OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bastoners del Poble-Sec

La colla de Bastoners del Poble-sec va néixer oficialment el 15 de gener de 2003, dins l'Esbart Dansaire Renaixença. Amb tot, aquesta entitat ja representava balls de bastons des de la seva fundació, l'any 1988. La colla s'organitza en dos grups d'edat: l'infantil, on ballen nens de sis a dotze anys, i el juvenil, format per joves que tenen entre tretze i vint-i-cinc anys. El repertori del grup inclou balls tradicionals, i també alguns de creació pròpia o arranjats expressament. Els balladors duen faixa, faldellí i mocador al cap de color vermell, com els camalls; el mocador entravessat al pit i a l'esquena és també vermell, amb floretes estampades.
Les actuacions dels bastoners del Poble-sec han arribat a festivals internacionals d'Anglaterra, Itàlia, França, Portugal i Bèlgica, i s'han pogut veure a moltes localitats de Catalunya i més territoris de les terres de parla catalana. A més, la colla ha participat en moltes trobades bastoneres, com ara les de Moià, Terrassa i Cambrils, i també en encontres, festivals i cercaviles, tant a Barcelona –Gràcia, la Ciutat Vella, el Raval, Nou Barris, el Poble-sec– com a fora –l'Espluga de Francolí, Cotlliure (Catalunya Nord) i més.
A banda les demostracions de ball, la colla ha impartit cursets a entitats de cultura folklòrica, com ara algunes de descendents de catalans a Cuba, i també en centres docents. Periòdicament, organitza el Festival Internacional de Música i Dansa Tradicional al Poble-sec, que es fa una vegada cada dos anys, el Festival Folk Infantil i Juvenil i el Festival de Claqué al Carrer, coorganitzat amb l'associació Tot pel Claqué.

## Referències

* 1 2 3 «Bastoners del Poble-Sec». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Batalla de Toga

La batalla de Toga fou un enfrontament bèl·lic lliurat a la població de Toga, a l'Alt Millars, el 22 de gener de 1836, durant la Primera guerra carlina.

## Antecedents

La rebel·lió va esclatar després de la convocatòria de les Corts el 20 de juny de 1833 quan el pretendent don Carles, refugiat a Portugal es va negar a jurar lleialtat a Maria Cristina de Borbó-Dues Sicílies i l'1 d'octubre, recolzat per Miquel I de Portugal va el seu dret al tron.
A la pràctica la rebel·lió va començar el dia 2 a Talavera de la Reina quan els voluntaris reialistes locals van proclamar a Carles rei d'Espanya iniciant una sèrie d'insurreccions de guerrillers, ex militars i voluntaris, assumint en molts casos el control del govern municipal. A Catalunya, la rebel·lió de Josep Galceran a Prats de Lluçanès el 5 d'octubre va ser sufocada pel capità general Llauder. A Morella Rafael Ram de Viu Pueyo va proclamar rei a Carles V el 13 de novembre, tot i que va ser ocupada per forces liberals el 10 de desembre, i a la mort de Ram de Viu Manuel Carnicer va assumir la prefectura militar de l'exèrcit carlí al Baix Aragó i el Maestrat.

## Batalla

El 22 de gener, la partida de Josep Miralles Marín el Serrador fou derrotada per les tropes liberals d'Antonio Buil y Raso, el comandant general de Castelló a Toga.

## Conseqüències

Les derrotes de La Jana i Toga van fer creure als liberals que el Maestrat estava controlat, retirant bona part de les tropes, i l'execució del líder carlista Manuel Carnicer va ocasionar l'assumpció del comandament d'aquest front per Ramon Cabrera, però a la primavera de 1836, aquest ja comandava 6.000 homes i 250 cavalls que operaven a l'entorn de Cantavella, iniciant la fortificació del territori controlat.
La victòria d'Antonio Buil y Raso li va comportar la Creu Llorejada de Sant Ferran

## Referències

* ↑ Martínez Roda, Federico. Valencia y las Valencias: su historia contemporánea (1800-1975) (en castellà). Fundación Univ. San Pablo, 1998, p. 128. ISBN 8486792894.
* ↑ «Toga». A: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de ultramar (en castellà). vol.14. Est. Literario-Tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, 1849, p. 771.
* 1 2 «COMANDANTE GENERAL DE CASTELLÓN» (en castellà). Noticiario del Aula Militar Bermúdez de Castro, 31, 01-05-2004 [Consulta: 20 agost 2015].
* 1 2 Miralles de Imperial, Adolfo. Crónica de la provincia de Castellón de la Plana (en castellà). Maxtor, 2010 (1868), p. 73. ISBN 8497618068.
# Baria (unitat)

