plana de Kantō. El terme municipal de Shioya limita amb els d'Utsunomiya, capital prefectural, cap al sud; amb Nikko a l'oest; amb Nasushiobara al nord i amb Yaita i Sakura a l'est.
Shioya té un clima continental humid, caracteritzat per estius càlids i hiverns freds i amb fortes nevades. La temperatura anual mitjana a Shioya és de 11,7 graus. La mitjana anual de precipitacions és de 1.569 mil·límetres, amb el setembre com a el mes més humid. La temperatura mitjana és més alta a l'agost amb vora 24 graus i la més baixa és al gener, amb només uns 0,1 graus.

### Ferrocarril

Shioya no té cap estació de ferrocarril al seu terme municipal.

### Carretera

* Nacional 461

## Història

Des de temps antics fins als primers anys de l'era Meiji, l'àrea on actualment es troba el municipi de Shioya va formar part de l'antiga província de Shimotsuke. Posteriorment, amb la restauració Meiji i la nova llei de municipis de l'1 d'abril de 1889 es fundaren els pobles de Tamanyū, Funyū i Ōmiya, al districte de Shioya. Els tres pobles van fusionar-se el 31 de març de 1957 per a crear l'aleshores poble de Shioya. El poble va esdevindre vila l'11 de febrer de 1965.

## Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947. En el cas concret de Shioya, la llista comença el 1957, quan es fundà la vila.
| Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| Ryōichi Onozaki | 1957 | 1969 | Ind |
| Nagashige Ōshima | 1969 | 1973 | Ind |
| Haruyoshi Tezuka | 1973 | 1977 | Ind |
| Naoshi Kakinuma | 1977 | 1989 | Ind |
| Tōgo Ōshima | 1989 | 1997 | Ind |
| Seiya Ueki | 1997 | 2004 | Ind |
| Naoshi Kakinuma | 2004 | 2008 | Ind |
| Kōichi Tezuka | 2008 | 2012 | Ind |
| Kazuhisa Mikata | 2012 | - | Ind |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 14.104 | 14.277 | 14.798 | 20.011 | 17.665 | 15.155 | 14.930 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 14.898 | 14.171 | 12.561 | 10.300 | - | - | - |

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=09384
* ↑ Shioya climate data
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Lloret tigre modest

El lloret tigre modest (Psittacella modesta) és una espècie d'ocell de la família dels psitacúlids (Psittaculidae) que habita els boscos de muntanya del centre i oest de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Lloret tigre modest al TERMCAT Rev. 24/07/2012
# Corresponsal

Un corresponsal és un periodista que fa informacions per a un mitjà de comunicació des del lloc dels fets.
A la fi del segle xviii, els corresponsals de The Times, eren agents a ambdós costats del Canal de la Mànega que feien arribar escrits sobre el que passava a París i Brussel·les. Dominar idiomes era un dels requisits bàsics. El cost i la dificultat en les transmissions eren els principals problemes dels corresponsals en els mitjans on treballaven al segle xviii, i els mateixos que han arrossegat fins a principi del segle xxi. Els corresponsals de guerra són els periodistes més perseguits. La majoria dels periodistes que són empresonats o assassinats en l'exercici de la seva feina pertanyen a aquest grup. Per aquest motiu es va crear Reporters Sense Fronteres.
Amb la crisi econòmica occidental que va començar la primera dècada del segle xxi i el creixement d'internet l'existència dels corresponsals va començar a perillar, i diversos mitjans van prescindir de la seva feina. Els corresponsals defensen que són "els ulls de la història" i que el punt de vista que pot oferir un corresponsal no és substituïble de cap altra manera i que prescindir-ne empobreix els mitjans.
Alguns dels corresponsals més destacats han estat Manuel Chaves Nogales, Eugeni Xammar i Puigventós, Francisco Eguiagaray, Manu Leguineche, Robert Capa, Donald McCullin, William Howard Russell, Ernie Pyle i Ryszard Kapuściński, segons publicà la periodista Cecilia Ballesteros.

## Referències

* ↑ «Corresponsal». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Moreno Martín, 1992, p. 87.
* 1 2 Moreno Martín, 1992, p. 88.
* 1 2 Benavente, Jordi «Corresponsals en temps de crisi: obstinats en explicar-nos què passa a l'estranger». Capçalera, 157, 01-09-2012, pàg. 14-19 [Consulta: 7 juliol 2014].
* 1 2 Autores Varios. Queremos saber (en castellà). Penguin Random House Grupo Editorial España, 18 octubre 2012. ISBN 978-84-9992-240-9.

## Bibliografia

* Moreno Martín, Florentino. La guerra: realidad y alternativas. Editorial Complutense, 1992. ISBN 978-84-7491-404-7.
Viccionari