OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estació de Santa Eulàlia

Mapa Metro Línia 1 :
Santa Eulàlia (antigament Bordeta Cocheras) és una estació de la L1 del Metro de Barcelona semisubterrània situada al barri de Santa Eulàlia de l'Hospitalet de Llobregat.
Hi ha hagut dues estacions de Santa Eulàlia, l'una inaugurada l'any 1932 com Bordeta Cocheras i reanomenada posteriorment, es va tancar el 1980 per realitzar el perllongament de la línia i es va reobrir el 1983 amb una altra localització. A la vegada que s'obria la nova estació es tancava l'altra estació de Bordeta inaugurada l'any 1926. El 1980 es van iniciar les obres d'aquest perllongament amb el tancament
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Hospital de Bellvitge | Torrassa | | Mercat Nou | Fondo |

## Accessos

* Pont de la Torrassa
* Riera Blanca

## Referències

* ↑ «L'Hospitalet» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 21-12-1983. [Consulta: 7 setembre 2011].
* ↑ «Estirón del metro hacia el Llobregat» (PDF) (en castellà). La Vanguardia, 24-12-1983. [Consulta: 7 setembre 2011].

## Vegeu també

* Línia 1 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
* La Santa Estació
# Tafi (heroi grec)

Tafi (en grec antic Τάφιος), va ser, segons la mitologia grega, un heroi, fill de Posidó i d'Hipòtoe. Pertany a l'estirp de Perseu.
El seu fill és Pterelau, que va rebre de Posidó la immortalitat. Sembla que va donar nom a l'illa de Tafos, a prop d'Acarnània.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 497. ISBN 9788496061972.
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 1997, p. 200. ISBN 8429741461.
# La família de la lletera

La família de la lletera és un quadre pintat per Louis Le Nain l'any 1640 i que actualment s'exposa al Museu de l'Ermitage de Sant Petersburg.

## Referències

* ↑ «Saint-Pétersbourg - Louis Le Nain - la Famille de la laitière» (en francès). Arxivat de l'original el 2018-12-12. [Consulta: 30 juny 2018].
# Papir Oxirinc 11

El Papir Oxirinc 11 també conegut com a P. Oxy. 11 és un fragment d'una comèdia perduda, escrita en grec. Va ser descobert per Bernard Pyne Grenfell i Arthur Surridge Hunt l'any 1897, a Oxirinc, Egipte. El fragment data dels segles i o ii dC. Es troba a la Biblioteca Britànica, al Regne Unit, al Departament de Manuscrits. El text va ser publicat per Grenfell i Hunt l'any 1898.

## Document

El manuscrit va ser escrit en papir, en forma d'un rotllo. Les mesures del fragment són 144 per 142 mm. El fragment conté dues columnes. El text està escrit en lletres verticals, en cal·ligrafia uncial.

## Vegeu també

* Papirologia
* Manuscrit

## Referències

* ↑ «P.Oxy.I 0011». Oxyrhynchus Online. Arxivat de l'original el 2012-03-26. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Oxyrhynchus Papyri I». archive.org. [Consulta: 23 febrer 2013].

## Bibliografia

* Bernard P. Grenfell, Arthur S. Hunt: Oxyrhynchus Papyri I. Egypt Exploration Fund, 1898, s. 22-25. (ang.)

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial amb informació sobre els papirs oxirrincs
Papirs d'Oxirrinc :
# Mas d'en Grimau

El Mas d'en Grimau és una masia gòtica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas gran, format per l'encavalcament de diversos cossos. Destaca la torre cilíndrica d'estil gòtic i de factura semblant a la de la Mora, i per això hom suposa que són de la mateixa època. És una de les torres més boniques i més malmeses del terme. Resta un matacà a la part alta.

## Referències

* ↑ «Mas d'en Grimau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Grimau». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Pas de l'Ós (Castell de Mur)

El Pas de l'Ós és una collada situada a 619 m d'altitud del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic municipi de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en l'àmbit del poble de Cellers. És a l'extrem occidental del Serrat Pedregós, a la riba esquerra del barranc del Bosc, en el lloc per on passava el camí que des de les Cases de l'Estació de Cellers anava a buscar el Serrat Pedregós, baixava al barranc del Bosc, i es ramificava: un branc travessava el barranc per tal de remuntar cap al Montsec d'Ares, i l'altre seguia paral·lel al barranc del Bosc i anava a buscar el Molí de Carrió, pertanyent al poble de Moror.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Escriboni Libó

