OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muradita

La dinastia muradita fou una dinastia de beis que va governar Tunísia sota sobirania de l'Imperi Otomà, del 1628 al 1705.
Murad I es va enriquir amb els corsaris i va obtenir el títol de paixà de Tunis del govern otomà, amb el dret del seu fill i hereu, Muhàmmad, a heretar el títol de bei, amb l'acord de Yusuf Dey. El 1705 Ibrahim aix-Xarif, comandant dels geníssers, va enderrocar els muradites de Tunis.

## Llista de beis

* Murad I 1628-1631
* Muhàmmad I Paixà 1631-1662
* Murad II 1662-1675
* Muhàmmad II 1675
* Alí I 1675
* Muhàmmad III 1675
* Muhàmmad II (segona vegada) 1675-1676
* Alí I (segona vegada) 1676-1688
* Muhàmmad al-Hafsí 1680- ?
* Muhàmmad II (tercera vegada) 1688-1695
* Ramadan 1695-1698
* Murad III 1698-1702
* Ibrahim aix-Xarif 1702-1705
* Umar Paixà 1705

## Referències

* ↑ Ibn Abi Dhiaf. Présent des hommes de notre temps. Chroniques des rois de Tunis et du pacte fondamental, vol. II (en francès). Tunis: Maison tunisienne de l'édition, 1990, p. 41.
* ↑ Abadi, Jacob. Tunisia Since the Arab Conquest: The Saga of a Westernized Muslim State (Middle East Studies) (en anglès). Ithaca Press, 2022, p. 339.

## Vegeu també

* Murad (tribu)
# Luci Marci Filip (tribú)

Luci Marci Filip (en llatí: Lucius Marcius L. F. L. N. Philippus) va ser un magistrat romà. Era fill de Lucius Marcius L. F. Q. N. Philippus. Formava part de la gens Màrcia, d'origen plebeu.
Possiblement era àugur l'any 50 aC. Va ser elegit tribú de la plebs el 49 aC i en aquesta condició va vetar uns nomenaments proposats pel senat romà, que volia enviar Faust Corneli Sul·la com a propretor a Mauretània. L'any 44 aC va ser pretor i en aquest mateix any Ciceró el menciona com a "vir patre, avo, majoribus suis dignissimus".

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 288.
# Muralla de la Figuera

La Muralla de la Figuera és una obra de la Figuera (Priorat) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Se sap, per tradició oral, que el poble era emmaurallat i fortificat. Actualment es poden observar restes de l'antiga muralla, en algunes parts del traçat del que hauria estat el perímetre de la vila closa. A la memòria popular es conserva la ubicació d'alguns antics portals i a la toponimia n'ha perviscut la seva existència: carrer del Portalet, carrer de la Muralla i el Castell. El castell hauria estat a la part més enlairada del poble. Al segle xviii, damunt d'una antiga estructura defensiva es va edificar l'actual església parroquial de Sant Martí.

## Referències

* ↑ «Muralla de la Figuera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Muralla de la Figuera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# As-Sabiqun

El grup As-Sabiqun (en àrab: السابقون) és una organització islàmica estatunidenca, dirigida pel seu fundador, l'imam Abdul Alim Musa, té la seu central a Washington DC, i sucursals a Oakland, Filadèlfia, Los Angeles, San Diego i Sacramento. L'organització As-Sabiqun ha estat qualificat com un grup d'odi per part de la Lliga Antidifamació i el Centre legal per a la pobresa del sud.
El grup As-Sabiqun, va ser creat per un ciutadà musulmà afroamericà, l'imam Abdul Alim Musa, a principis de la dècada de 1990, a la mesquita Masjid Al-Islam, a Oakland, Califòrnia. El nom de l'organització As-Sabiqun, prové de l'idioma àrab, i fa referència al grup dels primers creients de l'islam. La direcció del grup ha pronunciat nombrosos discursos als Estats Units i a l'estranger, oferint la seva anàlisi i contribuint amb els seus esforços per resoldre els problemes contemporanis del món islàmic modern i de l'Amèrica urbana. L'objectiu principal del grup és l'establiment d'un estat islàmic modern, un califat governat per la xaria, la llei islàmica.