La baria (símbol: Ba), també anomenat barad o barie, és la unitat de pressió del sistema CGS. És igual a una dina per centímetre quadrat.
1 Ba = 0,1 Pa = 10$^{−6}$ bar = 0,1 N/m$^2$ = 1 g⋅cm$^{−1}$⋅s$^{−2}$

## Referències

* ↑ The Free Dictionary – Barye
# Bernard Baruch

Bernard Mannes Baruch - /bəˈruːk/ - (Camden, Carolina del Sud, 19 d'agost de 1870 - Nova York, 20 de juny de 1965) va ser un financer, filantrop, estadista i consultor polític estatunidenc. Després del seu èxit a l'empresa, es va dedicar a assessorar el president dels Estats Units Woodrow Wilson i Franklin D. Roosevelt d'assumptes econòmics i va esdevenir un filantrop. És el responsable de l'expressió Guerra Freda per referir-se a l'enfrontament que vingué entre els EUA i l'URSS després del final de la Segona Guerra Mundial.

## Referències

* ↑ «Bernard Baruch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bassiets (Alins)

El Bassiets és una muntanya de 2.762,9 metres d'altitud que es troba en el límit dels termes municipals de les Valls de Valira, a la comarca de l'Alt Urgell, i d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà, en l'àmbit del poble de Tor.
És molt al sud de Tor, a l'extrem meridional de la serra de Bassiets, a migdia de la capçalera del barranc de Bords. Està situat a ponent de la Torre de Cabús i al nord-est del pic de Salòria.
A més, al País Valencià, el topònim 'Bassiets' es repeteix almenys una vegada. Concretament s'hi troba el barranc de Bassiets, situat al vessant oest de la Serra de la Safor, TM. de l'Orxa, demarcació d'Alacant.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Bernat Castillejo i Garnés

Bernat Castillejo i Garnés (Lleida, 6 de març de 1961) és un flautista i intèrpret de flabiol català. És professor de flauta travessera del Conservatori Municipal de Sabadell des de l'any 1985 i dirigeix la Banda de Música de Sabadell, la Cobla Sabadell i la Cobla Mediterrània.

## Biografia

De petit va viure a Binèfar. Quan ell tenia 6 anys, amb la família es van establir a Sabadell. Va estudiar música a l'Escolania de Sant Agustí (Escolapis de Sabadell), al Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona –on va obtenir el diploma de professor superior de flauta travessera– i a l'École Nationale de Musique et d'Art Dramatique d'Orléans. És deixeble de Josep Maria Llorens i Cisteró i Barbara Held (pel que fa a flauta), de Jordi León (flabiol i tamborí) i d'Albert Argudo (direcció d'orquestra). Ha rebut diversos premis: premis d'honor de flauta i de música de cambra del Conservatori Superior de Barcelona, primer premi de flauta travessera al Conservatori d'Orleans (1985), al Concurs de la Regió Centre de França (1986) i al Concurs Nacional Permanent de Joventuts Musicals d'Espanya (1986) i Premi de la Fundació Caixa de Sabadell pel seu projecte d'edició d'un CD amb música de Toldrà, Manén i Oltra.
Ha actuat com a flauta solista amb diverses orquestres del país i estrangeres. Ha fet gires per països americans (Brasil, Uruguai, Xile, Bolívia, Colòmbia i Costa Rica entre d'altres) i europeus (Irlanda, Portugal, França i Espanya). També ha fet produccions per a mitjans de comunicació com Canal Clásico de Vía Digital, Televisió Espanyola i Televisió de Catalunya. Ha impartit cursos i seminaris al nostre país i també a França i Amèrica.

## Referències

* ↑ Ramió i Diumenge, Concepció. Història de la música catalana, valenciana i balear. Edicions 62, p. 138. ISBN 84-297-5283-8.
* ↑ «Bernat Castillejo». Escola i Conservatori de Música de Tortosa. [Consulta: 29 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Bernat Castillejo fent una classe magistral a Vilanova i la Geltrú i un concert
# Bathygadus sulcatus

Bathygadus sulcatus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 717-970 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A. 1878. Preliminary notices of deep-sea fishes collected during the voyage of H. M. S. 'Challenger.' Ann. Mag. Nat. Hist. (Ser. 5) v. 2 (núms. 7/8/9). 17-28, 179-187, 248-251.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Bathygadus sulcatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20):977 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Benedetto Antelami

Benedetto Antelami o Antelami de Parma va ser un arquitecte i escultor Italià especialment actiu a la zona de Parma durant l'edificació del Baptisteri i uns altres entre els anys 1178 i 1200. És dels pocs escultors del període que coneixem per nom.
Se sap molt poc sobre la seva vida. Potser és originari de Llombardia, en particular de Val d'Intelvi (segons es pot desprendre del seu cognom), on hi ha documents sobre alguns Magister Antelami (Maestro Antélami). Coneixia molt bé, a més de l'arquitectura grega la romana i la pintura antiga i el desenvolupament artístic de l'àrea de Provença. De fet, es creu que va treballar com a aprenent a l'església de Sant Tròfim d'Arle. Alguns historiadors suposen també que va estar a l'Illa de França on hauria conegut les novetats de l'art gòtic.
Se li dona el crèdit d'haver creat la decoració escultural de la Catedral de Fidenza i de la Catedral de Sant Giorgio. Es creu que el seu últim treball va poder haver estat l'ornamentació i construcció (parcial) de l'església de Sant'Andrea a Vercelli, l'arquitectura de la qual és una triomfal combinació d'elements toscans romànics amb característiques gòtiques, aquestes últimes com el són els seus boterells, rosasses i voltes de crucería, obra que finalment li va valer un renom perdurable.

## Referències

* ↑ "Antelami, Benedetto" a The New Encyclopaedia Britannica. Chicago: Encyclopædia Britannica, 15a ed., 1992, Vol. 1, p. 441.

## Bibliografia

* Géza De Francovich, Benedetto Antelami. Architetto e scultore e l'arte del suo tempo, 2 vols., Milà, Electa, 1952.
* Kurt W. Forster, Benedetto Antelami. Der grosse romanische Bildhauer Italiens, Múnic, Hirmer, 1961.
* Benedetto Antelami, catàleg (Parma, 1990) preparat per A. C. Quintavalle, Milà, Electa, 1990.
* Benedetto Antelami e il Battistero di Parma, a cura d'A. Dietl, C. Frugoni i W. Sauerländer, Torí, Einaudi, 1995.
* Moritz Woelk, Benedetto Antelami. Die Werke in Parma und Fidenza, Münster, Rhema, 1995, ISBN 978-3-930454-01-3.
* Pierluigi De Vecchi ed Elda Cerchiari, I tempi dell'arte, volum 1, Bompiani, Milà, 1999.
# Becca Longo

Rebecca Longo, més coneguda com a Becca Longo, (Chandler, 17 de març de 1999) és una jugadora de futbol americà en la posició de xutadora (kicker). Esdevingué la primera dona a guanyar una beca de futbol americà a una escola de l'NCAA del nivell de la Divisió II o superior quan signà una carta d'intencions amb la Adams State University Grizzlies.
Nascuda el 17 de març de 1999 a la localitat de Chandler, a l'estat d'Arizona, assistí a l'Institut Basha i començà a jugar competitivament a futbol americà durant el seu segon any d'estudis. L'any 2014, fou una xutadora universitària júnior a Queen Creek High, a Arizona, però després de fitxar pel Basha High es veié forçada a no participar durant el seu any de júnior. En el seu darrer any a l'institut, convertí 35 punts extres d'un total de 38 xuts i triomfà en el seu intent de xut a pals des de 30 iardes. No s'encarregà de gestionar les responsabilitats de xut. En aquella temporada tingué unes característiques de 180 centímetres d'alçada i 64 quilograms.
Després d'un any amb la participació suspesa, i una lesió al turmell durant la temporada de 2018 abandonà l'Adams State University Grizzlies i anuncià a través de les seves xarxes socials que desitjava "perseguir altres oportunitats" presumptament en altres universitats. El setembre de 2019 anuncià que fitxà pels Gila River Hawks de la Conferència Atlètica Universitària Hohokam Júnior, recentment creada per 5 equips. En el seu primer partit, el segon de la temporada, aconseguí un 3-per-6 en PATs i anotà un intent de xut des de 22 iardes.

## Referències

* ↑ Margin, Jill. «Becca Longo: Female kicker makes college football history with scholarship» (en anglès). CNN.com, 13-04-2017. [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ «La historia de Becca Longo, la primera mujer que recibe una beca deportiva universitaria» (en castellà). FoxSports.com.mx, 15-04-2017. Arxivat de l'original el 15 d’abril 2017. [Consulta: 19 setembre 2019].
* ↑ Al-Khateeb, Zac «Female kicker Becca Longo makes college football history» (en anglès). Sporting News, 13-04-2017. Arxivat 2017-04-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Arizona teenager Becca Longo makes history with college football scholarship» (en anglès). The Guardian, 13-04-2017.
* ↑ Obert, Richard «This young Arizona woman just made college football history» (en anglès). AZCentral.com, 12-04-2017.

## Enllaços externs

* Adams State University Grizzlies - Perfil de Longo (anglès)
# Cantó de Nocé

El cantó de Nocé és un cantó francès del departament de l'Orne, situat al districte de Mortagne-au-Perche. Té 12 municipis (Berd'huis, Colonard-Corubert, Courcerault, Dancé, Nocé, Préaux-du-Perche, Saint-Aubin-des-Grois, Saint-Cyr-la-Rosière, Saint-Jean-de-la-Forêt, Saint-Maurice-sur-Huisne, Saint-Pierre-la-Bruyère i Verrières) i el cap es Nocé.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Avelide | RPF |
| 1951-1958 | M. Duval | Divers droite |
| 1958-1976 | M. Labbé | UDR |
| 1976-198. | Roger Vaugeois | Divers droite |
| 198.-2001 | M. Fleury | RPR |
| 2001- | Jean-Michel Bouvier | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.331 | 4.059 | 3.596 | 3.842 | 4.303 | 4.535 | 4.547 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Bec de serra coronat

El bec de serra coronat (Lophodytes cucullatus) és una espècie d'ocell de la família dels anàtids (Anatidae) que habita en època de cria, aiguamolls, llacs i rius del sud-est d'Alaska i sud-oest del Canadà, i zona del voltant dels Grans Llacs d'Amèrica del Nord, al Canadà i els Estats Units. En hivern ocupa les zones costaneres del Pacífic, fins Baixa Califòrnia i de l'Atlàntic fins a Florida. És l'única espècie del gènere Lophodytes.
# Canis lupus hattai

Canis lupus hattai és una subespècie extinta del llop (Canis lupus). que habitava a Hokkaido, Sakhalín, Kamtxatka i les illes Kurils. Menjava cèrvids, conills i aus. Un gran nombre de cérvols hi va morir de fam l'any 1878 a causa d'una forta nevada i això, conjuminat amb el fet que els agricultors enverinaven els llops amb estricnina per considerar-los una amenaça pel seu bestiar, va conduir finalment a la seva extinció el 1889.

## Referències

* ↑ www.territoriodelobos.com Arxivat 2010-03-31 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* ↑ www.nic.funet.fi (anglès)
* 1 2 Cosmosmith (anglès)
* ↑ Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Cosmosmith (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
# Dmitri Kondràtiev

Dmitri Iúrievitx Kondràtiev rus: Дмитрий Юрьевич Кондратьев (nascut el 25 de maig de 1969 a Irkutsk, Rússia) és un cosmonauta rus. Va servir com a tripulant en l'Estació Espacial Internacional en la missió de llarga duració de l'Expedició 27 com a Comandant, havent servit també com a Enginyer de Vol en l'Expedició 26 durant la mateixa estada a l'espai. Kondràtiev va viatjar a l'espai per primer cop a bord de la nau Soiuz TMA-20 el desembre de 2010.

## Referències

* ↑ «Upcoming ISS Expeditions». Spcefacts.de. [Consulta: 18 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Spacefacts biography of Dimitri Kondratyev
# Criquetot-l'Esneval

Criquetot-l'Esneval és un municipi francès situat al departament del Sena Marítim i a la regió de Normandia. L'any 2019 tenia 2.562 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 2.249 habitants. Hi havia 809 famílies. Hi havia 876 habitatges: 826 habitatges principals, 22 segones residències i 28 desocupats.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 1.354 persones, 965 eren actives i 389 eren inactives.
Dels 105 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives, 3 d'empreses alimentàries, 4 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 15 d'empreses de construcció, 20 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 3 d'empreses de transport, 9 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 9 d'empreses financeres, 7 d'empreses immobiliàries, 14 d'empreses de serveis, 13 d'entitats de l'administració pública i 6 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».
Dels 36 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una oficina d'administració d'Hisenda pública, 1 gendarmeria, 1 oficina de correu, 3 oficines bancàries, 1 funerària, 3 tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola, 1 taller d'inspecció tècnica de vehicles, 3 paletes, 3 guixaires pintors, 3 fusteries, 3 lampisteries, 1 electricista, 2 perruqueries, 1 veterinari, 5 restaurants, 2 agències immobiliàries, 1 tintoreria i 1 saló de bellesa.
L'any 2000 hi havia 31 explotacions agrícoles que conreaven un total de 1.188 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una farmàcia i un ambulància, una escola maternal, una escola elemental i un col·legi d'educació secundària amb 805 alumnes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
# Eubiot

Eubiot fou un rei del Bòsfor Cimmeri.
Era amic dels escites i vivia exiliat al país dels sauromates. Fou cridat de l'exili i posat al tron a la mort del seu germanastre Leucanor. Adimarc rei de Maquilene (Machylene) va envair el país per recuperar a la seva promesa Mazea, que havia caigut en mans de l'escita Macentes que la va entregar a l'ambaixador escita Arsacomes, que n'estava enamorat.
Llavors Eubiot i Adimarc es van aliar i al front dels grecs, alans i sàrmates van envair el país dels escites amb noranta mil homes, però Arsacomes va reunir forces fins a trenta mil; la superioritat dels primers es va imposar i l'exèrcit escita va quedar dividit en dos parts, una que va fugir i una que va aguantar; els caps escites Loncates i Macentes van quedar ferits i llavors Arsacomes, al mig de la batalla, els va voler ajudar i va atacar a Adimarc al que va matar; els maquiles es van desbandar per la manca del seu cap i van ser seguits dels alans i finalment dels grecs, i els escites van obtenir una sorprenent victòria.
El va succeir Sàtir III.
# Jebeniana

Jebeniana o Djebeniana (àrab: جبنيانة, Jabanyāna) és una ciutat de Tunísia situada uns 45 km al nord de Sfax, a la governació de Sfax, a uns 10 km del límit amb la governació de Mahdia, on el terreny canvia d'aspecte. Està només 6 km al nord d'Amra. La ciutat té uns 4.000 habitants, i és capçalera d'una delegació amb 41.590 habitants al cens del 2004.

## Economia

La producció principal és l'olivera i productes derivats. El govern hi va establir una zona industrial.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 34 58 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en vuit sectors o imades:
* Djebeniana (34 58 51)
* Batria (34 58 52)
* Baltech (34 58 53)
* Hazeg (34 58 54)
* EL Kalelja (34 58 55)
* El Ajenga (34 58 56)
* El Louza (34 58 57)
* El Houdh (34 58 58)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 34 19).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 91-96. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 153-154. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# The Week in Chess

The Week in Chess (sovint citat amb l'acrònim TWIC) és un dels primers llocs de notícies i serveis d'escacs per internet.
TWIC ha estat editat per Mark Crowther des de la seva creació, el 1994. Va començar com a usenet setmanal, i el "TWIC 1" va ser posat al grup d'Usenet rec.games.chess el 17 de setembre de 1994. Més tard es va moure al lloc web personal de Crowther, i posteriorment cap a la seva localització actual a chesscenter.com.
Conté tant notícies d'escacs com els quadres de resultats dels principals torneigs.
TWIC va esdevenir ràpidament molt popular entre els jugadors d'escacs professionals, perquè els permetia de conèixer ràpidament els resultats de torneigs i partides, que abans només podien saber mitjançant publicacions escrites.
TWIC existeix encara com a setmanari, tot i que en cas d'esdeveniments importants, és actualitzat diàriament.

## Referències

* ↑ The Week in Chess 1, Usenet newsgroup rec.games.chess, 19 de setembre de 1994
* ↑ TWIC 500! - Història de TWIC, abans a about.com (juny de 2004), ara a la biblioteca en línia Internet Archive
* ↑ The Week In Chess 200. Mark Crowther's child grows up. Arxivat 2012-04-15 a Wayback Machine. (anglès), article convidat, de Mig Greengard a TWIC 200, 7 de setembre 1998