OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Antoni Maria Alcover d'Assaig

El Premi Antoni Maria Alcover d'Assaig és un premi d'assaig en llengua catalana convocat pel Departament de Cultura de l'Ajuntament de Manacor i la Institució Pública Antoni Maria Alcover i entregat dins els Premis Ciutat de Manacor. Porta el nom de l'escriptor manacorí Antoni Maria Alcover.
Al premi s'hi poden presentar assaigs sobre un tema relacionat amb Mallorca, escrits en català. Té una dotació de 3000 euros i l'obra guanyadora es publica per l'editorial Món de llibres.

## Guanyadors

* 2013: Josep Temporal per Rondalla Meravellosa i filosofia. Una fonamentació antropologicoètica
* 2014: Jordi Julià i Garriga per L'ofici i el do
* 2015: Margalida Coll Llompart per La revista Tresor dels avis (1922-1928). Memòria, paraula i folklore
* 2016: Joan Mahiques per Els morts agraïts
* 2017: Bàrbara Sagrera per Corpus de fraseologia de les Illes Balears: classificació, descripció, contextualització
* 2018: Maria Magdalena Gelabert Miró per La dona a les Rondalles Mallorquines, un estudi de la figura femenina a la gran obra d'Antoni M. Alcover
* 2019: Bàrbara Duran Bordoy per Deixem lo dol. Goigs i músiques de Pasqua als inicis del tercer mil·lenni
* 2020: Francesc Grimalt Vigo per Sobre els Talaiots
* 2021: Antoni Puig Palerm per Mallorca i la conquesta romana de les Gimnèsies
* 2022 Carme Sánchez Riera per Nam a Cor, Man a Cor

## Referències

* ↑ «PREMIS CIUTAT DE MANACOR, DE LITERATURA I ARTS PLÀSTIQUES». web de l'ajuntament de Manacor, 23-05-2013 [Consulta: 27 setembre 2020]. Arxivat 20 de setembre 2021 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/premis-ciutat-de-manacor-2013
* ↑ https://www.arabalears.cat/premium/cultura/premis-Ciutat-Manacor-presentats_0_1283271788.html
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/els-autors-guanyadors-dels-premis-ciutat-de-manacor-presenten-ledicio-de-les-seves-obres
* ↑ https://www.arabalears.cat/partforana/Convocats-Premis-Ciutat-Manacor_0_1741625980.html
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/els-autors-guanyadors-dels-premis-ciutat-de-manacor-2017-presenten-ledicio-en-paper-de-les
* ↑ https://www.arabalears.cat/cultura/Ciutat-Manacor-premis-femeni_0_2022397816.html
* ↑ https://www.manacor.org/ca/noticies/els-ciutat-de-manacor-premien-els-treballs-de-xavier-gimeno-laia-carbonell-josep-tomas-i
* ↑ https://manacormanacor.com/art/18060/els-premis-ciutat-de-manacor-ja-tenen-guanyadors
* ↑ «Els Premis Ciutat de Manacor premien els treballs d'Antoni Puig, Josep M. Diéguez i Mireia Cassanyes». dBalears, 05-06-2021 [Consulta: 30 juny 2021]. Arxivat 15 de juny 2021 a Wayback Machine.
* ↑ «Carme Sánchez, Tomeu Caldentey Julià i Toni Arencón, premis Ciutat de Manacor 2022». De franc digital, 12-06-2022 [Consulta: 12 juny 2022].
# McDonnell Douglas MD-90

* «MD-90» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Ruta 90 de Maryland».
El McDonnell Douglas MD-90 és un avió de passatgers d'abast curt-mitjà i de fuselatge estret fabricat per McDonnell Douglas. Fou desenvolupat a partir de la família d'avions MD-80, dels quals es diferencia per tenir el fuselatge més llarg i per estar equipat amb motors IAE V2500, més eficients. L'MD-90, que pot transportar fins a 172 passatgers, entrà en servei el 1995 amb Delta Air Lines, que a setembre del 2019 també era l'última aerolínia amb aquest avió a la seva flota.

