OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Melcior Gelabert

Melcior Gelabert (Ribesaltes, 1709 - Ribesaltes, 1757) va ser un prevere, teòleg i escriptor d'origen jueu, de la meitat del segle xviii.

## Biografia

Estudià a Perpinyà, on obtingué el títol de Doctor en Teologia.

## Obra

Escrigué, amb Simó Salamó també rossellonès, prevere i doctor en teologia del bisbat d'Elna, obres en llatí: Compendiosa regula cleri (1753), Preparatio proxima ad mortem compendiosae regulae cleri ab iisdem auctoribus edita (1756), Regula cleri ex sacris litteris Sanctorum Patrum monimentis ecclesiasticisque sanctionibus excerpta (1757) i en particular, és autor d'un llibre en català, Regla de vida (mult útil als pobres y al menut poble, y molt saludable als richs y a les persones iluminades) (1753), que constitueix una obra cabdal de la literatura de l'època i que manifesta la penetració del gust francès en la forma i de l'esperit francès en el fons. Escrigué una Regla de vida... (1755), d'estil i de llenguatge molt acurats. Aquesta obra fou completada per l'obra també escrita conjuntament Manual de càntics que se canten en les missions que se fan en lo bisbat d'Elna (1755), primer intent d'adaptació del vers alexandrí a la poesia catalana, que mostra la faceta missionera dels ordes religiosos, també bon termòmetre per a mesurar, entre altres coses, la identitat catalana de la feligresia de la Catalunya del Nord, ja esdevinguda part de França.

## Enllaços externs

* Regla de vida mult útil als pobres y al menut poble, y molt saludable als richs y a les persones iluminades, Simó Salamó i Melcior Gelabert, imp. Joan Alzine
# Milevum

Milevum (llatí: Milevum o Mireum; grec antic: Μίρεον o Μύραιον, segons Claudi Ptolemeu) va ser una colònia romana (Mileu colonia, en diu la Taula de Peutinger) a Numídia que l'Itinerari d'Antoní situa a unes 25.000 passes (uns 40 km) de Cirta.
Se suposa que pel fet d'haver estat la seu de dos concilis provincials en època cristiana havia de ser un lloc important.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mileum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 juliol 2022].
# Micralestes comoensis

Micralestes comoensis és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,8 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: la Costa d'Ivori i Burkina Faso.

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són les sequeres, la contaminació i la desforestació.

## Referències

* ↑ Boulenger, G. A., 1899. Matériaux pour la faune du Congo. Zoologie.--Série I. Poissons nouveaux du Congo. Quatrième Partie. Polyptères, Clupes, Mormyres, Characins. Ann. Mus. Congo (Ser. Zool.) v. 1 (fasc. 4): 59-96, Pls. 30-39.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Poll, M. & B. Roman, 1967. Poissons nouveaux de la Haute Comoé. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 75 (núms. 1-2): 179-187.
* 1 2 3 «Micralestes comoensis» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Paugy, D., 1990. Characidae. p. 195-236. A: C. Lévêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres de l'Afrique de l'Ouest. Tom I. Coll. Faune Tropicale n° XXVIII. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren i O.R.S.T.O.M., París, 384 p.
* ↑ Paugy, D., K. Traoré i P.S. Diouf, 1994. Faune ichtyologique des eaux douces d'Afrique de l'Ouest. p. 35-66. A G.G. Teugels, J.F. Guégan i J.J. Albaret (eds.) Biological diversity of African fresh- and brackish water fishes. Geographical overviews presented at the PARADI Symposium, Senegal, 15-20 de novembre de 1993. Ann. Mus. R. Afr. Centr., Sci. Zool., 275:177 p.
* ↑ Teugels, G.G., C. Lévêque, D. Paugy i K. Traoré, 1988. État des connaissances sur la faune ichtyologique des bassins côtiers de Côte d'Ivoire et de l'ouest du Ghana. Rev. Hydrobiol. Trop. 21(3):221-237.
* ↑ Olaosebikan, B.D; Lalèyè, P.; Bousso, T. (2020). "Micralestes comoensis." 2020 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2020. [Consulta: 16 abril 2023]

