OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gustavo Jorge Campagnuolo

Gustavo Campagnuolo (Buenos Aires, 27 de juny de 1973) és un futbolista argentí, que juga de porter.
Va iniciar la seua carrera en 1994 a les files del Deportivo Español. La temporada 97/98 fitxa pel València CF per ser el suplent de Zubizarreta, però només juga dos partits abans de retornar al seu país per militar al San Lorenzo de Almagro, on romandria fins al 2001. Amb el San Lorenzo guanyaria el Clausura 2001. Entre 2003 i 2005 va marxar a la lliga mexicana per jugar amb els Tigres de la UANL.
# Gustavo Lombardi

Gustavo Lombardi (Rosario, 10 de setembre de 1975) és un exfutbolista argentí que jugava de defensa.
Va destacar al River Plate. Posteriorment va militar al Deportivo Alavés i a la UD Salamanca espanyoles i al Middlesbrough FC anglès.
Lombardi va ser dues vegades internacional amb l'Argentina el 1997. Abans, havia destacat amb les seleccions inferiors, tot acudint al Mundial sub-20 de Qatar, celebrat el 1995.

## Referències

* ↑ «Argentina National Team Players 1964-1998» (en anglès). [Consulta: 11 maig 2008].
* ↑ «Argentina» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 8 agost 2007. [Consulta: 11 maig 2008].
# Gustavo Gren Córdoba

Gustavo Gren Córdoba (Màlaga, 10 de maig de 1880 - Bilbao, 9 de novembre de 1965) esmentat a la premsa de l'època com Gustavo Green (Gustavo H. Green y Córdoba), fou un futbolista d'inicis del segle xx. Malagueny de naixement, fill de pare alemany i mare espanyola, i català d'adopció (va contraure matrimoni amb una catalana a Barcelona) fou la primera gran estrella del futbol català. Després de passar la infància a un barri del sud de Londres tornà a la ciutat comtal i començà jugant amistosos amb l'Escocès FC, el Català FC, i el Team Roig.
Fou peça clau en l'obtenció de la primera Copa Macaya per part de l'Hispània AC però disputes amb el seu equip provocaren la seva marxa i el consegüent ingrés al FC Barcelona, on guanyà la seva segona Copa Macaya. La següent temporada fitxà per l'Espanyol, on romangué la major part de la seva vida futbolística. Tornà a proclamar-se campió de la tercera i última edició de la Copa Macaya, essent el màxim golejador de la competició. Guanyà per tant totes les edicions d'aquesta competició, cada any amb un equip diferent. Jugà breument al Barcelona el 1906, retornant de nou a l'Espanyol, on acabà la seva trajectòria en actiu. També realitzà funcions de directiu del RCD Espanyol en diverses juntes.

## Palmarès

* 3 Copes Macaya:
** 1900-01, 1901-02, 1902-03
* 2 Campionats de Catalunya:
** 1903-04, 1911-12

## Referències

* 1 2 «La identidad de Gustavo Green desvelada después de 120 años». Fernando Arrechea, Eugen Scheinherr y José Alberto Salas, Cuadernos de Fútbol, no. 95, ISSN 1989-6379, 01-02-2018. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ «El próximo sábado y domingo...». La Vanguardia, 22-02-1901.
* ↑ La Copa de 1902 Arxivat 2019-03-22 a Wayback Machine. CIEFE, Cuadernos de Fútbol, no. 4, data: 1 novembre 2009, ISSN 1989-6379
* ↑ Los Deportes. Barcelona, Any XI n.472 p.1005 (7 de setembre de 1907)
* 1 2 3 4 5 Gustavo Green, 24 setembre de 1957, Mundo Deportivo
* ↑ La Vanguardia. <<Retrato del equipo titular del Escocés FC>> (6 de març de 2012). Green, de peu quart per la dreta, al costat d'Edward Birkhead Steegmann, un dels industrials anglesos establerts a la factoria La Escocesa.
* ↑ La Vanguardia. Barcelona, Any XX n.6069 p.2 (25 de març de 1900)
* ↑ Notas Locales, La Vanguardia, 24 maig 1900
* ↑ Notas de Sport, La Vanguardia, 2 octubre 1900
* ↑ Notas Locales, La Vanguardia, 6 octubre 1900
* ↑ Diccionari del Barça. Antoni Closa, Jordi Blanco. Cartoné. Enc. Catalana 1999. ISBN 8441201269 / 84-412-0126-9 EAN: 9788441201262
* ↑ Foot-ball, 17 maig de 1906, Mundo Deportivo
* ↑ Eliminatoria de un campeonato, 24 febrer de 1910, Mundo Deportivo
* ↑ Los concursos de la FCCF, 7 març de 1912, Mundo Deportivo
* ↑ Juntas generales, 24 octubre de 1912, Mundo Deportivo
# Gustavo Lionel Siviero