## Referències

* ↑ www.abcactionnews.com/
* ↑ www.adl.org/
* ↑ www.philyvoice.com/
# Safareig de la Font de Freixenet de Segarra

El Safareig de la font de Freixenet de Segarra és una obra de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Safareig situat a pocs metres de la font del poble, al costat dret de la riera de Freixenet, dins d'una zona de jardí creat com un espai de lleure, on s'integren l'estructura de la font, el safareig i la bassa d'aigua i on desguassa en una zona d'horts en un clar aprofitament d'aquest recurs hídric. La font, pròpiament dita, no brolla en aquest lloc, sinó uns metres més amunt, en direcció a Sant Guim de Freixenet, en una mina pròxima a les granges de cal Posades. Aquesta aigua és conduïda per una canalització subterrània fins aquest lloc, on surt per un broc d'obra. Aquesta és recollida i conduïda per una canalització fins a entrar dins del safareig, al llarg d'un recorregut d'uns 150 metres. Aquest safareig és de planta rectangular (2,93 m per 4,50 m), i es caracteritza per disposar de lloses inclinades per rentar la roba, amb sis pedres planes. Tot l'espai del que volta el safareig està tancat dos murs, on s'accedeix al mateix mitjançant unes escales que baixen fins al nivell del seu paviment. L'aigua d'aquest safareig desguassa a partir d'una canalització subterrània fins a la bassa.

## Referències

* ↑ «Safareig de la font de Freixenet de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Jean Boutière

Jean Boutière (Malamòrt, Provença, 1 de novembre de 1898 – París, 29 de gener de 1967) fou un romanista francès, especialista de l'occità i del romanès.
Boutière estudià a les universitats d'Ais de Provença, Tolosa i a la Sorbona. Durant dos anys (1920-22) fou lector a la Universitat d'Oradea (Romania), el que li permeté aprendre el romanès i interessar-se pels autors romanesos. El 1930 obtingué el grau de doctor amb dues tesis sota la direcció de Mario Roques (La vie et l'oeuvre de Ion Creangă (París 1930, traduïda també al romanès 1976) i Les poésies du troubadour Peire Bremon Ricas Novas (París 1930, reeditada a Nova York el 1971). A més del romanès i de l'occità medieval, s'interessà també pels autors occitans moderns, particularment Frederic Mistral de qui publicà la correspondència amb Paul Meyer i Gaston Paris.
Entre els romanistes és ben conegut per l'edició, juntament amb H. Schutz, de les vidas dels trobadors; aquesta obra ha conegut diverses reedicions, que incorporen també aportacions d'Irénée Cluzel.
Després d'ensenyar a Rouen i a l'École nationale des langues orientales fou el successor de Mario Roques a la Sorbona i hi dirigí el departament de romanès. Des de 1948, any de la seva creació, i fins a la seva mort fou director del Centre d'enseignement et de recherche d'oc (CEROC) a la Sorbona. El 1958 fou nomenat membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans.

## Obres

* La vie et l'oeuvre de Ion Creangă, París, 1930, traduïda també al romanès 1976)
* Les poésies du troubadour Peire Bremon Ricas Novas, París, 1930, reeditada a Nova York 1971)
* "Les poésies du troubadour Albertet", Studi medievali 10, 1937 (129 pàgines)
* (Editor, amb Alexander Herman Schutz) Biographies des troubadours. Textes provençaux des XIIIe et XIVe siècles, Tolosa/París,1950, 1964, 1973
* (Editor) Nouvelles roumaines, París, 1962
* (Editor) Frédéric Mistral, Les Iles d'or, París, 1970
* (Editor) Correspondance de Frédéric Mistral avec Paul Meyer et Gaston Paris, París, 1978 (publicació pòstuma)

## Bibliografia

* Mélanges de philologie romane dédiés à la mémoire de Jean Boutière (1899-1967), édités par Irénée Cluzel et François Pirot, Lieja 1971
# Magneux (Alt Marne)

Magneux és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 148 habitants.