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Micraglossa

Micraglossa és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Micraglossa aureata Inoue, 1982
* Micraglossa beia Li, Li & Nuss, 2010
* Micraglossa citrochroa (Turner, 1908)
* Micraglossa convatalalis Klunder van Gijen, 1913
* Micraglossa cupritincta Hampson, 1917
* Micraglossa flavidalis Hampson, 1907
* Micraglossa manoi Sasaki, 1998
* Micraglossa michaelshafferi Li, Li & Nuss, 2010
* Micraglossa nana Li, Li & Nuss, 2010
* Micraglossa oenealis Hampson, 1897
* Micraglossa scoparialis Warren, 1891
* Micraglossa straminealis (Hampson, 1903)
* Micraglossa tagalica Nuss, 1998
* Micraglossa tricitra (Meyrick, 1930)
* Micraglossa zhongguoensis Li, Li & Nuss, 2010

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 7 gener 2019].

## Bibliografia

* Li, W.C., H.H. Li & M. Nuss, 2010: Taxonomic revision and biogeography of Micraglossa Warren, 1891 from laurel forests in China (Insecta: Lepidoptera: Pyraloidea: Crambidae: Scopariinae). Arthropod Systematics & Phylogeny 68 (2): 159-180. Full article: .
* Nuss, M., 1998: The Scopariinae and Heliothelinae stat. rev. (Lepidoptera: Pyraloidea: Crambidae) of the Oriental Region- a revisional synopsis with descriptions of new species from the Philippines and Sumatra. Nachrichten entomologische Verein Apollo 17 Suppl.: 475-528.
* Sasaki, A., 1998: Notes on the Scopariinae from Taiwan, with descriptions of nine new species (Lepidoptera: Crambidae). Tinea 15 (3): 191-201.
# Micoureus

Micoureus és un subgènere d'opòssums del gènere Marmosa, anteriorment classificat com a gènere a part. La majoria de les espècies que formen aquest grup tenen el pelatge dorsal de color marró grisenc. Les urpes de les potes anteriors són més grosses que en el subgènere Marmosa. Els mascles adults tenen tubercles carpians medians i laterals. Micoureus conté les espècies més grosses de Marmosa. Per exemple, M. rutteri té una llargada de cap a gropa de fins a 251 mm i un pes de fins a 28 g. Tanmateix, la variabilitat de mida entre les diferènts espècies d'aquest subgènere és força important. Viuen a Centreamèrica i Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Voss i Giarla, 2021, p. 7.
* ↑ Voss, R. S.; Gutiérrez, E. E.; Solari, S.; Rossi, R. V.; Jansa, S. A «Phylogenetic Relationships of Mouse Opossums (Didelphidae, Marmosa) with a Revised Subgeneric Classification and Notes on Sympatric Diversity» (en anglès). American Museum Novitates, 3.817, 2014, pàg. 1-27.
* ↑ Voss et al., 2020, p. 23.
* ↑ Voss et al., 2020, p. 12-14.

## Bibliografia

* Voss, R. S.; Giarla, T. C. «A Revision of the Didelphid Marsupial Genus Marmosa Part 3. A New Species from Western Amazonia, with Redescriptions of M. perplexa Anthony, 1922, and M. germana Thomas, 1904» (en anglès). American Museum Novitates, 3.969, 2021, pàg. 1–28. DOI: 10.1206/3969.1.
* Voss, R. S.; Giarla, T. C.; Díaz-Nieto, J. F.; Jansa, S. A. «A Revision of the Didelphid Marsupial Genus Marmosa Part 2. Species of the Rapposa Group (Subgenus Micoureus)» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 439, 1, 2020, pàg. 1-62. DOI: 10.1206/0003-0090.439.1.1.
Espècies vivents d'opòssums :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subfamília Caluromyinae :
Subfamília Didelphinae (continua més avall) :
Subfamília Didelphinae (continua més amunt) :
# Mikel Nieve Iturralde

Mikel Nieve Iturralde (Leitza, 26 de maig de 1984) fou un ciclista navarrès, professional des del 2008 fins al 2022.
Bon escalador, en el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 2010 i tres al Giro d'Itàlia, el 2011, 2016 i 2018.