Escriboni Libó (llatí: Scribonius Libó) va ser una família romana d'origen plebeu que va esdevenir cèlebre per la seva connexió amb l'emperador August. El seu nom apareix per primera vegada a laSegona Guerra Púnica.
Alguns membres destacats van ser:
* Luci Escriboni Libó, tribú de la plebs el 216 aC.
* Luci Escriboni Libó, pretor el 204 aC.
* Luci Escriboni Libó, cònsol el 192 aC.
* Luci Escriboni Libó, tribú de la plebs el 149 aC i historiador.
* Luci Escriboni Libó, tribú de la plebs el 56 aC i cònsol el 34 aC.
* Marc Escriboni Libó, cònsol el 15 aC.
* Luci Escriboni Libó Drus, conspirà contra Tiberi.
* Luci Escriboni Libó, cònsol l'any 16.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 779.
# La família de Felip V (Ranc)

La família de Felip V és un quadre de Jean Ranc, pintat en 1723 a manera de «peça de conversa», que representa el rei Felip V d'Espanya amb la seva família. Es conserva en el Museu del Prado.

## Anàlisi

És un esbós per a un quadre de grandària major, que finalment no va arribar a acabar-se i que es va cremar en l'Alcàsser de Madrid en 1734. Així i tot, Ranc aconsegueix guanyar-se el favor dels reis i convertir-se en el retratista per excel·lència de la cort, a l'estil de Jacint Rigau-Ros i Serra.
En el quadre apareixen, a més del rei, la seva segona esposa, Isabel Farnese, asseguda. Dempeus estan l'infant Fernando i el príncep Lluis, fills del primer matrimoni del rei amb Maria Lluïsa de Savoia. Al costat de la seva mare apareixen els infants Felip –encara en faldilles– i Carles III d'Espanya, qui assenyala un retrat ovalat amb la figura de Mariana Victoria de Borbó, promesa de Lluís XV de França. Al fons es troben una criada i un eclesiàstic.

## Referències

* ↑ «Sala XII.

## Vegeu també

* La família de Felip V (Van Loo)

## Enllaços externs

* Artehistoria.com. «La família de Felipe V» [Consulta: 19.11.2010].
# Paris

«Paris» té aquests significats:
* Toponímia:
** Paris (francès) o París (català), ciutat capital de França
** Paris (Arkansas)
** Paris (Maine)
** Paris (Idaho)
** Paris (Illinois)
** Paris (Tennessee)
** Paris (Texas)
** Paris-Charles de Gaulle, aeroport de França
** Paris-l'Hôpital, municipi francès al departament de Saona i Loira
** Paris Las Vegas, hotel i casino de Las Vegas (Nevada, EUA)
* Biografies:
** Paris de Troia. Mitologia: el personatge mitològic de Troia
** Paris el Vell, conegut actor romà del segle I
** Paris el Jove, conegut actor romà del segle I
** Paris Hilton, celebritat nord-americana.
** Federico Paris
* Esdeveniments:
** Paris-Bourges, cursa ciclista d'un dia que es disputa a França anualment
** Paris-Nice, cursa ciclista per etapes que es disputa a França des de 1933
** Paris-Roubaix, cursa ciclista que es disputa a França des de 1896
** Paris-Tours, cursa ciclista que se celebra anualment a l'octubre
* Miscel·lània:
** Paris (gènere), gènere de l'ordre Lilials
** Paris (pel·lícula de 1926), pel·lícula estatunidenca d'Edmund Goulding
** Paris (Supertramp), àlbum en directe de Supertramp
** Paris Saint-Germain Football Club, club de futbol de la ciutat de París
# Miquel Capdevila Rosinach

Miquel Capdevila Rosinach (Juneda, Garrigues, 9 d'abril de 1887 - Barcelona, 18 de juliol de 1953) va ser un periodista i escriptor català.
El seu oncle, el mossèn Josep Rosinach, va crear una beca per estudiar al Seminari de Lleida. Així que Miquel Capdevila la va aprofitar, i va cursar els estudis eclesiàstics. A Lleida va passar gairebé tota la seva joventut. El 1907 va fer el servei militar a Toledo. Gràcies al seus estudis, el destinen com a bibliotecari de la Biblioteca de l'Acadèmia General Militar. En aquesta època, neix la seva passió pel món de les lletres. Un cop finalitzat el servei militar, es trasllada a la ciutat de Barcelona per treballar d'escrivent a una casa de comerç. Durant les hores lliures compon un treball sobre El Greco, que es publicarien a El Día Gráfico. Aquest fet li obrí les portes del periodisme professional. Va ingressar al Col·legi de Periodistes de Barcelona i va publicar diferents articles a revistes com Vell i Nou (1916-1917) i El Tiempo (1916-1918). Poc després entra de redactor de La Veu de Catalunya. A partir de 1918 i fins al 1920 dirigeix el diari El Pallaresa de Lleida.
En tornar a Barcelona, ocupa el càrrec de redactor en cap de La Veu de Catalunya i el de director del diari L'Instant. Però al marge d'això, segueix publicant articles sobre literatura, història, art i viatges en diverses revistes com D'ací i d'Allà, La Paraula Cristiana, Mirador, Catalana o Atracció de Forasters. Fins i tot, feu de corresponsal a Barcelona pel diari El Debate de Madrid. Després de la Guerra Civil, va treballar amb el setmanari Destino, Diario de Barcelona i La Vanguardia Española.
El 1944 se li concedeix la medalla d'or del Fomento de las Artes Decorativas. A més a més, el govern del rei Víctor Manuel III el va nomenar cavaller de la Corona d'Italia, per la col·laboració en les tasques literàries a l'Institut de Cultura Italiana de Barcelona. El 1952 va ser operat d'un tumor al cap i va tornar per un temps al seu poble natal, Juneda.

## Obra

* Vida de hombres ilustres. Miguel Ángel. Ediciones Hymsa, Barcelona. 1933.
* La ceguera y el arte. Laboratorios del Norte de España S. A. El Masnou, 1942.
* Navidad. Aymà, Barcelona. 1944
* Iconografía de Santa Lucía. Laboratorios del Norte de España S. A. El Masnou, 1949.
* El ciego en la literatura narrativa. Laboratorios del Norte de España S. A. El Masnou, 1950.
* Joguina de la contradicció. Tria d'articles (1918-1939). Editorial Fonoll, 2016.

## Referències

* ↑ Cornudella i Olivart, Joan «Miquel Capdevila, un periodista del seu temps». Urtx: revista cultural de l'Urgell, 2004, pàg. 307-324.
* ↑ Huertas, Josep Maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Barcelona: Proa, p. 176-177. ISBN 84-8256-855-8.
* ↑ «Joguina de la contradicció - Tria darticles de Miquel Capdevila» (en castellà). El País. [Consulta: 2 agost 2020].
# Mas d'en Guifré

El mas d'en Guifré, o mas de n'Heras, és un edifici del municipi de Llançà (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Llançà, al paratge de Vilamartí i tocant al límit territorial amb el Parc Natural del Cap de Creus.
Es tracta d'una masia aïllada de planta irregular, formada per sis grans cossos adossats en diferents èpoques, dels quals tres han perdut la seva coberta original. El cos central, usat com a habitatge, està situat a la banda de tramuntana del conjunt arquitectònic i consta de tres edificis rectangulars amb les cobertes de teula de dues vessants, que estan distribuïts en planta baixa i pis, o bé dos pisos. Aquests tres cossos estan organitzats al voltant d'un petit pati rectangular, delimitat amb una tanca per la banda de llevant. Les obertures han estat majoritàriament transformades, tot i que les originals es bastiren amb maons. Als pisos superiors hi ha finestres rectangulars, mentre que a la planta baixa destaca el portal d'accés principal, d'arc de mig punt fet de maons amb els brancals de pedra. Al costat hi ha un portal d'arc rebaixat, actualment tapiat. Del cos de més alçada destaca el matacà que corona el parament, rectangular, cobert amb una llosa de pedra i sostingut amb cartel·les de pissarra. Al seu costat es conserva una petita obertura delimitada per quatre lloses de pedra, a manera d'espitllera. Els cossos que han perdut la coberta estaven destinats als usos agrícoles típics del mas. A l'extrem sud-oest destaquen els tres pilars troncocònics conservats, bastits amb pedra i maó, que suportaven la coberta del paller o magatzem.
La construcció principal està bastida en pedra desbastada de diverses mides, lligada amb morter. Molts dels paraments exteriors estan arrebossats.

## Història

El mas d'en Guifré, també conegut com a mas de n'Heras, és un dels pocs masos fortificats d'origen medieval encara conservats que, com tants altres de les comarques marítimes, fou fortificat per prevenir el perill de la pirateria, que durant el segle xvi i XVII va augmentar consideradament.
Queda documentat a partir del segle xvii com a propietat d'Antoni Heras, cònsol de la vila de Llançà. Els següents propietaris de la casa van ser els Guifré ja al segle xix, els quals van realitzar importants reformes a la masia. L'heretat va passar a Manel Vila Paulí, de Banyoles, l'any 1946.
Actualment presenta un estat molt dolent, amb parts enrunades.

## Referències

* ↑ Plujà i Canals, Arnald; Townsend, Robin (fot.). «Mas d'en Guifré». A: Els Masos perduts del Cap de Creus. Figueres: Brau, 2016, p. 22-29. ISBN 978-84-15885-44-3.
* 1 2 3 4 5 6 «Mas d'en Guifré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Pas de l'Stelvio

El Pas de l'Stelvio (en italià: Passo dello Stelvio, alemany: Stilfser Joch) és un port de muntanya italià situat a 2.757 msnm; és el port de muntanya pavimentat de major elevació dels Alps orientals, i el segon més alt dels Alps, tan sols rere el Coll de l'Iseran (2.770 msnm). Deu part de la seva fama al fet que és un dels ports més durs de la competició ciclista més important del país, el Giro d'Itàlia. La seva longitud és de 24 km, amb un desnivell mitjà del 7,6%, i deu el seu nom a la localitat de Stelvio.

## Història

El camí original va ser construït entre 1820 i 1825 per l'Imperi Austríac per connectar l'antiga província austríaca de Llombardia amb la resta d'Àustria, amb una pujada de 1.871 m. L'enginyer i gerent del projecte va ser Carlo Donegani (1775-1845). Des de llavors, la ruta ha canviat molt poc.
Abans del final de la Primera Guerra Mundial, es va formar la frontera entre l'Imperi Austrohongarès i el Regne d'Itàlia. Durant la guerra, el pas (pròxim a la frontera d'Itàlia amb Àustria i Suïssa) va ser escenari de ferotges batalles entre la neu (la Guerra Blanca), que fins i tot van arribar al territori neutral suís. Un pacte entre les tres nacions va acordar la no-intervenció en el territori de Suïssa que entrava com una falca entre els 2 bel·ligerants: Àustria - Hongria al nord i Itàlia al sud.
Després de 1919, amb l'expansió d'Itàlia, el pas va quedar en mans italianes i va perdre la seva importància estratègica.
L'Stelvio té un important ús esportiu durant els mesos en què es troba obert, de juny a setembre. Són molts els ciclistes i motociclistes que recorren les seves corbes durant la temporada estival. Part de la seva fama es deu a la publicitat que li va aportar el pas del Giro d'Itàlia. La ronda italiana va travessar per primera vegada l'Stelvio durant el Giro del 1953, quan Fausto Coppi va batre el suís Hugo Koblet.
El 2008, Moto Guzzi va començar a comercialitzar el model Stelvio, anomenat així pel famós port de muntanya.

## Vegeu també

* Parc Nacional de l'Stelvio

## Referències

* ↑ msn Motor «Paso de Stelvio Arxivat 2010-03-26 a Wayback Machine.» 14 abril 2010
* 1 2 Pedalier «Stelvio Arxivat 2011-09-16 a Wayback Machine.» Consultado el 14 de abril de 2010
* ↑ Motorcycle Daily «2009 Moto Guzzi Stelvio 1200 4V: MD Ride Review Arxivat 2010-04-12 a Wayback Machine.» 14 abril2010

## Enllaços externs

* Perfil a Climbbybike Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
# Església del Rosari

Església del Rosari (en xinès: 玫瑰堂 香港) es troba a Kowloon, Hong Kong, al sud de la Xina. És l'església catòlica més antiga de Kowloon. L'església és d'estil gòtic clàssic. La planta original es va basar en el model basilical romà. Dues escoles nomenades en honor de Santa Maria són adjacents, l'església pertany al mateix grup d'edificis.
El 1900, a causa de la revolta dels bòxers a la Xina, alguns batallons indis de l'Exèrcit britànic es trobaven estacionats a Kowloon, hi havia prop de 200 catòlics en la brigada. Al mateix temps, va haver-hi un augment en el nombre de catòlics entre la població civil. El 1903 Anthony Gomes, un catòlic portuguès, feu una donació de 20.000 dòlars.

## Referències

* ↑ https://web.archive.org/web/20110527165651/http://www.amo.gov.hk/form/AAB-SM-chi.pdf
* ↑ https://web.archive.org/web/20120404071831/http://www.amo.gov.hk/form/brief_information_grade1.pdf
# Tapó

Tapó és el nom dels següents personatges:
* Luci Valeri Tapó, pretor el 192 aC
* Gai Valeri Tapó, Fou tribú de la plebs el 188 aC
# Boucles de la Mayenne 2018

Els Boucles de la Mayenne 2018, 44a edició dels Boucles de la Mayenne, es disputà entre el 31 de maig i el 3 de juny de 2018, sobre un recorregut de 534,5 km dividit en tres etapes i un pròleg. La cursa formava part del calendari de l'UCI Europa Tour 2018, amb una categoria 2.1.

## Equips

En aquesta edició hi prenen part 21 equips:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| Pròleg | 31 de maig | Laval – Laval | pròleg | 4,5 | Dorian Godon | Dorian Godon |
| 1a etapa | 1 de juny | Saint-Berthevin – Gorron | | 176 | Mathieu van der Poel | Mathieu van der Poel |
| 2a etapa | 2 de juny | Saint-Aignan-de-Couptrain – Saint-Samson | | 172 | Nacer Bouhanni | Mathieu van der Poel |
| 3a etapa | 3 de juny | Congrier – Laval | | 182 | Nacer Bouhanni | Mathieu van der Poel |

### Etapa 3
## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ Boucles de la Mayenne. Normes 2018.

## Enllaços externs

* Boucles de la Mayenne 2018 a ProCyclingStats
# Pas de l'Escaleta

El Pas de l'Escaleta és un pas de muntanya situada a 1.112,7 m d'altitud situat en el terme municipal de Conca de Dalt, del Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca.
Està situat al nord-est d'Hortoneda i a llevant de lo Tossalet, al nord-est de la Colladeta, a ponent de Senllí.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Eumorphobotys

Eumorphobotys és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Eumorphobotys concavuncus (Chen & Zhang, 2018)
* Eumorphobotys eumorphalis (Caradja, 1925)
* Eumorphobotys horakae (Chen & Zhang, 2018)
* Eumorphobotys obscuralis (Caradja, 1925)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 24 desembre 2018].
* 1 2 Chen, Kai; Zhang, Dandan; Stanescu, Mihai «Revision of the genus Eumorphobotys with descriptions of two new species (Lepidoptera, Crambidae, Pyraustinae)» ( PDF) (en anglès). Zootaxa. Magnolia Press [Auckland, Nova Zelanda], 4472, 2018, pàg. 489-504. ISSN: 1175-5334.
# La Celle-en-Morvan

La Celle-en-Morvan és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira, a la regió de Borgonya - Franc Comtat.
# Parablennius lodosus

Parablennius lodosus és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Moçambic.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Marsabit

Marsabit és una ciutat de Kenya, a la província de l'est i té una reserva i un parc nacional. Està al nord del desert de Chalbi, en una àrea forestal que és coneguda pels seus volcans i llacs.

## Referències

* ↑ «2009 Census Vol 1 Table 3 Rural and Urban Population | Open Data Portal». opendata.go.ke. Arxivat de l'original el 29 juliol 2016. [Consulta: 28 juliol 2016].
* ↑ «Kenia: Provinzen, Städte & Urbane Zentren - Einwohnerzahlen, Karten, Grafiken, Wetter und Web-Informationen» (en alemany). [Consulta: 15 abril 2023].
# Parablennius opercularis

Parablennius opercularis és una espècie de peix de la família dels blènnids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Golf Pèrsic fins al Pakistan.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bath, H. 2008: Review of the genus Parablennius Miranda-Ribeiro from Australia and New Caledonia (Pisces: Blenniidae: Salariinae). Stuttgarter Beiträge zur Naturkunde A, Neue Serie, 1: 77-94.
* Helfman, G.; Collette, B.; Facey, D. The Diversity of Fishes (en anglès). Wiley, 1997. ISBN 978-0-86542-256-8.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Springer, V.G., 1986. Blenniidae. p. 742-755. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* Springer, V.: Blennies. Planes 214-217 a W.N. Eschmeyer, J. R. Paxton, editors. Encyclopedia of Fishes – 2a edició, San Diego, Califòrnia: Academic Press. Any 1994.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Pas de Llebre

El Pas de Llebre és una collada situada a 946,2 msnm en el terme municipal d'Isona i Conca Dellà (antic terme d'Orcau), al Pallars Jussà.
És a la carena que és continuació cap a llevant del turó on es dreça el Castell d'Orcau, a la Costa del Llarg. Queda just a migdia de Sant Corneli.

## Etimologia

És un topònim romànic modern, amb un primer component, pas, de caràcter descriptiu, i un segon element que cal associar amb les activitats cinegètiques, freqüents a la zona.

## Enllaços externs

* El Pas de Llebre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mas Flequer

El Mas Flequer és una masia de Cantallops (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a uns dos quilòmetres del poble aproximadament. És un mas de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos i coberta a dues vessants. L'accés al primer pis es fa a través d'una escala exterior que desemboca en una terrassa fruit de les voltes que cobreixen l'entada de la planta baixa. Aquest primer pis, compta també amb una galeria d'arcs de mig punt coberta amb una terrassa a la que s'accedeix des del segon pis. El paredat de la casa és de pedra.

## Referències

* ↑ «Mas Flequer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].