Gustavo Siviero (Laguna Paiva, 13 de setembre de 1969) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de defensa.
Ha militat en equips de la lliga argentina com el Colón, on es va iniciar i retirar, el San Lorenzo o el Newell's Old Boys. També ha militat a Colòmbia i a la competició espanyola, sobretot amb el RCD Mallorca, en l'època daurada del quadre illenc.
Va ser entrenador del Reial Múrcia en la temporada 2012-2013, del Club Lleida Esportiu, al grup 3 de la 2a Divisió B espanyola en la temporada 2016-2017, i la temporada següent va entrenar a l'Hèrcules Club de Futbol, on va repetir en 2020.

## Referències

* ↑ Vallès, Jaume. «El entrenador Gustavo Siviero ficha por el Lleida de Segunda B» (en castellà). Diario de Mallorca, 15-07-2016. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Esteve, David. «Hércules: Siviero se cuela en la lista de candidatos al banquillo» (en castellà). As, 14-02-2020. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Manteca, Oscar. «Siviero regresará al Hércules 40 meses después de su despido para tratar de salvarlo del descenso» (en castellà). Alicante Plaza, 15-02-2020. [Consulta: 6 agost 2021].
# Habitatge a la rambla Just Oliveras, 23 (l'Hospitalet de Llobregat)

L'habitatge a la rambla Just Oliveras, 23 és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

Aquest edifici fa conjunt amb els números 21 i 25 de la Rambla Just Oliveras. És un immoble entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. Totes les obertures presenten forma d'arc deprimit còncau. El més característic d'aquest edifici és la decoració, en especial la del ferro forjat de les baranes i balcons i de les reixes de les dues finestres amb ampit de la planta baixa. Les carteles que suporten els balcons i la cornisa són de pedra decorada amb relleus. Al terrat hi ha una barana de balustrada de pedra, dividida en tres cossos de diferents longituds i separats per quatre pilars culminats amb gerros.
El vestíbul té un arrambador de ceràmica amb decoració floral. L'escala és de marbre blanc i la barana de ferro forjat molt treballada té un fanal al seu inici. A l'escala hi ha un sòcol de color blau amb un esgrafiat a la part superior.

## Referències

* «Habitatge a la rambla Just Oliveras, 23». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Habitatge a la plaça del Rector Ferrer, 3 (Olot)

L'habitatge a la Plaça del Rector Ferrer, 3 d'Olot (Garrotxa) és un gran casal amb tres façanes destacables que donen a la Plaça del Rector Ferrer, al carrer de l'Amargura i al de Sant Rafael. Té planta rectangular i teulat a dues aigües. Disposa de planta baixa i tres pisos: el primer i el segon tenen balcons amb dues portes d'accés i estan sostinguts per mènsules decorades amb fullatges. Destaquen els frisos que corren sota els balcons esmentats i de l'antiga cornisa (també sostinguda per mènsules). Aquests frisos van ser decorats amb flors i fulles. El tercer pis va ser afegit posteriorment i coronat amb una cornisa sostinguda per grans mènsules amb caps de lleons.
Durant la segona meitat del segle xix a Olot continuen les vicissituds bèl·liques i polítiques; malgrat tot, a la comarca es va generar un fort nucli industrial. Arquitectònicament es van arraconant els elements neoclàssics per donar pas a unes formes més eclèctiques i historicistes. És el moment dels grans projectes de la Plaça de Clarà i del Passeig de Barcelona. La vila s'amplia pels sectors de l'Horta del Carme i Sant Roc i s'edifica en els carrers de Sant Rafael, Mulleres, al Firal i a la Plaça Palau.|