## Palmarès

* 2007
** 1r a la Cursa Ciclista del Llobregat
** 1r al Memorial Valenciaga
* 2010
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2011
** Vencedor d'una etapa de la Giro d'Itàlia
* 2014
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia i 1r al Gran Premi de la muntanya
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 2013. 12è de la classificació general
* 2014. 18è de la classificació general
* 2016. 17è de la classificació general
* 2017. 14è de la classificació general
* 2018. 23è de la classificació general
* 2020. Abandona (17a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2010. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2011. 10è de la classificació general
* 2013. 23è de la classificació general
* 2014. 12è de la classificació general
* 2015. 8è de la classificació general
* 2017. 16è de la classificació general
* 2019. 10è de la classificació general
* 2020. 13è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 10è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2012. 10è de la classificació general
* 2015. 17è de la classificació general
* 2016. 25è de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r al Gran Premi de la muntanya
* 2018. 17è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2019. 17è de la classificació general
* 2021. 25è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Mikel Nieve anuncia su retirada» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-08-2022. [Consulta: 9 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Mikel Nieve a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats
# Mikel Lejarza Eguia

Mikel Lejarza Eguia, El Llop i Gorka dins ETA. Jove basc reclutat a principis dels setanta pel servei d'intel·ligència espanyol SECED (Servei Central de Documentació), ara CNI, amb la finalitat d'infiltrar-se en el nucli d'ETA. Lejarza va arribar a ser-ne cap d'infraestructura, i causà el desmantellament de la direcció de l'organització el 1975, l'arrest dels dirigents Iñaki Mugika Arregi (Ezkerra) i Pedro Ignacio Pérez Beotegui (Wilson) i d'altres 150 membres d'ETA. També es frustraren una campanya d'atemptats i una fugida massiva de presos polítics bascos de la presó espanyola de Segòvia.
ETA va posar preu al seu cap, va empaperar els territoris bascos amb la seva fotografia sota el lema "Es Busca" i, encara avui, segueix essent un objectiu prioritari de l'organització. Josep Maria Aloy, talp a Terra Lliure, va rebre formació i ajut tècnic de Mikel Lejarza sota l'autorització del jutge Baltasar Garzón a finals dels anys 1980.
El Lobo (pel·lícula) és també el títol de la pel·lícula dirigida per Miguel Courtois el 2004, que relata, barrejant ficció i realitat, la història de Lejarza.

## Referències

* ↑ «Mikel Lejarza, 'Lobo': 'Seré un objetivo de ETA mientras viva'» (en castellà). El Mundo, 01-11-2004. [Consulta: 9 gener 2015].

## Vegeu també

* El lobo, pel·lícula de Miguel Courtois
* Dictadura de Franco
* Nacionalisme basc
* ETA

## Enllaços externs

* Entrevista(audio) Arxivat 2011-11-21 a Wayback Machine. a la Cadena SER.
* Chat en encontres digitals de El Mundo.
* Entrevista(texto) en Tele5.
* Película Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine. El Lobo.
* Libro, Lobo-Un topo en las entrañas de ETA.
# Mikel Louis Dufrenne

Mikel Louis Dufrenne (Clermont, Oise, 9 de gener de 1910 - París, 10 de juny de 1995) va ser un filòsof francès.
Seguidor del corrent fenomenològic francès, i influenciat per Edmund Husserl, Martin Heidegger, Jean-Paul Sartre i Maurice Merleau-Ponty, aplicà aquest mètode a qüestions relacionades amb l'estètica, especialment els problemes que es deriven de la relació entre l'objecte estètic i l'espectador. Va fundar el departament de filosofia a la Universitat de París X Nanterre als anys seixanta, convidant Emmanuel Lévinas i Paul Ricoeur a unir-s'hi. Fou editor de La Revue d'Esthétique i dirigí la sèrie de llibres titulada Collection d'Esthétique. Va difondre una estètica distintivament fenomenològica per tot Occident. A la seva mort, era considerat el degà de la filosofia de l'art a Europa i fou molt apreciat també a altres llocs, inclosos els Estats Units i el Quebec, on va ensenyar durant els seus últims anys. Entre les seves obres, cal esmentar Phénoménologie de l'expérience esthétique (1967), Pour l'homme: essai (1968), o Art et Politique (1974).

