OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Sent Soví de Literatura Gastronòmica

El Premi Sent Soví de Literatura Gastronòmica és un guardó literari que premia obres de temàtica gastronòmica. Rep el seu nom del Llibre de Sent Soví, el primer receptari en llengua catalana. El guardó fou creat el 1997, però la primera edició del premi no s'atorgà fins al 1998.
És convocat per la Universitat de Barcelona i la Fundació Ferrer Sala-Freixenet, conjuntament amb RBA libros. Simultàniament amb aquest premi, s'entreguen els premis Juan Mari Arzak que s'atorguen al millor article periodístic, al millor article de revista especialitzada, al millor programa de ràdio i al millor de televisió.

## Llista de premiats

* 1998: La rebelión de los rábanos. Javier Tomeo.
* 1999: Ni gordas ni flacas, apetitosas. Nora Lobo.
* 2000: Sobretaula amb càmera fixa. Albert Roca Orta.
* 2001: Un feroz apetito. Los banquetes del caballero Casanova. Marina Pino.
* 2002: Els aborígens. L'alimentació en l'evolució humana. Juan Luis Arsuaga.
* 2003: A taula amb el baró de Maldà (editat: Xocolata cada dia. A taula amb el baró Maldà. Un estil de vida del segle XVIII). Joan de Déu Domènech.
* 2004: La Cocina del Pensamiento. Josep Muñoz Redón.
* 2005: Gordo. Jesús Ruiz Mantilla.
* 2006: El millor cuiner del món (editat El Bulli des de dins. Biografia d'un restaurant). Xavier Moret.
* 2007: La vida es como un suflé (editat Hoy caviar, mañana sardinas). Carmen Posadas i Gervasio Posadas.
* 2008: Dissabtes, mercat. Memòries d'Armanda. Octavi Martí i Montserrat Casals.

## Referències

* ↑ El Mundo.es, 14-09-1999 (castellà)
* ↑ Afuegolento.com (castellà)
* ↑ Mundorecetas.com, 28-09-200 Arxivat 2005-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Afuegolento.com (castellà)
* ↑ Elmundo.es, 28-09-2002 (castellà)
* ↑ «Ub.edu». Arxivat de l'original el 2010-07-25. [Consulta: 1r agost 2008].
* ↑ «Veredicte del premi Sent Soví de literatura gastronòmica». Serra d'Or, 2004.
* ↑ «Ub.edu». Arxivat de l'original el 2010-07-10. [Consulta: 1r agost 2008].
* ↑ Abc.es, 08-10-2005 (castellà)
* ↑ «Xavier Moret guanya el Premi Sent Soví amb una història sobre el Bulli». [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ «Avui.cat, 06-10-2007». Arxivat de l'original el 2012-03-27. [Consulta: 1r agost 2008].
* ↑ «El Sent Soví recorda a Rodoreda» (en castellà), 10-10-2008. [Consulta: 5 agost 2024].
# Pericoma hamtensis

Pericoma hamtensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: l'Himàlaia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Emili Cabanyes i Rabassa

Emili Cabanyes i Rabassa (Mataró, 1850-1916) fou un arquitecte i un polític català.
Es va llicenciar com a arquitecte el 1875, i va esdevenir arquitecte municipal de Mataró poc després. Entre les seves obres més destacades cal mencionar el Pla de l'Eixample de Mataró, fet conjuntament amb Melcior de Palau, el Mercat El Rengle i treballs a la basílica de Santa Maria de Mataró. Es va dedicar a la política local, com a regidor de l'ajuntament de Mataró i com a alcalde entre els anys 1895-1897 i 1899-1901. Va ser un animador del Cercle Catòlic, i en reconeixement de les seves contribucions a la vida cultural, la sala Cabanyes, inaugurada el 1935 porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Diario de Mataró y su comarca, 17-04-1916.
* ↑ «Emili Cabanyes i Rabassa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Maspoch, Mònica. Galeria d'autors : ruta del modernisme, Barcelona. 1a ed.. Barcelona: Institut del Paisatge Urbà i la Qualitat de Vida, 2008, p. 53. ISBN 978-84-96696-02-0 [Consulta: 14 agost 2013].
* ↑ «Alcaldes des de 1835». Ajuntament de Mataró. Arxivat de l'original el 2014-12-24. [Consulta: octubre 2016].
* ↑ «El Teatre». Sala Cabanyes. Arxivat de l'original el 2019-08-27. [Consulta: octubre 2016].

## Enllaços externs

* Biografia de Cabanyes
# Canó automàtic antiaeri tipus 2 de 20 mm

El Canó automàtic antiaeri tipus 2 de 20 mm era un canó antiaeri de disseny japonès, basat en el canó Flak 38 alemany, que també era de 20 mm. Va entrar en servei el 1942.

## Història

El 1942, l'Exèrcit Imperial Japonès va dissenyar una nova arma antiaèria. Aquesta nova arma era gairebé una còpia del canó antiaeri alemany Flak 38, un canó automàtic de 20 mm. El Tipus 2, era un canó de 20 mm, amb una diferència molt gran amb el Flak 38, que era que aquest disposava d'un sistema central de foc, per a dirigir el o els canons (fins a 6).

## Disseny

Introduït el 1942, el canó era similar al Canó Automàtic Tipus 98 de 20 mm AA, però aquest es podia elevar fins a 95 graus, i tenia un sistema de control de foc central. El sistema de control de foc central desenvolupat per al Tipus 2, podia controlar i dirigir fins a sis canons Tipus 2 a la vegada. L'arma estava basada en el canó antiaeri alemany 2 cm Flak 30/38/Flakvierling. El Tipus 2 va ser anomenat així per l'any en què va entrar en servei, en el 2602 del calendari imperial japonès, o el 1942, en el calendari gregorià. El canó tenia una llargada de 1,4 metres L/70. Pesava uns 550 kg, i disparava munició de 20 mm a una cadència de 300 bales per minut, les quals anaven a una velocitat de 950 m/s. L'arma utilitzava un sistema de gas per a recarregar el canó. Tenia una distància operativa de 5,5 km disparat horitzontalment, i 3,5 km angulat. Podia elevar-se de -15° fins a +95°, amb una rotació de 360 graus.

## Variants

Dos dels canons montats junts, formaven una variant de l'arma, coneguda com a doble canó antiaeri tipus 2 de 20 mm. El doble canó va ser equipat al Tanc antiaeri tipus 98 de 20 mm experimental, que va ser equipat com a armament principal d'aquest tanc. El tipus 98 de 20 mm AAG, no va entrar mai en producció.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Taki’s Imperial Japanese Army Page: "AA Weapons"
* ↑ War Department TM-E-30-480 Handbook on Japanese Military Forces, September 1944, p. 400.
* ↑ Tomczyk, 2007, p. 14.
* ↑ Tomczyk, Andrzej. Japanese Armor Vol. 5. AJ Press, 2007. ISBN 978-8372371799.
* ↑ War Department TM-E-30-480 Handbook on Japanese Military Forces September 1944
* ↑ http://www3.plala.or.jp/takihome/aa.htm Taki's Imperial Japanese Army Page - Akira Takizawa

## Vegeu també

* Canó Ho-155
* Imperi Japonès
* Flak 38
# Xarxa de Museus d'Art de Catalunya

La Xarxa de Museus d'Art de Catalunya és una organització que aglutina diversos museus constituïda el 16 d'octubre de 2014 amb l'objectiu de facilitar polítiques comunes de protecció, recerca i coneixement del patrimoni. També s'encarregarà de la formació dels professionals i farà possible la realització de projectes conjunts. El treball d'interrelació d'aquesta xarxa ha de portar a la consecució dels següents objectius: potenciar la tasca que aquests centres tenen en la dinamització cultural del seu entorn, obtenir més rendiment dels recursos de què disposen els museus territorials, disposar d'un lideratge artístic i conceptual que els permeti incrementar el grau d'exigència, actuar com a aparador de la creació i els artistes del seu territori.
El Museu Nacional d'Art de Catalunya encapçala aquesta Xarxa, integrada per la Biblioteca-Museu Víctor Balaguer, de Vilanova i la Geltrú; el Museu d'Art de Girona; el Museu Episcopal de Vic; Museu Diocesà i Comarcal de Solsona; el Museu del Cau Ferrat, de Sitges; el Museu de la Garrotxa, d'Olot; el Museu d'Art Jaume Morera, de Lleida; el Museu de Lleida Diocesà i Comarcal; el Museu de l'Empordà, de Figueres; el Museu de Reus; el Museu de Valls; el Museu de Manresa; el Museu d'Art de Sabadell; el Museu Abelló, de Mollet del Vallès; el Museu d'Art Modern de Tarragona; el Museu d'Art de Cerdanyola; la Fundació Apel·les Fenosa, del Vendrell; el Museu d'Art Contemporani de Barcelona; el Museu del Disseny, de Barcelona; el Museu Frederic Marès, de Barcelona i la Fundació Palau, de Caldes d'Estrac.
La xarxa es va crear el 16 d'octubre de 2014 en un acte presidit pel Conseller de Cultura, Ferran Mascarell, el President del Patronat del Museu Nacional d'Art de Catalunya, Miquel Roca, i els màxims representants de tretze museus d'art. La Xarxa desplega el previst al Pla de Museus de Catalunya, que contempla l'ordenació dels museus registrats en quatre grans “constel·lacions de centres” o xarxes temàtiques, cada una encapçalada pel museu nacional de referència i en la qual hi són tots els museus catalans de cada un dels àmbits: història de l'art, història, contemporaneïtat, i ciències naturals.

## Referències

* ↑ «Es constitueix la Xarxa de Museus d'Art de Catalunya». Generalitat de Catalunya, 16-10-2014 [Consulta: 17 octubre 2014]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ «PORTADACULTURA Neix la Xarxa de Museus d'Art de Catalunya». BTV, 16-10-2014 [Consulta: 17 octubre 2014].
# Premi Servais

El Premi Servais per la literatura (francès: Prix Servais pour la littérature) és un premi literari de Luxemburg, celebrat anualment des del 1992, organitzat per la Fundació Servais. El guanyador és escollit per un jurat, i pot ser entregat a qualsevol escriptor luxemburguès, independentment del format o la llengua que utilitzi. El premi està dotat amb 6.000 euros.

## Llista de premiats

| Any | Guanyador | Obra |
| 1992 | Roger Manderscheid | De Papagei um Käschtebam |
| 1993 | Pol Greisch | Äddi Charel - Besuch - E Stéck Streisel |
| 1994 | Jean Portante | Mrs. Hallory ou Les mémoires d'une baleine |
| 1995 | Joseph Kohnen | Special prize - for Kohnen's life work |
| 1996 | Lex Jacoby | Wasserzeichen |
| 1997 | Margret Steckel | Der Letzte vom Bayrischen Platz |
| 1998 | José Ensch | Dans les cages du vent |
| 1999 | Jhemp Hoscheit | Perl oder Pica |
| 2000 | Pol Schmoetten | Der Tag des Igels |
| 2001 | Roland Harsch | Laub und Nadel |
| 2002 | Guy Helminger | Rost |
| 2003 | Jean Sorrente | Et donc tout un roman |
| 2004 | Claudine Muno | Frigo |
| 2005 | Jean-Paul Jacobs | Jenes Gedicht & Mit nichts |
| 2006 | Guy Rewenig | Passt die Maus ins Schneckenhaus? |
| 2007 | Lambert Schlechter | Le murmure du monde |
| 2008 | Anise Koltz | L'ailleurs des mots |
| 2009 | Pol Sax | U5 |
| 2010 | Tania Naskandy (àlies de Guy Rewenig) | Sibiresch Eisebunn |
| 2011 | Jean Krier | Herzens Lust Spiele |
| 2012 | Gilles Ortlieb | Tombeau des anges |
| 2013 | Pol Greisch | De Monni aus Amerika |
| 2014 | Nico Helminger | Abrasch |
| 2015 | Roland Meyer | Roughmix |

## Referències

* 1 2 «Le Prix Servais 2014 décerné à Nico Helminger». Culture.lu. Arxivat de l'original el 2015-09-25. [Consulta: 18 setembre 2015].
* ↑ «Remise du Prix Servais 2015 à Roland Meyer». Govern de Luxemburg. [Consulta: 18 setembre 2015].

## Enllaços externs

* National Literature Centre Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
# Hans Bäbler Bebié

Hans Bäbler Bebié (Rapperswil-Jona, 10 d'octubre de 1948), conegut com a Hansi Bäbler, és un enginyer i antic pilot d'automobilisme català d'origen suís. El seu germà, Jordi Bäbler, fou també un pilot d'automobilisme de renom.
Establert a Catalunya des del 1954, fou copilot de ral·li d'Antoni Zanini el 1967. El 1978 fou campió d'Espanya de velocitat per a turismes de fabricació estatal. El 1986 quedà segon en el V Ral·li dels Faraons, formant parella amb el seu germà Jordi. A finals de la dècada de 1980 continuà com a pilot de l'equip Nissan de raids. Dins el camp de la mecànica, des dels seus tallers de Cardedeu creà, entre altres cotxes de competició, el Seat 124 per a circuit de 1980.

## Referències

* 1 2 «Hans Bäbler Bebié». enciclopedia.cat. GEC - Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 9 febrer 2016].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Les nissagues familiars». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 265. ISBN 84-320-6249-9.
# Pau Roig Estradé

Pau Roig i Estradé (Vilanova i la Geltrú 24 de gener de 1914 - 24 d'octubre de 1994), fou un pintor vilanoví.
Orfe des de molt jove, fou acollit per una tia seva. De petit, ja manifestà certa afecció pel dibuix. Assistí a l'escola pública del mestre Vicente Sorni i juntament amb altres dos condeixebles més van elaborar una revista: Fortitud. Aquesta contenia textos i dibuixos. L'única formació artística que va rebre Roig fou entre 1929 i 1934 a l'Escola d'Arts i Oficis de Vilanova, on Alexandre de Cabanyes oferia unes classes nocturnes. A més a més, a banda de treballar en el negoci familiar quan podia aprofitava per passar el temps lliure a casa de Joaquim Mir, acompanyant a l'artista mentre pintava. Mobilitzat l'any 1937 per incorporar-se al front, allà conegué altres paisatges que aprofità per dibuixar al seu pas: València, Ciutat Real...
Un cop tornà després de la guerra, es començà a relacionar amb Enric C.Ricart, qui l'ajudà a consolidar les seves idees estètiques.
Va exposar diversos cops a Barcelona (1941, 1943, 1944), a Vilanova i la Geltrú (municipi on es troba bona part de la seva obra: al Saló de Comissions de la Casa Consistorial, a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer, entre d'altres), a Madrid (l'any 1952 fou seleccionat i prengué part en l'exposició Nacional de Belles Arts de Madrid), etc. La seva obra es caracteritza per una dedicació i aprofundiment constant en el paisatge, freqüentment limitat a Vilanova i el seu paisatge, així com de la comarca.

## Referències

* ↑ «Biografia No Completada de Pau Roig Estradé». Arxivat de l'original el 2 de desembre 2013. [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «Retrat de Pau Roig Estradé». [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ Mestres, Francesc X. Puig Rovira amb la col·laboració de Judith Barbacil. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. 1a ed.. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003. ISBN 84-85960-83-1 [Consulta: 26 novembre 2013].

## Bibliografia

* Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú. Dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa editors., 2003 [Consulta: 24 novembre 2013].
# Eleccions presidencials del Tadjikistan de 1999

El 6 de novembre de 1999 es van celebrar eleccions presidencials al Tadjikistan. Les va guanyar l'actual president, Emomalí Rahmonov, que va obtenir el 98% dels vots. L'oposició, que havia exigit l'ajornament de les eleccions i pensava boicotejar-les (però es va retractar unes hores abans que comencés la votació), va qualificar el resultat d'il·legal. Els observadors estrangers també es van mostrar crítics amb les eleccions, sobretot pel que fa a les qüestions del registre de candidats, l'accés als mitjans de comunicació i les irregularitats en la votació, inclòs el vot múltiple.
Es va informar que la participació va ser del 99% dels 2.866.578 milions de votants registrats.