## Referències

* 1 2 «CASA DE LA PLAÇA RECTOR FERRER, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Gustavo Penadés Etchebarne

Gustavo Penadés Etchebarne (Montevideo, 7 d'octubre de 1965) és un polític uruguaià pertanyent al Partit Nacional. Actualment, és senador de la República pel sector herrerisme i director de l'Honorable Directorio del partit.
Penadés va començar a militar al Partit Nacional el 1982, dintre del sector herrerista, al costat del futur president de l'Uruguai, Luis Alberto Lacalle. El 1990 va ser elegit edil departamental per Montevideo fins al 1994, quan va sortir elegit diputat nacional per Montevideo per la llista herrerista. El 1999 va ser reelegit diputat per Montevideo i el 2001 va assumir com a president de la Cambra de Representants. El 2004 va ser elegit senador de la República, assumint-ne el 15 de febrer de 2005. En l'actualitat, Penadés continúa exercint el seu càrrec. A més a més, des del 2000 també és membre del directori del Partit Nacional.

## Referències

* 1 2 (castellà) Pàgina web oficial del polític nacionalista Gustavo Penadés Arxivat 2009-09-18 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* La República: "Al senador Gustavo Penadés" (castellà)
# Gustavo Peña

Gustavo Peña (Talpa de Allende, 22 de novembre de 1942 - Ciutat de Mèxic, 19 de gener de 2021) fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1966. Fou jugador de clubs com CD Oro, Cruz Azul, Monterrey o Club de Fútbol Laguna.

## Referències

* ↑ ; Reyes Padilla, Macario«Mexico - Record International Players». RSSSF, 06-03-2012.
* ↑ «Setenta Aniversario: Gustavo Peña» (en castellà). Esto, 25-08-2011. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ ; Fr. José Manuel«"El Halcón" Peña prepara el vuelo» (en castellà). Semanario, 07-04-2002. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ Rosas, Sergio Luis. «Recuerdos del Ayer» (en castellà). El Siglo de Torreon, 24-03-2010.
* ↑ «Peña, Gustavo». National Football Teams. [Consulta: 11 abril 2017].
# Gustavo Noboa

Gustavo Noboa Bejarano (Guayaquil, 21 d'agost de 1937 – Miami, 16 de febrer de 2021) fou un polític equatorià, que fou president de l'Equador (22-01-2000 – 15-01-2003).
Noboa fou elegit president de la República després del cop militar que deposà el president Jamil Mahuad. La seva presidència fou marcada pels intents de reactivar l'economia equatoriana, en una clara recessió en aquell moment, incloent-hi el descongelament de 400 milions de dòlars en béns congelats pel govern anterior. A les eleccions de 2003 fou vençut pel coronel Lucio Gutiérrez, protagonista del cop militar que va dur Noboa al govern.
Després que acabés el seu govern, es van començar a presentar acusacions d'irregularitats en la negociació de deute exterior que suposadament costaren 9 mil milions de dòlars al país. Noboa negà les acusacionss, que el podrien haver dut a la presó durant vint-i-cinc anys si fos declarat culpable. Afirmant que era la víctima de persecució política, sol·licità asil polític a la República Dominicana.

## Referències

* ↑ Ortiz de Zárate, Roberto. «Gustavo Noboa Bejarano». CIDOB. [Consulta: 5 abril 2017].
# El Micalet

* Aquest article tracta sobre el diari. Vegeu-ne altres significats a «Miquelet (desambiguació)».
El Micalet fou un grup polític valencià fundat els anys 1970 per Enric Tàrrega Andrés, antic militant del Front Marxista Valencià, amb Frederic Jordán, Emili Mira, Carles Tonda, Joan Senent i Rafael Sena. Alguns d'ells procedien del Partit Socialista Valencià i el 1975 es van unir a Convergència Socialista del País Valencià.
# El Mida

El Mida (àrab: الميدة, al-Mīda) és una ciutat de Tunísia a la governació de Nabeul, a la part central de la península i regió del cap Bon. És uns 30 km al nord de Nabeul. La municipalitat té uns 3.500 habitants i una superfície de 700 hectàrees. És capçalera d'una delegació amb 23.940 habitants.