## Referències

* 1 2 «Mikel Louis Dufrenne». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Milhorim, Thaís Kristine «Aesthetic perteption in Dufrenne’s phenomenology: possivle contributions to psychology». Psocologia em Estudo, Vol. 23, 2018, pàg. 1-10. DOI: 10.4025/psicolestud.v23.e39000 [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ Casey, Edward S. «Mikel Dufrenne (1910–1995)». A: Handbook of phenomenological aesthetics. Dordrecht: Springer, 2009, pàgs. 81-84. ISBN 978-90-481-2471-8 [Consulta: 3 novembre 2020].
# Michele Rajna

Michele Rajna (Sondrio, 28 de setembre de 1854 - Teglio, 29 de setembre de 1920) fou un matemàtic i astrònom italià.
Nasqué a Sondrio, fill d'Eugenio Paolo Rajna i Costanza Simonetta, en una antiga família de la Valtellina; el seu germà gran fou el filòleg Pio Rajna. Va estudiar intern al collegio Ghislieri de Pavia i després de graduar-se a la Universitat de Pavia el 1878 va ingressar immediatament a l'Observatori Astronòmic de Brera (Milà) com a deixeble de Giovanni Schiaparelli i del seu successor Giovanni Celoria. El 1903 va guanyar la càtedra d'Astronomia de la Universitat de Bolonya després de rebutjar, el 1897, el nomenament a la Universitat de Palerm per no haver de deixar l'observatori de Milà. Posteriorment se li va encomanar la direcció de l'Observatori Astronòmic de Bolonya, que va intentar, sense èxit, traslladar a una posició més adequada en un turó proper fora de la ciutat; la nova construcció a Loiano no es faria fins a 1933.
La seva recerca fou sobre l'astronomia geodètica i la correlació entre magnetisme terrestre i activitat solar i els asteroides. Tingué també un interès en la divulgació científica amb publicacions en diaris i revistes.
Rajna va ser membre de l'Accademia dei Lincei, de l'Acadèmia de Ciències de Bolonya, i de la Société astronomique de France i la Deutsche Astronomische Gesellschaft.

## Enllaços externs

* Enciclopèdia Treccani. Dizionario Biografico
* Guido Horn d'Arturo: Necrologia di Michele Rajna. In: Memorie della Società Astronomica Italiana, vol. 1 (1920), p. 303–304 Bibcode: 1920MmSAI...1..303H
# Minas de Riotinto

Minas de Riotinto és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Cuenca Minera.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 5.212 | 5.056 | 5.027 | 4.888 | 4.825 | 4.724 | 4.567 | 4.509 | 4.478 | 4.464 |

## Situació minera a partir de 2015

Des del 2007, l'increment del preu dels metalls, per la demanda creixent dels països emergents, ha donat una nova perspectiva a l'explotació minera metal·lúrgica. El gener del 2015 la Conselleria d'Economia de la Junta d'Andalusia va aprovar l'explotació del complex miner de Riotinto, autorització que permetria a l'empresa adjudicatària del drets començar a extreure mineral, un cop enllestides les instal·lacions, cap a l'estiu. El jaciment miner a explotar és el de Cerro Colorado, havent-se previst reserves per a l'extracció de mineral de coure durant un període de 14 anys.

## Referències

* ↑ «Economía aprueba la explotación del complejo minero de Riotinto». El País, 23-01-2015 [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ «Un Proyecto Minero del Siglo XXI para una Mina Legendaria». Proyecto Riotinto - EMED Tartessus. Arxivat de l'original el 24 de juliol 2015. [Consulta: 17 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Riotinto Digital, Portal sobre Minas de Riotinto Arxivat 2006-06-16 a Wayback Machine.
* Parc minaire de Riotinto
* Web sobre Minas de Riotinto Arxivat 2008-04-03 a Wayback Machine.
# Cantó de Saint-Pierre-Église

El cantó de Saint-Pierre-Église és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte de Cherbourg-Octeville. Té 18 municipis i el cap es Saint-Pierre-Église.

## Municipis

* Brillevast
* Canteloup
* Carneville
* Clitourps
* Cosqueville
* Fermanville
* Gatteville-le-Phare
* Gonneville
* Gouberville
* Maupertus-sur-Mer
* Néville-sur-Mer
* Réthoville
* Saint-Pierre-Église
* Le Theil
* Théville
* Tocqueville
* Varouville
* Le Vast

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Étienne Laronche | Divers gauche |
| 1949-1961 | Étienne Laronche | Independent |
| 1961-1973 | Maurice Anthouard | Divers droite |
| 1973-1998 | Jean Lejeune | Sense etiqueta, després UDF |
| 1998-2004 | Jean-Marie Lebouteiller | Divers droite |
| 2004- | Christine Lebacheley | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.062 | 6.614 | 6.237 | 7.132 | 8.028 | 8.290 | 8.586 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Campostoma anomalum

Campostoma anomalum és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 22 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Page, L. M.; Burr, B. M. A field guide to freshwater fishes: North America north of Mexico (en anglès). Houghton Mifflin Company, 1991. ISBN 0-395-35307-6.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Unitats federatives del Brasil

El Brasil està dividit políticament i administrativa en 27 unitats federatives (26 Estats i un districte federal):
Sigla :
| 1 | Acre | AC | 15 | Paraná | PR |
| 2 | Alagoas | AL | 16 | Pernambuco | PE |
| 3 | Amapá | AP | 17 | Piauí | PI |
| 4 | Amazonas | AM | 18 | Rio de Janeiro | RJ |
| 5 | Bahia | BA | 19 | Rio Grande do Norte | RN |
| 6 | Ceará | CE | 20 | Rio Grande do Sul | RS |
| 7 | Espírito Santo | ES | 21 | Rondônia | RO |
| 8 | Estat de Goiás | GO | 22 | Roraima | RR |
| 9 | Maranhão | MA | 23 | Santa Catarina | SC |
| 10 | Mato Grosso | MT | 24 | São Paulo | SP |
| 11 | Mato Grosso do Sul | MS | 25 | Sergipe | SE |
| 12 | Minas Gerais | MG | 26 | Estat de Tocantins | TO |
| 13 | Pará | PA | 27 | Districte Federal | DF |
| 14 | Paraíba | PB | | | |
# Universitat de Ghana

La Universitat de Ghana és la més antiga i gran de les tretze universitats ghaneses públiques. Va ser fundada el 1948 com el Col·legi d'Universitat de la Costa d'Or, i era al principi un col·legi afiliat a la Universitat de Londres, que va supervisar els seus programes acadèmics i va concedir graus. Finalment va guanyar l'estatus d'universitat plena i independent el 1961, i ara té gairebé 24,000 estudiants.L'èmfasi original estava en les arts liberals, les ciències socials, la ciència bàsica, l'agricultura, i la medicina, però el pla d'estudis va ser ampliat per a proporcionar més cursos de tecnologia, cursos de capacitació professionals i l'educació de postgrau.
La Universitat està ubicada a 12 quilòmetres al nord-est d'Acra.

## Referències

* ↑ «Visitors Overview». Arxivat de l'original el 14 juliol 2014.
* Universidad de Ghana
# Universitat de Goma

La Universitat de Goma és una universitat pública de la República Democràtica del Congo. Fou creada el 1993 i està situada a la ciutat de Goma, a prop del Llac Kivu a l'est del país. El rector del centre és Jean-Baptiste Gakura Semacumu.

## Referències

* ↑ «University of Goma». Univerzities.com. Univerzities. [Consulta: 15 febrer 2017].
# Triplet (biologia)