## Referències

* ↑ Tajik elections under threat BBC News, 15 October 1999
* ↑ Tajik opposition denounces presidential election BBC News, 7 November 1999
* ↑ Tajik president wins second term BBC News, 5 November 1999
* ↑ Dieter Nohlen, Florian Grotz & Christof Hartmann (2001) Elections in Asia: A data handbook, Volume I, p467 ISBN 0-19-924958-X
# Casa Oller (Manresa)

La Casa Oller és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran casal d'ampla parcel·la de planta baixa i dos pisos més golfes. Planta quasi quadrada, amb un pati central cobert amb cúpula i llanterna amb dues façanes fent cantonada i adossat per un lateral i per la part posterior. La façana principal és de composició clàssica ordenada simètricament i dona a la Plana. Balcons al primer i segon pis. Obertures d'esquema vertical formant arc rebaixat (part superior). L'interior està desenvolupat al voltant del pati, al qual s'hi accedeix per un vestíbul. Des del pati puja una escala de pedra fins al pis principal. Una altra escala lateral, adossada, porta al segon pis.

## Referències

* ↑ «Casa Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Willem Valk

Willem Johannes Valk més conegut com a Willem Valk, (Zoeterwoude, 22 d'octubre de 1898 - Bennebroek, 6 de novembre de 1977) va ser un artista dels Països Baixos, principalment escultor. També va ser nomenat l'escultor no oficial de la ciutat Groningen.

## Biografia

Willem Valk era el cinquè i el fill menor d'Hendrik Valk, un dissenyador i alumne de Koninklijke Van Kempen & Begeer. No va ser l'únic artista de la família, el seu germà Hendrik Valk jr. va ser un pintor famós. Per consell del seu pare va estudiar com a orfebre en la Reial Acadèmia de Belles Arts de la Haia, on es va graduar el 1919. Va realitzar a més a més un curs de modelatge i va treballar com a tallista de fusta a Amsterdam i La Haia. El 1921 es va traslladar a Groningen, on es va establir definitivament i va exercir com a docent durant 43 anys a l'Acadèmia Minerva, succeint a Johan Peddemors. En aquesta ciutat va realitzar moltes escultures.
Valk va ser per un breu temps membre del grup d'artistes De Ploeg, del que va ser tresorer, amb l'objectiu de proporcionar més col·laboració amb l'arquitectura en diversos edificis de ciutats i pobles, completament d'acord amb l'esperit de l'època. Després va estar relacionat amb els principis de l'Escola d'Amsterdam. També va ser membre del Cercle Neerlandès d'Escultors i de la Societat per a la Promoció de l'Arquitectura. Va treballar sota les ordres de l'arquitecte Siebe Jan Bouma, amb qui va mantenir una bona amistat i va col·laborar en l'execució dels dissenys de molts edificis a Groningen. Una altra aportació notable de Willem Valk, va ser la que va contribuir a l'embelliment de l'edifici De Faun, una antiga empresa d'assegurances d'Utrecht, dissenyat per A.R. Wittop Koning. El 1937 va ser durant algun temps aprenent de l'escultor francès Aristide Maillol.
Durant la Segona Guerra Mundial Willem Valk va participar activament en la resistència en defensa dels artistes, el que significa que no va ser inclòs a la «Cambra de Cultura». Al començament de la Segona Guerra Mundial, Willem Valk va obtenir un contracte per a la construcció de quatre figures de mida natural per remodelar l'estètica del Pont Jagt. El 1943, estaven llestes les estàtues, però la guerra va impedir la seva col·locació fins a l'any 1951. L'any 1955 Willem Valk va rebre el Premi Cultural de la província de Groninga. El 1963 es va retirar a Bennebroek, després d'un atac al cor, junt a la seva esposa Ella Goodijk, germana de l'arquitecte Arjen Goodijk.

## Obres en espai públic de Groningen

* Relleus al Pont Natte (1921)
* Figura femenina (1927)
* Monument funerari de Jan Schaper (circa 1935), cementiri d'Esserveld)
* Ornaments a l'edifici De Faun (1938)
* Sint Maarten, Rodolphus Agricola i Bernlef (1940)
* Monument funerari de H. E. Blaaw (c. 1946), cementeri del Nord
* Monument de guerra (1948)
* Monument al cementi jueu (1950)
* Bust de Carl von Rabenhaupt (1972)
* Bust de Geert Teis
* Sint Maarten, Rodolphus Agricola i Bernlef
* Relleu a un edifici de Groningen
* Un dels relleus a l'edifici De Faun
# Pau Roure

Pau Roure (? - agost del 1995), Ferdinand Roure de naixement, fou un escriptor i activista cultural nord-català. Va ser un dels fundadors del Grup Rossellonès d'Estudis Catalans (GREC) i volia integrar l'aprenentatge del català dins de l'ensenyament públic aprofitant la llei Deixonne del 1957. Les divergències en el si de l'organització l'impulsarà a crear i dinamitzar el moviment Grup Cultural de la Joventut Catalana el 1967. Més tard fou impulsor de la Universitat Catalana d'Estiu (UCE) de Prada de Conflent del 1969 al 1977, i director de la revista Sant Joan i Barres del 1971 al 1973. Milità políticament a Acció Regionalista Catalana (ARC) amb Josep Deloncle i Gilbert Grau. El 1994 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.

## Bibliografia

* Pere Verdaguer Pau Roure, article a Revista de Catalunya 111 (1996, Octubre), p. 3-6
# Middletown (Illinois)

Middletown és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 434 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Middletown tenia 434 habitants, 162 habitatges, i 110 famílies. La densitat de població era de 698,2 habitants/km².
Dels 162 habitatges en un 40,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,2% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 31,5% no eren unitats familiars. En el 28,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.929 $ i la renda mediana per família de 44.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.125 $ mentre que les dones 21.875 $. La renda per capita de la població era de 14.478 $. Aproximadament l'11,1% de les famílies i el 16,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Middletown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Middletown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Proasellus deminutus

Proasellus deminutus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.
Viu en aigües dolces subterrànies.
Es troba a les valls dels rius Sava i Drava (Eslovènia).

## Referències

* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ A Pan-European Species directories Infrastructure (PESI) (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ Biological and Landscape Diversity in Slovenia (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Haritalodes

Haritalodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Haritalodes adjunctalis Leraut, 2005
* Haritalodes amboinensis Leraut, 2005
* Haritalodes angustalis Yamanaka, 2009
* (Haritalodes annuligeralis (Walker, 1866)) (en la majoria de tractats com a sinònim de Haritalodes derogata)
* Haritalodes barbuti Leraut, 2005
* (Haritalodes basipunctalis (Bremer, 1864)) (en la majoria de tractats com Haritalodes derogata)
* Haritalodes derogata (Fabricius, 1775)
* Haritalodes levequei Leraut, 2005
* Haritalodes mineti Leraut, 2005
* Haritalodes polycymalis (Hampson, 1912)
* Haritalodes pseudoderogata (Strand, 1920)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Pau Sabaté

Pau Sabaté és el nom dels següents personatges:
* Pau Sabaté (traductor), traductor català (1989-)
* Pau Sabaté Jaumà, pintor català (1872-1954)
# Eleccions presidencials del Tadjikistan de 1994

El 6 de novembre de 1994 es van celebrar eleccions presidencials al Tadjikistan. Emomalí Rahmonov, que havia estat president de facto des de 1992, es va presentar al renovat càrrec amb el suport (encara que no la nominació formal) del Partit Comunista del Tadjikistan i va obtenir el 59,5% dels vots. La participació dels votants va ser del 95,0%.

## Referències

* ↑ Dieter Nohlen, Florian Grotz & Christof Hartmann (2001) Elections in Asia: A data handbook, Volume I, p462 ISBN 0-19-924958-X