## Demografia

El 2007 hi havia 148 habitants, que vivien en73 habitatges (63 habitatges principals, 6 eren segones residències i quatre desocupats.
El 2007 la població en edat de treballar era de 94 persones, 58 eren actives i 36 eren inactives. El 2007, hi havia una empresa extractiva i una de construcció.
L'any 2000 hi havia nou explotacions agrícoles que conreaven un total de 378 hectàrees. El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar formant una escola dispersa.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Museu Arqueològic d'Eani

El Museu Arqueològic d'Eani és un dels museus de la zona de Macedònia Occidental, a Grècia.
Inicialment es funda al 1970 la «Col·lecció Arqueològica d'Eani» per albergar els objectes que es trobaven en les excavacions de l'àrea, però calgué construir un nou edifici a causa de les abundants troballes que aparegueren durant la construcció d'unes carreteres a l'àrea. Així, les obres començaren al 1992 però van ser afectades per un terratrèmol i no s'acabaren fins a 1997. La inauguració de l'exposició del museu fou al 2002.

## Col·leccions

El museu inclou una col·lecció d'objectes que mostren la història de l'antiga ciutat d'Eani i la seua rodalia des de la prehistòria fins a l'època romana. Hi ha també una sala per a exposicions temporals.
S'estructura al voltant de tres àrees temàtiques. La primera correspon a l'evolució històrica de la ciutat d'Eani, que en l'antiguitat fou capital d'Elimea; la segona es dedica a les troballes de les excavacions i la tercera mostra la vida quotidiana i la història de les institucions.
Entre els objectes exposats hi ha ceràmica i eines del període neolític, ceràmica i joies de l'edat del bronze i de la del ferro, inscripcions dels períodes arcaic i clàssic, peces de ceràmica de figures negres i de figures vermelles del període clàssic i altres del període hel·lenístic, llums, escultures, peces arquitectòniques i objectes trobats a les necròpolis del període arcaic a l'època romana. Alguns objectes destacats són una estatueta d'argila d'Atenea i un relleu que representa escenes de la Guerra de Troia.
* Suport d'argila del segle XIV ae
* Fíbula del segle VI ae
* Figureta d'una dona jove del segle VI ae

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic d'Eani en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: Història (en grec).
* ↑ Museu Arqueològic d'Eani en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: exposició Arxivat 2021-01-15 a Wayback Machine. (en grec).
# Luci Mari (tribú)

Luci Mari (en llatí Lucius Marius) va ser un polític i magistrat romà del segle i aC. Formava part de la gens Mària, una antiga gens romana d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs l'any 62 aC, i va exercir conjuntament amb Cató d'Útica. Els dos homes van aconseguir fer aprovar la llei Maria Porcia anomenada De Triumphis, que volia evitar que els generals presentessin els seus èxits amb exageració per a obtenir un triomf. La història és explicada per l'historiador Valeri Màxim.

## Referències

* ↑ Valeri Màxim. De Factis Dietisque Memorabilibus II,8,1
# Morcipán

El morcipán (paraula acrònima derivada de les castellanes morcilla [botifarró] i pán [pa]) és un entrepà típic de la gastronomia de l'Argentina. Es menja com a plat integrant d'una torrada, però també es pot consumir al carrer, espectacles esportius, etc., com a forma de menjar ràpid.

## Vegeu també

* Choripán.

## Bibliografia

* Herrera-Sobek, María. Celebrating Latino Folklore: An Encyclopedia of Cultural Traditions, Volumen 1 (en anglès). Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2012.
* Palacios, Ariel. Os Argentinos (en portuguès). São Paulo: Editora Contexto, 2013.
# Ardèvol