Un triplet és la seqüència de tres nucleòtids en un àcid nucleic, i en particular en un ARN missatger.
Els triplets de l'ADN reben el nom de codó.
Taula 1: 64 triplets possibles i aminoàcid que codifiquen. :
| Taula 1: 64 triplets possibles i aminoàcid que codifiquen. 2ª base U C A G 1.ª base U UUU Fenilalanina UUC Fenilalanina UUA Leucina UUG Leucina UCU Serina UCC Serina UCA Serina UCG Serina UAU Tirosina UAC Tirosina UAA codó d'aturada Ocre UAG $^3$codó d'aturada Ambre UGU cisteïna UGC cisteïna UGA $^2$codó d'aturada Òpal UGG triptofan C CUU Leucina CUC Leucina CUA Leucina CUG $^4$Leucina CCU Prolina CCC Prolina CCA Prolina CCG Prolina CAU Histidina CAC Histidina CAA Glutamina CAG Glutamina CGU Arginina CGC Arginina CGA Arginina CGG Arginina A AUU Isoleucina AUC Isoleucina AUA Isoleucina AUG $^1$Metionina ACU Treonina ACC Treonina ACA Treonina ACG Treonina AAU Asparagina AAC Asparagina AAA Lisina AAG Lisina AGU Serina AGC Serina AGA Arginina AGG Arginina G GUU Valina GUC Valina GUA Valina GUG Valina GCU Alanina GCC Alanina GCA Alanina GCG Alanina GAU àcid aspàrtic GAC àcid aspàrtic GAA àcid glutàmic GAG àcid glutàmic GGU Glicina GGC Glicina GGA Glicina GGG Glicina | El codó AUG codifica la metionina, i a més fa d'indret d'inici; el primer AUG en un ARNm codifica l'indret on s'inicia la traducció de proteïnes. En alguns microorganismes, el codó UGA codifica com selenocisteïna. En alguns bacteris el codó UAG codifica la pirrolisina. El codó CUG (Leu) és el codó d'inici per un dels dos productes alternatius del gen c-myc humà (Hann et al., 1987) |

## Font

* Biologia i Geologia de 4 ESO, editorial Santillana, Projecte La Casa del Saber. Especialitzat en Illes Balears. Imprès el 2008.
* Definició del diccionari de la Real Academia Espanyola.

## Referències

* ↑ Tabla del código genético estándar
Viccionari
# Unión Deportiva Almería B

L'UD Almeria B és un club de futbol andalús, filial de l'UD Almeria. Milita en el Grup IX de la Tercera Divisió, i disputa els seus partits en el Camp Municipal Juan Rojas, a Almeria.

## Dades del club

* Temporades en 2a: Cap
* Temporades en 2a B: Cap
* Temporades en 3a : 6
* Millor lloc en la lliga: 8º (Tercera Divisió, temporades 2006/08)

## Vegeu també

* UD Almería
* Camp Municipal Juan Rojas
* Estadio de los Juegos Mediterraneos

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
# Us-Kiuiol

Us-Kiuiol (en rus: Ус-Кюёль) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 819 habitants, pertany al districte de Borogontsi.

## Referències

* ↑ Хохлачев В.. Заполярный Помпей.
# Usinens

Usinens és un municipi de la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, departament de l'Alta Savoia, en el districte de Saint-Julien-en-Genevois i el cantó de Seyssel. En francoprovençal, el nom del poble està escrit Uzinin, segons l'ortografia de Conflans.

## Referències

* ↑ INSEE
* ↑ «Lexique Français - Francoprovençal du nom des communes de Savoie - Lé Kmoune in Savoué» (en francès). Parlement européen [Bruxelles], 2012, pàg. 43 [Consulta: 16 octubre 2016].
# Utagawa Toyoharu

    En aquest nom japonès, el cognom és Utagawa.
Utagawa Toyoharu (japonès: 歌川 豊春) (Toyooka, Japó, 1735 - 3 de març de 1814) va ser un gravador japonès, fundador de l'escola Utagawa.

## Biografia

Nascut a la japonesa regió de Kansai, va estudiar a Kyoto amb Tsuruzawa Tangei, un pintor de l'escola Kanō, abans d'anar-se'n a Edo el 1760. Allà va seguir els seus estudis amb Toriyama Sekien. Toyoharu va tenir un paper important en el desenvolupament de l'ukiyo-e estudiant la perspectiva lineal occidental en els seus gravats Uki-e. La seva principal font d'informació sobre la perspectiva van ser els gravats de vedutistes venecians com ara Canaletto i Guardi. També va reproduir aquelles vistes de Venècia i Roma en xilografies a tot color. Tanmateix, la seva principal innovació va ser la seva adaptació de la perspectiva lineal als temes japonesos.

## Referències

* ↑ Entry on the Getty ULAN
* 1 2 Susumu Matsudaira and Mark H. Sandler. "Utagawa." Grove Art Online. Oxford Art Online. 19 Apr. 2010 <http://www.oxfordartonline.com/subscriber/article/grove/art/T087437pg1>. (cal subscripció)
* ↑ Johnson, Ken, "Fleeting Pleasures of Life In Vibrant Woodcut Prints", ressenya d'art al The New York Times, 22 de març del 2008. Recuperat el 26 de març del 2008