## Economia

La seva activitat econòmica principal és l'agricultura.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 15 56 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en sis sectors o imades:
* Tafelloum (15 56 51)
* El Mida (15 56 52)
* Fartouna (15 56 53)
* Oum Dhouil (15 56 54)
* Lebna (15 56 55)
* Korchine (15 56 56)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 15 20). La municipalitat fou creada per decret el 24 de setembre de 1984.

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 48-52. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 136-138. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* El Mida - Lloc web oficial
# Efectes del sonar sobre els mamífers marins

El sonar actiu, un equipament de transmissió emprat com a ajuda de navegació en alguns vaixells, té un efecte perjudicial per a la salut i el benestar d'alguns animals marins. Estudis recents han demostrat que els zífids i els rorquals blaus són sensibles al sonar actiu de freqüències mitjanes i s'allunyen ràpidament de la font del sonar, comportament que en pertorba l'alimentació i pot provocar encallaments en massa. Alguns animals marins, com ara les balenes i els dofins, fan servir l'ecolocalització («biosonar») per localitzar els depredadors i les preses. S'ha conjecturat que els transmissors de sonar actiu podrien confondre aquests animals i interferir amb funcions biològiques bàsiques com ara l'alimentació i l'aparellament. L'estudi ha demostrat que les balenes pateixen la síndrome de descompressió, un trastorn que provoca embolismes amb bombolles de nitrogen als teixits i passa quan els animals surten a la superfície de manera ràpida i prolongada. Tot i que anteriorment es considerava que les balenes eren immunes a aquest trastorn, el sonar s'ha relacionat amb canvis etològics que poden causar la síndrome de descompressió.

## Referències

* ↑ «US Navy Limit Sonar to Protect Whales» (en anglès), 16 setembre 2015.
* ↑ Jepson, P. D.; Arbello; Deaville; Patterson; Castro; Baker; Degollada; Ross; Herraez «Gas-bubble lesions in stranded cetaceans» (en anglès). Nature, 425, 6.958, 9 octubre 2003, pàg. 575–6. Bibcode: 2003Natur.425..575J. DOI: 10.1038/425575a. PMID: 14534575.
# Efectes del soroll en la salut

Els efectes del soroll en la salut són les conseqüències que s'arriben a presentar en la salut de les persones exposades a alts nivells de soroll en el treball o en la vida quotidiana, principalment en l'ambient urbà. Els danys que s'han observat amb freqüència i que tenen impacte sobre la vida de les persones són la hipoacusia o pèrdua de l'oïda, la hipertensió, la isquemia, molèsties i disturbis en el somni; d'igual forma s'arriben a presentar canvis en el sistema immunològic i mutacions que han estat atribuïdes a aquests alts nivells d'exposició al soroll.També, les persones exposades a alt volum de so, com escoltar música alta amb auriculars, freqüentar discoteques, assistir a concerts o estadis, el maneig de maquinària i eines elèctriques, etc, poden patir sintómes de tinnitus.
A més d'aquests danys, es reporten algunes presbiacusias que poden ocórrer de manera natural conforme a l'edat en alguns països desenvolupats als quals l'efecte del soroll acumulatiu és suficient per impactar en la salut auditiva d'una gran quantitat de població de les grans ciutats a través del temps.

## Referències

* ↑ Passchier-Vermeer W, Passchier WF «Noise exposure and public health (en inglés)». Environ. Health Perspect., 108 Suppl 1, 2000, pàg. 123–31. JSTOR: 3454637. PMC: 1637786. PMID: 10698728.
* ↑ Rosenhall U, Pedersen K, Svanborg A «Presbycusis and noise-induced hearing loss (en inglés)». Ear Hear, 11, 4, 1990, pàg. 257–63. PMID: 2210099.
* ↑ ; Gallego, Javier; Ruiz, F. Domingo «Efectos del ruido comunitario». Revista de Acústica, 34, 1 [Consulta: 3 juliol 2016].