Ardèvol és un poble del municipi de Pinós, al Solsonès, situat al peu de la Serra de Pinós i molt a prop del centre geogràfic de Catalunya. Antigament disposava d'un castell (també anomenada Torre d'Ardèvol) del qual només queda la torre de guaita rectangular. La població, d'uns 111 habitants (el 2008), viu repartida entre el nucli i les cases de pagès dispersades.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 69 | 56 | 125 | 125 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 62 | 54 | 116 | 116 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 63 | 53 | 116 | 116 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 61 | 52 | 113 | 113 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 62 | 52 | 114 | 114 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 59 | 52 | 111 | 111 |
| 2006 | 2 | 5 | 7 | 60 | 52 | 112 | 119 |
| 2007 | 19 | 21 | 40 | 42 | 37 | 79 | 119 |
| 2008 | 18 | 22 | 40 | 37 | 34 | 71 | 111 |
| 2009 | 17 | 18 | 35 | 38 | 35 | 73 | 108 |
| Font: [INE INE] ||||||||
Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2010 | 15 | 23 | 38 | 40 | 36 | 76 | 114 |
| 2011 | 15 | 20 | 35 | 38 | 38 | 76 | 111 |
| 2012 | 15 | 19 | 34 | 37 | 38 | 75 | 109 |
| 2013 | 16 | 17 | 33 | 39 | 38 | 77 | 110 |
| 2014 | 15 | 18 | 33 | 40 | 37 | 77 | 110 |
| 2015 | 13 | 14 | 27 | 40 | 39 | 79 | 106 |
| Font: [INE INE] ||||||||

## Fills il·lustres

* Benet Tristany
* Rafael Tristany i Parera

## Referències

* ↑ «Ardèvol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ «Torre d’Ardèvol». Turisme del Solsonès. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional». INE. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «INEbase / Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional / Resultados de la búsqueda». INE. [Consulta: 3 setembre 2022].

## Vegeu també

* Rasa de Salats.

## Enllaços externs

* El poble d'Ardèvol
* Territori de Masies. Turisme i cultura al sud del Solsonès
# Jesús Huguet Enguita

Jesús Huguet Enguita (València, 1976) és un dissenyador, il·lustrador i dibuixant de còmics valencià.
Fill de Jesús Huguet Pascual i criat en Alberic, Huguet es llicencià en belles arts en la Universitat Politècnica de València, on formà part del col·lectiu 7 Monos i publicà les sèries El mapa de seda i Les Hussards; més tard, durant una estada a l'Argentina es decantà per la il·lustració editorial i fundà un taller de disseny batejat Estudio 55, abans de treballar per a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua com a creador de còmics sobre escriptors valencians, i també editorials com Camacuc, Bromera, Tàndem Norma o Edicions del Bullent.
L'any 2016 fon «artiste resident» de l'Orfeó Universitari de València, per la qual cosa dissenyà el cartell i el programa de mà del concert nadalenc.
Huguet ha compartit estudi amb el dibuixant Jordi Bayarri i l'editor Joseba Basalo.

## Obra publicada

| A. | Títol | Editorial |
| 2000 | El octavo mono | 7 Monos |
| 2002 | Magia y acero | 7 Monos |
| 2002 | Les Hussards | 7 Monos |
| 2006 | El mono maltés | 7 Monos |
| 2007 | Tirant lo Blanc | Camacuc |
| 2008 | Col·lecció Gràfica | AVL |
| 2009 | El misteri de la mona | Gremi de Forners |
| 2021 | 10 gossets | Edicions del Bullent |

## Referències

* ↑ «Todos los cómics de 7 Monos» (en castellà). Grafito Editorial, 03-09-2014 [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ «Autors/personatges». Camacuc. Arxivat de l'original el 1 d’abril 2017. [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ «Autors». Edicions del Bullent. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «‘El món canta davant d'un bressol' obri aquest Nadal els actes pel 70 aniversari de l'Orfeó Universitari». UV.es, 23-12-2016 [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ Gotham News «El estudio Jordi Bayarri, Jesús Huguet y Joseba Basalo» (en castellà). Sigue al Conejo Blanco, 22-06-2012 [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ «Jesús Huguet». Tebeosfera. [Consulta: 31 març 2017].
# Marcià (metge)

Marcià (en llatí Marcianus, en grec antic Μαρτιανός) era un metge de Roma, que va gaudir de gran reputació com anatomista i va viure al segle ii.
Va escriure alguns llibres sobre anatomia, que s'han perdut. Va ser amic de Galè amb el que es va trobar a Roma l'any 165, quan Galè va visitar la ciutat per primera vegada, i del que Galè n'explica una anècdota que l'assenyala com una persona envejosa i malintencionada. Probablement és el mateix que el metge anomenat Marcial (Martialis, Μαρτίαλιος), encara que no se sap quin era el nom correcte. D'aquest Martialis se sap que va néixer vers l'any 95, era seguidor d'Erasístrat i va escriure diversos tractats anatòmics que per un temps van gaudir de força reputació.
Algunes fórmules mèdiques d'un metge del mateix nom que reprodueixen Aeci i Escriboni Llarg no pot ser la mateix persona, ja que vivia en temps d'August.

## Referències

* ↑ W.A.G., Marcianus Martialis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 942 i 964
# Museu Arqueològic d'Atalanti

El Museu Arqueològic d'Atalanti és un museu que es troba a la ciutat d'Atalanti, al municipi de Lokroi, a Grècia.

## Història del museu

És en un edifici construït en la dècada de 1930 que tenia la funció d'escola secundària. La decisió d'assignar l'edifici a albergar les antiguitats arqueològiques de la zona es prengué al 1992. S'hi realitzaren una sèrie de reformes per condicionar l'edifici a la nova funció, que van concloure al 1998.

## Col·leccions

El museu conté una col·lecció de períodes compresos entre la prehistòria i l'època romana provinents sobretot de jaciments arqueològics de l'àrea de l'antiga Lòcrida i d'alguns de la part septentrional de l'antiga Fòcida.

### Períodes prehistòrics

Els objectes exposats es distribueixen en catorze sales. Del període neolític hi ha vasos, figuretes i eines de pedra i os. A l'edat del bronze primerenca pertanyen alguns objectes trobats en un assentament de l'àrea de Proskinà que semblen relacionar-la amb la cultura ciclàdica. D'altra banda, s'hi exposen gerros pertanyents al període del bronze mitjà i altres objectes apareguts en tombes del període micènic, entre els quals hi ha armes de bronze, terrissa, joies i segells. És destacable un anell d'or amb la representació d'un cavall galopant. Al període hel·làdic tardà IIIC pertany una altra sèrie de troballes provinents de l'assentament de Cinos entre les quals destaca un crater en què hi ha representada una escena naval.

### Períodes històrics

De períodes posteriors s'hi troben objectes de bronze i de ceràmica del període geomètric, peces de terrissa de figures negres i de figures roges dels períodes arcaic i clàssic, monedes de diversos períodes, ceràmica del període hel·lenístic i recipients de terrissa, vidre, ferro i bronze d'època romana, així com eines d'os.

### Altres àrees temàtiques

En una de les sales s'exposen eines de l'antiguitat pertanyents a diverses professions, com ara llauradors, pescadors, ceramistes, fusters i paletes, i en una altra objectes d'activitats tèxtils, així com joies i joguets per a nens. Finalment, hi ha una altra sala on hi ha objectes relacionats amb les pràctiques funeràries com màscares, pedres sepulcrals i objectes diversos que s'utilitzaven com a aixovar funerari.

## Referències

* ↑ Museu Arqueològic d'Atalanti en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: història (en grec).
* 1 2 3 Museu Arqueològic d'Atalanti en la pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia: descripció (en grec).
# Luci Mari (governador)

Luci Mari (en llatí Lucius Marius L. F.) va ser un noble romà que va subscriure l'acusació de Publi Valeri Triari contra Marc Emili Escaure l'any 54 aC.
Probablement era el mateix Luci Mari que va ser qüestor l'any 50 aC i va succeir a Gai Sal·lusti en el govern de la província de Síria.

## Referències

* ↑ Squires, Simon. Asconius Commentaries on Five Speeches of Cicero (en anglès). Bolchazy-Carducci Publishers, 1990, p. 31. ISBN 0865162204.
* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares II,17
# Dokkum

Dokkum és una ciutat del municipi de Dongeradeel a la província de Frísia, al nord dels Països Baixos. L'1 de gener de 2006 tenia 13.145 habitants. La ciutat és sobretot coneguda perquè Bonifaci de Fulda fou mort prop de Dokkum. Dokkum és la ciutat més al nord de les 11 ciutats del Elfstedentocht.

## Personatges il·lustres

* Gemma Frisius (1508-1555), científica
* Jan Posthuma (1963), jugador de voleibol (medalla d'or als Jocs Olímpics de 1996)

## Enllaços externs

* Lloc web del municipi Dongeradeel
# Museu a l'aire lliure dels Països Baixos

Museu a l'aire lliure dels Països Baixos (neerlandès: Nederlands Openluchtmuseum) és un museu i parc a l'aire lliure ubicat a prop d'Arnhem amb cases antigues, granges i fàbriques de diferents parts dels Països Baixos. És un museu nacional dedicat a la cultura associada amb la vida popular.

## Història

El museu va ser fundat l'any 1912 i és situat en els boscos propers a Arnhem. El parc del museu té una superfície de 44 hectàrees i inclou edificis de diversos llocs i períodes històrics.
El 1987, el govern neerlandès va preparar el tancament del museu, però en una demostració de solidaritat per l'històric museu, una multitud de neerlandesos van inundar les portes del museu, esperant veure les exposicions abans de tancar. El museu va continuar obert a causa d'aquest èxit imprevist durant aquest temps i se li va donar més autonomia per la seva organització.

## Descripció

El museu té una col·lecció de joies i roba històrica. El nou espai interior d'exposició va ser construït el 1999–2000. El museu va guanyar el premi de Museu europeu del l'Any 2005.
El museu recrea la forma antiga de viure, així com la producció, amb sistemes antics, de paper, llinosa i fabricació de cervesa. Es mostren els olors, els colors i els gustos de les memòries passades.
La línia de tramvia fou oberta en el museu el 1996. La línia té 1750 m de llargada, amb ample ferroviari estàndard. Té tramvies elèctrics clàssics d'Amsterdam, Arnhem, Rotterdam, i La Haia. Hi ha una recreació d'un tramvia d'Arnhem de 1929, el GETA 76, el qual va ser construït pel museu.

## Galeria d'imatges

* Fàbrica
* L'interior de un edifici
* Orgue exposat
* Tramvia exposat

## Referències

* 1 2 Cindy Coleman. «Double Dutch». Interior Design, 13-05-2003. Arxivat de l'original el 2017-08-26. [Consulta: 21 març 2008].
* ↑ «Museum Pipped». The Journal, 10-05-2005. [Consulta: 21 març 2008].
* ↑ «Tram». Nederlands Openluchtmuseum. Arxivat de l'original el 2007-09-17. [Consulta: 21 març 2008].

## Vegeu també

* Llista de museus dels Països Baixos

## Enllaços externs

* Informació en anglès Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine.
* Mecanoo Architecten Informació Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine.
# Ardó d'Aniana

Ardó d'Aniana, Ardó Esmaragde o Smaragdus (Llenguadoc, segona meitat del s. VII - Aniana, març de 843) fou un monjo benedictí, company de Sant Benet d'Aniana, conegut per ser hagiògraf. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Va entrar de nen, probablement com a oblat, al monestir d'Aniana (Anhana, Erau), fundat per Benet d'Aniana, qui s'encarregà de la seva educació. Fou ordenat prevere i fou el director de l'escola monàstica.
En 794, acompanyà Benet al concili de Frankfurt, fent-ne de secretari. Quan Benet, en 814, marxà a la cort imperial d'Aquisgrà, Ardó el substituí com a abat. En 822, escrigué una vida de Benet d'Aniana, on ja l'anomena sant; ell mateix havia començat el seu culte al monestir d'Aniana, immediatament després de la seva mort.

## Referències

* ↑ Kramer, Rutger. "Caesar et Abba Simul: Monastic Reforms between Aachen and Aniane." Rethinking Authority in the Carolingian Empire, Amsterdam University Press, 2019, pp. 169–214
* 1 2 3 Ott, Michael. "Ardo Smaragdus." The Catholic Encyclopedia Vol. 14. New York: Robert Appleton Company, 1912. 23 September 2021 Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.
# San Martín de Rubiales

San Martín de Rubiales és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Ribera del Duero.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 342 | 280 | 226 | 217 | 202 |