## Referències

* ↑ «Delta Air Lines Fleet Details and History» (en anglès). www.planespotters.net. [Consulta: 6 setembre 2019].
# Crema (color)

Crema és el color de la crema pastissera. Es tracta d'una tonalitat de groc molt clara, gairebé tirant a blanc. El color crema és el de la crema pastissera produïda pel bestiar que pastura sobre pasturatges naturals amb plantes riques en pigments carotenoides grocs; alguns d'ells són incorporats a la crema, per donar un to groc lleuger al blanc. Hi ha color crema en flors i fruites.
* Rosa de color crema
* Préssecs amb polpa de color crema
* Panotxes de blat de moro dolç
* Crema cremada
Una mostra del color crema:

## Vegeu també

* Llista de colors
Viccionari
# Roberto Alfredo Perfumo

Roberto Alfredo Perfumo (Sarandí, 3 d'octubre de 1942 - 10 març de 2016) fou un futbolista argentí de la dècada de 1970 i posteriorment entrenador de futbol.

## Trajectòria esportiva

Conegut com el mariscal, la seva trajectòria transcorregué en tres clubs, Racing Club, Cruzeiro i River Plate. Amb Racing guanyà la lliga el 1966, i la Copa Libertadores i la Intercontinental el 1967. Amb el Cruzeiro guanyà tres campionats estatals i amb River tres lligues argentines més. Amb la selecció argentina disputà 37 partits entre 1964 i 1974. Hi debutà el maig de 1964 a Lima en un partit de classificació pels Jocs Olímpics.
Com a entrenador començà el 1981 a Sarmiento de Junín. També entrenà el Racing el 1991, i Gimnasia y Esgrima de La Plata el 1993. Altres clubs entrenats foren Club Olimpia de Paraguai, on guanyà el Torneo República local.
Perfumo també ha estat comentarista esportiu a la Televisió Pública Argentina, al programa Fútbol Para Todos.

## Problemes de salut i mort

El 2008, Roberto Perfumo va ser operat a la Clínica Suizo Argentina del cor, de manera mínimament invasiva, pel cardiòleg intervencionista Luis de la Fuente, mitjançant una angioplàstia coronària amb col·locació de stents.
A la matinada del 10 de març de 2016, l'ex-futbolista va patir un aneurisma, fet que li provocà la caiguda per les escales del restaurant Carletto a Puerto Madero, Ciutat Autònoma de Buenos Aires, i una greu fractura de crani. Finalment aquest mateix dia es va anunciar la seva mort al voltant de les 19:00 hores.

## Palmarès
### Racing Club

* Campionat argentí de futbol:
** 1966
* Copa Libertadores:
** 1967
* Copa Intercontinental de futbol:
** 1967

### Cruzeiro

* Campionat mineiro:
** 1972, 1973, 1974

### River Plate

* Torneig Metropolitano:
** 1975, 1977
* Torneig Nacional:
** 1975

## Referències

* ↑ Murió El Mariscal Perfumo, una gloria del fútbol argentino
* ↑ «Torneo República 1992». wikiolimpia. [Consulta: 12 juny 2012].
* ↑ http://www.mdzol.com/nota/74210-roberto-perfumo-se-recupera-de-una-angioplastia/ Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine.
* ↑ http://canchallena.lanacion.com.ar/m1/1878491-perfumo-sufrio-un-aneurisma-aseguro-horacio-pagani-al-salir-de-la-clinica Arxivat 2016-03-11 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* (anglès) Perfil a National football teams
* (castellà) Perfil a Futbol Factory
Roberto Perfumo amb la selecció de l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1966
1 Roma •
2 Irusta •
3 Gatti •
4 Perfumo •
5 Varacka •
6 Calics •
7 Marzolini •
8 Ferreiro •
9 Simeone •
10 Rattín •
11 Pastoriza •
12 Albrecht •
13 López •
14 Chaldú •
15 Solari •
16 González •
17 Sarnari •
18 Rojas •
19 Artime •
20 Onega •
21 Más •
22 Tarabini •
Seleccionador: Lorenzo
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de Futbol 1974
1 Carnevali •
2 Ayala •
3 Babington •
4 Balbuena •
5 Bargas •
6 Brindisi •
7 Carrascosa •
8 Chazarreta •
9 Glaria •
10 Heredia •
11 Houseman •
12 Fillol •
13 Kempes •
14 Perfumo (c) •
15 Poy •
16 Sá •
17 Squeo •
18 Telch •
19 Togneri •
20 Wolff •
21 Santoro •
22 Yazalde •
Entrenador: Cap :
# Salluhan

Saluhum o Salluhan fou una ciutat estat i regne de Mesopotàmia, de localització desconeguda al triangle del Khabur o regió d'Idamaraz. Les tauletes de Mari esmenten al rei local, Zakura-Abu, el qual junt amb Ibal-Addu, rei d'Ashlakka, Yamut-Lim (rei d'una ciutat no identificada a l'Idamaraz o triangle del Khabur) i Tamarzi, rei de Tarmanni, van demanar ajut al rei Shub-Ram de Susa per aconseguir l'aliança de Sammetar d'Ashnakkum amb Haya-Sumu rei d'Ilansura.

## Referències

* ↑ Thoughts of Zimri-Lim
# Presó Municipal d'Ademús

La Presó Municipal és un edifici civil situat a la vila d'Ademús, País Valencià.

## Situació

La Presó Municipal s'aixeca darrere de la Casa de la Vila, al Carrer Empedrat, que puja en direcció al Castell.

## Descripció

És un edifici que té planta baixa i tres plantes superiors, tot i que originalment només tenia una planta superior. La resta van ser construïdes a la dècada de 1950, en una ampliació.
De la planta baixa destaca la façana, amb arc de mig punt, així com l'interessant escut que hi ha sobre, que mostra l'any de la seva construcció, 1567.

## Història

Es tracta d'un edifici aixecat a l'últim terç del segle xvi, durant el regnat de Felip II d'Espanya. A més de les funcions de presó, també va ser seu de part de l'arxiu municipal, com també va servir d'habitatge de l'agutzil.
Més recentment, a la segona meitat del segle xx, es va utilitzar com a escola, i finalment, central telefònica. Actualment és la seu de la Sala Municipal d'Exposicions Temporals.

## Bibliografia

* Eslava Blasco, Raúl: Ademuz y su patrimonio histórico-artístico. Ademuz, 2007. ISBN 978-84-606-4251-0

## Referències

* ↑ Font: Raúl Eslava Blasco, Heráldica histórica de las villas de Ademuz y Castielfabib, a la revista ABABOL, nº 52, any 2007 Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
# Messa da Requiem von Giuseppe Verdi

Messa da Requiem von Giuseppe Verdi és un documental musical italo-alemany dirigit per Henri-Georges Clouzot, estrenat el 1967.

## Sinopsi

El 16 de gener de 1967, amb motiu del desè aniversari de la mort d'Arturo Toscanini, Herbert von Karajan, que tenia una gran admiració per ell i havia estat el seu deixeble, va dirigir el Rèquiem de Verdi a la Scala de Milà. El 14 i 15 de gener, per no molestar el solemne homenatge, Clouzot filma el concert a la sala buida. Va produir així una pel·lícula que és tant un reportatge com un concert filmat.

## Repartiment

* Herbert von Karajan : director d'orquestra
* Leontyne Price : soprano
* Fiorenza Cossotto : mezzo-soprano
* Luciano Pavarotti : tenor
* Nicolai Ghiaurov : baix

## Interpretació musical

* L'orquestra i el cor de la Scala de Milà
* El concert filmat per Clouzot va ser reeditat en DVD l'any 2005 per Deutsche Grammophon en una versió remasteritzada.

## Referències

* ↑ Messa da Requiem von Giuseppe Verdi, a sensacritique
* ↑ Karajan dirige le Requiem de Verdi à La Scala de Milan, sincroguia.tv

## Enllaços externs

* Vídeo del concert a bitchute.com
# Poblat murat de Cas Frares

El poblat murat de Cas Frares és un poblat talaiòtic situat a la possessió de cas Frares, Llucmajor, Mallorca. En les primeres publicacions se'n diferenciaren dues parts malgrat que formen part del mateix conjunt arqueològic:
* Es Cuitor: En aquest indret hi ha restes de tres talaiots de planta circular i restes d'una murada.
* Sa Pleta Rodona: En aquest lloc, veí de l'anterior, s'hi troben restes de dos talaiots de planta circular, un d'ells amb una construcció talaiòtica adossada pel costat de l'est, i l'altre es troba rodejat per una murada formada per lloses col·locades de cantó. També s'hi troben algunes basses i cocons coberts que haurien estat emprats com a dipòsits d'aigua.

## Referències

* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum 1. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 56. ISBN 84-500-5970-4.
# Creixent

El Creixent (Creissent en alvernès i llemosí, en gascó Creishent) és una zona en el centre de França, en forma de lluna creixent, on es parlen varietats de llemosí i d'alvernès que tenen trets de transició vers el francès.
El primer autor que utilitzà el nom de Creixent fou el lingüista occità Juli Ronjat, en sa tesi el 1913.
De vegades, els parlars del Creixent del costat llemosí, a l'oest, són anomenats també marquès (marchés en llengua d'oc), però no corresponen exactament a l'extensió de província de la Marca llemosina.
Viccionari
# Árpád Berczik

Árpád Berczik (8 de juliol de 1842, Temesvár - 16 de juliol de 1919, Budapest) fou un escriptor hongarès. Va estudiar dret i va treballar a l'administració. Va publicar els seus escrits a diaris com Pesti Napló (1870-1872), però sobretot és conegut per les seves obres teatrals.

## Obra

* Az igmándi kispap (1881)
* Nézd meg az anyját (1883)
* A Protekció (1885)
* Himfy dalai (1898)
* Színművei (1912)

## Referències

* ↑ «Berczik Árpád» (en hongarès). MAGYAR ÉLETRAJZI LEXIKON 1000–1990. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Gremsperger, László; Gyeskó, Ágnes. Ki kicsoda a magyar irodalomban? (en hongarès). Könyvkuckó, 1996. ISBN 978-963-04-7123-7.
# Messa di voce

Messa di voce (en italià 'col·locar la veu') és un aspecte de la tècnica vocal del bel canto. Consisteix a cantar una nota amb una dinàmica de pianissimo i lentament obrir-la i fer-la més poderosa fins a un forte i després reduir-la fins a una dinàmica pianissimo com al principi. La soprano Montserrat Caballé va ser famosa per utilitzar aquesta tècnica com a gran efecte vocal. En l'actualitat es destaca la mezzosoprano italiana Cecilia Bartoli.
# Petus

Petus (en llatí: Paetus, literalment 'guenyo, borni') va ser un cognom romà portat per membres de diverses gens; originàriament, feia referència a una persona que tenia un defecte a l'ull (Plini el relaciona amb el terme strabo), però sense una desviació completa de la vista. Segons Ovidi, aquesta imperfecció era considerada atractiva, atès que l'adjectiu paetus es troba fins i tot com a qualificatiu de Venus.
La família més coneguda coneguda amb el cognom de Petus foren els Eli Petus, de la gens Èlia, entre els quals hi hagué personalitats cèlebres pels seus coneixements del dret romà. No obstant això, també fou portat per personatges d'altres famílies, com la gens Papíria i la gens Autrònia, entre d'altres.
Personatges destacats amb aquest cognom van ser:
| Gens Èlia Publi Eli Petus, cònsol el 337 aC Luci Eli Petus, edil plebeu el 296 aC Gai Eli Petus, cònsol el 286 aC Quint Eli Petus, pontífex el 216 aC Sext Eli Petus Catus, cònsol el 198 aC, fill de l'anterior Publi Eli Petus, cònsol el 201 aC, germà de l'anterior Quint Eli Petus, cònsol el 167 aC, fill de l'anterior | Gens Autrònia Publi Autroni Petus, cònsol el 65 aC Luci Autroni Petus, cònsol sufecte el 33 aC, fill de l'anterior Altres Luci Castrini Petus, amic de Ciceró Luci Papiri Petus, amic de Ciceró Aulus Cecina Petus, senador romà, espòs d'Àrria la Major, condemnat a mort per Claudi el 42 dC Publi Clodi Tràsea Petus, senador romà, gendre de l'anterior, condemnat a mort per Neró el 66 dC Quint Articuleu Petus, pare i fill, cònsols el 78 i 101 dC Gai Cesenni Pet o Luci Juni Cesenni Petus, cònsol l'any 61 dC |

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 83.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, X 23.
Viccionari
# Crema (Llombardia)

* Per a altres significats, vegeu «bisbat de Crema».
Crema és un municipi italià a la regió de la Llombardia i a la província de Cremona. L'any 2001 tenia 32.913 habitants. L'any 1818 hi va morir Giuseppe Gazzaniga mentre era el mestre de capella de la seva catedral. L'any 1859, Crema, com tota la resta de la Llombardia, fou annexionada al Regne de Sardenya, i el 1861 amb la unificació d'Itàlia quedà integrada a la província de Cremona, dins el Regne d'Itàlia. L'any 1928, absorbí els municipis d'Ombriano, San Bernardino i de Santa Maria della Croce. Els tortelli cremaschi (turtèi en el dialecte local) són la més coneguda especialitat culinària de Crema; estan fets amb un farcit dolç, que consisteix en grana padano, ametlles, panses i pell de llimona i una arrel típica picant, el mostaccino.

## Fills il·lustres

* Brigida Banti (1757-1806) soprano.
* Giovanni Vailati (1863-1909), matemàtic.
* Giovanni Cesare Pagazzi (1965), arquebisbe titular de Belcastro

## Galeria

* El Torrazzo, palau municipal
* Chiesa Trinità
* Església de Santa Maria della Croce
* Palau Premoli
* Tortelli cremaschi
Viccionari
# Roberto Antonione

Roberto Antonione (Novara, 15 de juny de 1953) és un polític i metge italià. Llicenciat en medicina, s'establí al Friül-Venècia Júlia, on fou escollit conseller regional, primer amb la Llista per Trieste i després amb Forza Italia. El 1998 fou elegit president regional, càrrec que deixà quan fou escollit senador a les eleccions legislatives italianes de 2001 per la Casa de les Llibertats pel col·legi de Gorizia. El 2007 va saltar a la palestra per haver votat erròniament a favor d'una esmena a la llei sobre l'acció popular, proposada per Roberto Manzione i Willer Bordon.
| Precedit per: Giancarlo Cruder | Presidents de Friül-Venècia Júlia 1998 - 2001 | Succeït per: Renzo Tondo |
# Hubovo

Hubovo és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1235.
# Saler

* Per a altres significats, vegeu «el Saler».
Un saler és un recipient destinat a contenir i servir sal.
El saler de taula acostuma a ser prou petit per aixecar-lo amb dos o tres dits i poder-lo sacsejar sobre els aliments a fi que els grans de sal caiguin de l'interior pels petits forats que el saler té a la part superior. També sol tenir una tapa per on es pot omplir, buidar i netejar.
El saler de cuina és més gros i amb tapa. La sal s'agafa directament a pessics de dos o tres dits per salar els aliments en el procés de cuinar. La tapa acostuma a tenir una senzilla frontissa de forma que amb una sola mà es pugui aixecar-la, agafar la sal i tancar-la amb el dit petit.

## Vegeu també

* Saler de Cellini
# Pou d'aigua (el Talladell)

Pou d'aigua és una obra del poble del Talladell, al municipi de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Element singular format per una alta torre de pedra amb elements ceràmics, en el que el seu accés no és el convencional sinó una àmplia escalinata d'un sol tram que és el que li dona l'extraordinària monumentalitat.
És un obra típicament modernista construïda pels voltants del 1900.

## Referències

* 1 2 «Pou d'aigua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Messac (Ille i Vilaine)

Messac (en bretó Mezeg, en gal·ló Meczac) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 2.544 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.163 | 2.169 | 2.212 | 2.232 | 2.276 | 2.243 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Ange Geffrault | Divers droite |
| 2008- | Thierry Beaujouan | |

## Galeria d'imatges

* El pont sobre el Vilaine vora Guipry.
* El Café du Port, casa del s. XVI
* L'església Saint-Abdon-et-Saint-Sennen.
# Pinus banksiana

Pinus banksiana és una espècie de conífera de la família Pinaceae pròpia de l'est d'Amèrica del Nord; és una de les espècies del bioma de l'aspen parkland de l'Oest del Canadà.
A la part més a l'oest de la seva distribució, Pinus banksiana s'hibrida amb el Pinus contorta. L'epítet específic banksiana és pel botànic anglès Sir Joseph Banks.

## Descripció

Pinus banksiana fa de 9 a 22 m d'alt. Alguns d'aquests pins prenen la forma arbustiva per les condicions pobres del sòl on creixen. Normalment són uns pins que no creixen rectes sinó de forma irregular tal com passa amb Pinus rigida. És un pi ben adaptat als incendis forestals i les seves pinyes resten tancades durant anys fins que el foc les fa obrir i germinen sobre les cendres. Les acícules foliars estan en grups de dos i fan 2-14 cm de llargada. Les pinyes fan uns 5 cm i estan corbades a les puntes.

## Usos

Pinus banksiana té una fusta que té força nusos i no gaire resistent a la descomposició. S'usa per a fer paper i com a combustible, entre altres usos.

## Referències

* ↑ Center for Wood Anatomy Research. «Pinus banksiana Lamb.». United States Forest Service. Arxivat de l'original el 2012-03-08. [Consulta: 27 desembre 2010].
* ↑ Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Craig Tufts; Daniel Mathews; Gil Nelson; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Terry Purinton; Block, Andrew. National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America. Nova York: Sterling, 2008, p. 68. ISBN 1-4027-3875-7.

### Bibliografia

* Conifer Specialist Group (1998). Pinus banksiana. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
* Burns, R.M. 1990. Silvics of North America. Vol. 1 Conifers. USDS.
* National Geographic Field guide to tree's of North America.
# Corrent de l'Illa de Baffin

El Corrent de l'Illa de Baffin (o Corrent Baffin) és un corrent oceànic que corre cap al sud al llarg del marge occidental de la Badia de Baffin en l'Oceà Àrtic, al llarg de l'Illa Baffin. Les seves fonts són el Corrent de Groenlàndia Occidental i les pèrdues de l'Oceà Àrtic. La seva velocitat és aproximadament 17 km per dia.

## Referències

* ↑ «Baffin Island Current -- Britannica Online Encyclopedia». Encyclopædia Britannica Online. [Consulta: 24 juliol 2010].

## Vegeu també

* Corrent de Labrador
* Corrent de Groenlàndia de l'est
# Roy Pieters

Roy Pieters (Haarlem, 12 de gener de 1989) és un ciclista neerlandès, especialista amb el ciclisme en pista.
El seu pare Peter, la seva germana Amy, i el seu tiet Sjaak, han estat ciclistes professionals.

## Palmarès en pista

* 2009
** Campió dels Països Baixos en Scratch
** 1r a l'UIV Cup de Rotterdam (amb Ismaël Kip)
* 2010
** Campió dels Països Baixos en Madison (amb Barry Markus)
* 2015
** Campió dels Països Baixos en Scratch

## Palmarès en ruta

* 2015
** 1r al Memorial Danny Jonckheere

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Waremme

Waremme (en való Waremme, en neerlandès Borgworm) és una ciutat de Bèlgica, a la província de Lieja, que forma part de la regió valona. L'1 de gener del 2024 tenia 15.489 habitants.

## Història

El primer document escrit datat de l'any 965. El 1078 passà al principat de Lieja, del qual era una bona vila des del segle xvi. El 1795 la ciutat és annexada a França.
Poc després de la independència de Bèlgica el 1831, la construcció del ferrocarril Brussel·les-Lieja el 1838 serà molt important per al desenvolupament econòmic de la ciutat.

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «La parole est à notre bonne ville» (en francès). Ajuntament de Waremme. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Hubus

Al-Hubus és una tribu (els seus membres anomenats habsi) d'Oman, districte d'al-Sharkiyya. Són ibadites i del grup hinawita. Juntament als Banu Hina, els Hirth i els Hadjariyyun van donar suport a l'imam d'Oman el 1957.
Viuen a la regió del uadi Andam, i la seva població principal és Madaybi. El 1965 el xeic suprem era Muhammad ibn Saud ibn Muhammad, del clan Awlad Rushayd, amb seu a al-Fath, superditat al governador provincial omanita.
Les principals faccions són:
* Ghananima
* Asasira
* Awlad Haban
* Al-Shabib
* Djawabir
* Shamatira

## Bibliografia

* G. P. Badger, History of the Imams and Seyyids of Oman, Londres 1871
* J. B. Kelly, Eastern Arabian Frontiers, Londres 1964
# Pozán de Vero

Pozán de Vero és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Somontano de Barbastre.
La temperatura mitjana anual és de 12,9° i la precipitació anual, 550 mm.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Pozán de Vero». Arxivat de l'original el 2018-10-03. [Consulta: 19 setembre 2016].