## Vegeu també

* Contaminació acústica
* Soroll

## Enllaços externs

* Efectes del soroll en la salut. Més enllà de les molèsties (anglès)
* Soroll i salut. Recerca dels seus efectes en la salut humana (anglès)
* Organització Mundial de la Salut. Guia sobre el soroll per a la comunitat (anglès)
# El Serrat (Riner)

El Serrat és una serra situada al municipi de Riner (Solsonès), amb una elevació màxima de 787 metres. Està situada a l'oest de la masia del Soler de Sant Jaume

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# El lector por horas

El lector por horas és una obra de teatre del dramaturg valencià José Sanchis Sinisterra, estrenada en 1999.

## Ressenya

«El lector por horas». Lorena és una jove que ha perdut la visió; per a fer més suportable la seva vida, el seu acabalat pare, Celso contracta Ismael a fi de que faci lectura de textos en veu alta, evitant qualsevol altra comunicació. Malgrat això, aquesta comunicació entre Ismael i Lorena es produeix, per part d'ella fent-li partícip de les seves inquietuds i els seus sentiments i per part d'ell, simplement accentuant l'entonació en paràgrafs seleccionats de les lectures, i convenients a l'efecte d'allò que vol transmetre. Es trasllueix la difícil relació pare i filla. L'obra acaba amb la fi del contracte d'Ismael i el seu abandó de la casa.

## Muntatges

Estrenada en el Teatre Nacional de Catalunya el 21 de gener de 1999, amb direcció de José Luis García Sánchez, escenografia de Quim Roy, disseny d'il.luminacio Quico Gutiérrez,i interpretació de Juan Diego (Ismael), Clara Sanchis (Lorena) - filla de l'autor - i Jordi Dauder (Celso). Tres mesos després d'aquest mateix muntatge es va representar al Teatro María Guerrero de Madrid.

## Premis

* Premio Max i Fotogramas de Plata a Juan Diego com a millor actor.

## Referències

* ↑ «Ficha de la obra». Parnaseo, Universidad de Valencia.
* ↑ «Elogio de la lectura». El País, 23 enero 1999.
* ↑ «El María Guerrero estrena 'El lector por horas', obra que ha triunfado en Barcelona». El País, 08-04-1999.
* ↑ Los premios Fotogramas de Plata celebran su 50º aniversario, El País, 28 de febrer de 2000
# Hanauerita

La hanauerita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor del col·leccionista de minerals alemany Dr. Alfred Hanauer (1912–1988).

## Característiques

La hanauerita és un sulfur de fórmula química AgHgSI, trobant-se químicament relacionada amb la perroudita. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2018 i publicada en el mes d'agost de 2023. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb els números de registre: 5223/1 i 5223/2.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Schöne Aussicht, situada a la localitat de Wirges, dins el districte de Westerwald (Renània-Palatinat, Alemanya). També ha estat descrita en altres dos punts de l'estat de Renània-Palatinat: la mina Friedrichssegen, al districte de Rhein-Lahn, i la mina Frischer Mut, al districte de Donnersberg. A més d'Alemanya també ha estat trobada a la mina Torrecillas, a la província d'Iquique (Regió de Tarapacá, Xile).

## Referències

* ↑ «Hanauerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 març 2022].
* 1 2 Pekov, Igor V.; Zubkova, Natalia V.; Britvin, Sergey N.; Agakhanov, Atali A.; Polekhovsky, Yury S.; Pushcharovsky, Dmitry Y.; Möhn, Gerhard; Desor, Joy; Blass, Günter «A New Mineral Hanauerite, AgHgSI, and Common Crystal Chemical Features of Natural Mercury Sulphohalides». Crystals, 13, 8, 01-08-2023, pàg. 1218. DOI: https://doi.org/10.3390/cryst13081218 [Consulta: 6 agost 2023].
# Guardonats amb el Premi Nobel nascuts a Londres

| ANY | NOM | CATEGORIA |
| 1932 | Charles Scott Sherrington (1857-1952) Edgar Douglas Adrian (1889- 1977) | Medicina o Fisiologia |
| 1936 | Henry Hallet Dale (1875-1968) | Medicina o Fisiologia |
| 1937 | Robert Cecil of Chelwood (1864-1958) | Pau |
| 1948 | Patrick Maynard Stuart Blackett (1897-1974) | Física |
| 1952 | Archer John Porter Martin (1910-2002) | Química |
| 1956 | William Shockley (1910-1989) | Física |
| 1956 | Cyril Norman Hinshelwood (1897-1967) | Química |
| 1959 | Philip Noel-Baker (1889-1982) | Pau |
| 1963 | Andrew Huxley (1917-2012) | Medicina o Fisiologia |
| 1973 | Patrick White (1912-1990) | Literatura |
| 1979 | Herbert Charles Brown (1912-2004) | Química |
| 1984 | Richard Stone (1913-1991) | Economia |
| 2001 | Paul Nurse (1949-) | Medicina o Fisiologia |
| 2003 | Peter Mansfield (1933-) | Medicina o Fisiologia |
| 2003 | Anthony James Leggett (1938-) | Física |
| 2005 | Harold Pinter (1930-2008) | Literatura |
| 2009 | Jack W. Szostak (1952-) | Medicina o Fisiologia |
| 2016 | Oliver Hart (1948-) | Economia |
# Emili Beüt i Belenguer

Emili Beüt i Belenguer (València, 1902-1993) va ser un escriptor, editor i activista cultural valencià, president de Lo Rat Penat entre 1972 i 1980.

## Activitat cultural

Abans de la guerra civil espanyola col·laborà amb l'Associació Protectora de l'Ensenyança Valenciana i elaborà un projecte de comarcalització del País Valencià, tasca segurament facilitada pel gran coneixement que tenia del país, perquè era un destacat excursionista.
Després de la guerra i durant el franquisme, va publicar obres literàries en l'Editorial Torre fundada per Xavier Casp i Miquel Adlert. Col·laborà en les revistes mensuals Sicània i València cultural i va ser membre de la Fundació Gaietà Huguet, que concedeix anualment un premi sobre un treball lingüístic en llengua catalana.
Publicà, entre d'altres, els llibres Camins d'argent (1950-57) i l'antologia Els paisatges i pobles valencians descrits pels nostres escriptors (1966).

## Actuació com a president de Lo Rat Penat

El 27 de novembre de 1972, va ser nomenat president d'aquesta entitat cultural; 2 anys després va ser ratificat en el càrrec reglamentàriament i quatre anys després, en retirar-se la candidatura oposada als seus plantejaments, de Xavier Casp, Beüt va ser ratificat.
Durant la presidència d'Emili Beüt, van prendre el control de Lo Rat Penat moviments socials contraris al manteniment de la unitat lingüística que feia tradicionalment des de la seua fundació aquesta entitat, i això forçà diverses personalitats culturals valencianistes com Sanchis Guarner a abandonar la institució.
Emili Beüt rebé moltes crítiques que l'acusaven de catalanista i presentà la dimissió el 6 de novembre de 1978, però va rectificar en veure que la situació comprometia la vida de Lo Rat Penat.
Finalment, el 9 de gener de 1980 els membres d'aquesta societat van presentar contra ell i altres membres de la Junta un vot de censura que va prosperar, i Emili Beüt va ser substituït per Xavier Casp.
En octubre d'aquell mateix any va ser expulsat de Lo Rat Penat, junt amb Enric Soler i Godes, per ser partidaris de la unitat de la llengua.

## Referències

* ↑ Flor i Moreno, Vicent. L'anticatalanisme al País Valencià. Identitat i reproducció social del discurs del "Blaverisme". València: Universitat de València, 2010. ISBN 978-84-370-7648-5. pg. 181-182

## Enllaços externs

* Arxiu Emili Beüt i Belenguer (Biblioteca Valenciana) Arxivat 2014-10-16 a Wayback Machine..
# Hermann Urbain

Hermann Urbain(1716 ? - 1810) va ser un polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec com a alcalde de la ciutat de Luxemburg del 1797 al 1800 .

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg