OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Copán (jaciment arqueològic)

Copán és un jaciment arqueològic de la civilització maia situada en el departament de Copán, occident d'Hondures, prop de la frontera amb Guatemala. Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO des del 1980.
Va ser la capital d'un important regne del període clàssic dels segles V al ix de la nostra era. La ciutat es troba a l'extrem sud-est de la regió cultural mesoamericana, a la frontera amb la regió cultural istme-colombiana, i gairebé envoltada de pobles no maies. En aquesta fèrtil vall, ara es troba una ciutat d'uns 3.000 habitants, un petit aeroport i una carretera sinuosa.
* Copán

## Vegeu també

* Escalinata dels Jeroglífics

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Maya Site of Copan» (en anglès). [Consulta: 11 març 2021].
# Isoperla goertzi

Isoperla goertzi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Bèlgica, Alemanya, França, Luxemburg, Polònia, Romania, Txèquia i Eslovàquia.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Illies, 1952. Zool. Anz. 149:43.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Attempts to re-colonise water insects in German brooks (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Central European Stream Ecosystems: The Long Term Study of the Breitenbach (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:392, 403.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:245.
* Sartori, Membiela Iglesia, C. Ravizza, Sánchez-Ortega & P. Zwick, 1990. Bull. Soc. Vaud. Sci. Nat. 80(2):170.

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* Perlodidae Species Listing (anglès)
* Trends in Research in Ephemeroptera and Plecoptera (anglès)
# Vasto

Vasto és un municipi italià, situat a la regió dels Abruços i a la província de Chieti. L'any 2007 tenia 38.000 habitants.
# Àcid poliglicòlic

El poliglicolat o àcid poliglicòlic és un polímer biodegradable, termoplàstic i el més simple dels polièsters alifàtics lineals. Pot preparar-se a partir d'àcid glicòlic per mitjà de la policondensació o certes formes de polimerització. El poliglicolat s'ha conegut des de 1954 com una fibra dura de formació de polimèrica. A causa de la seva inestabilitat hidrolítica, el seu ús va ser inicialment limitat. En l'actualitat el poliglicolat i els seus copolímers amb àcid làctic o sense són àmpliament utilitzats com a material per a la síntesi de sutures absorbibles i s'estan avaluant en altres àrees del camp biomèdic.

## Usos

Tot i que es coneixia el poliglicolat des de 1954, se li havia donat poc ús per la seva fàcil degradació en comparació amb altres polímers sintètics. No obstant això el 1962 aquest polímer va ser utilitzat per desenvolupar la primera sutura absorbible sintètica sota la marca registrada de Dexon. Com que el poliglicolat té fibres fortes i que es degraden a monòmers solubles en aigua, les sutures fetes amb aquest polímer han trobat ús en certs procediments quirúrgics. Sovint, aparells i dispositius mèdics implantables s'han produït amb poliglicolat, sovint en combinació amb l'àcid làctic.

## Avantatges

El poliglicolat és un material resistent, no és rígid, no s'esfilagarsa i ofereix bona seguretat del nus durant la sutura. En general, presenta les característiques de força de tensió i absorció semblants a la poliglactina 910.

## Referències

* ↑ DIEGO RODRIGUEZ, E. de, VILLANUEVA PENA, A., ROCA EDREIRA, A. et al. Estudio experimental sobre la viabilidad del injerto libre de epitelio urinario autólogo cultivado in vitro. Actas Urol Esp. [online]. 2004, vol. 28, no. 10 [citat 2009-03-17], pp. 714-731. Disponible a: iscii.es. ISSN 0210-4806.
* ↑ LOPEZ-CEDRUN CEMBRANOS, J.L. Osteosíntesis maxilofacial con materiales reabsorbibles. Rev Esp Cirug Oral y Maxilofac. [online]. 2004, vol. 26, no. 6 [citat 2009-03-17], pp. 369-383. Disponible a: isciii.es. ISSN 1130-0558.
* ↑ Manuel Domínguez Romero, José Antonio Galiana Martínez, Francisco Javier Pérez Vega Manual de cirurgia menor (en castellà). Publicat per Arán Ediciones, 2002; pág 235. ISBN 84-95913-16-X

## Enllaços externs

* «Científicos de EEUU implantan con éxito en siete niños vejigas creadas en laboratorio» (en castellà). El Mundo-Medicina, 01-04-2006. [Consulta: 16 març 2009].
# Tielmes

Tielmes és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid. Limita amb els municipis de Carabaña i Perales de Tajuña
# Antonio Benivieni

Antonio Benivieni (Florència, 3 de novembre del 1443 - Florència, 2 de novembre del 1502) fou un metge italià del Renaixement. Pioner de l'anatomia patològica - que no obstant això només serà definitivament sistematitzada per Morgagni al segle xviii - en el context més general de represa a Europa de la pràctica autòpsica - que havia caigut en desús durant el període medieval - Benivieni fou l'autor dels primers estudis empírics, reconeguts en la literatura, en el camp teratogènic; seva és també la primera descripció de la perforació intestinal i les observacions materials de diverses patologies com ara la disenteria crònica, els càlculs biliars i la sífilis, verificant en aquest últim cas la transmissió de la malaltia de la mare al fetus.
Part del seus resultats en el camp mèdic foren publicats pòstumament pel seu germà Girolamo, el 1507, a l'obra "De abditis nonnullis ac mirandis morborum et sanationum causis" que conté una selecció de 111 observacions de caràcter anatomopatològic.

## Notes

* ↑ «Antonio Benivieni». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Castiglioni, A. (1949). Antonio Benivieni. A Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti (Vol. 6, p. 646). Roma: Istituto della Enciclopedia Italiana.
* Stefanutti, U. (1966). Antonio Benivieni. A Dizionario Biografico degli Italiani (Vol. 8). Roma: Istituto della Enciclopedia Italiana.
# Nesle-la-Reposte

Nesle-la-Reposte és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 95 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Nesle-la-Reposte era de 95 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 74 habitatges, 49 eren l'habitatge principal de la família, 22 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 73 eren cases i 1 era un apartament. Dels 49 habitatges principals, 39 estaven ocupats pels seus propietaris, 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien dues cambres, 11 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 32 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 29 habitatges hi havia un automòbil i a 15 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Nesle-la-Reposte el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 12 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 62 persones, 42 eren actives i 20 eren inactives. De les 42 persones actives 38 estaven ocupades (30 homes i 8 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 20 persones inactives 3 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 11 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses de serveis.
L'any 2000 a Nesle-la-Reposte hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Nesle-la-Reposte a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Nesle-la-Reposte a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Sarah Kirsch

Sarah Kirsch, nascuda Ingrid Hella Irmelinde Bernstein (Limlingerode, Magdeburg, 16 d'abril de 1935 - Heide, Slesvig-Holstein, 5 de maig de 2013) va ser una destacada poeta alemanya, que va treballar també com a periodista i traductora.
Llicenciada en Biologia, en finalitzar la Segona Guerra Mundial va quedar a la zona ocupada pels soviètics i que es va convertir en la República Democràtica Alemanya (RDA). Va prendre el nom de Sarah, en memoría i com a protesta per l'Holocaust. Va estar casada amb el també poeta alemany Rainer Kirsch, de qui es va divorciar el 1968, i va establir la seva residència a la zona oriental de Berlín. Fruit de la seva relació amb el dramaturg Karl Mickel, va tenir el seu únic fill.
Juntament amb altres autors, va manifestar públicament el seu rebuig a l'expatriació del dramaturg Wolf Biermann per haver representat una obra crítica sobre la construcció del mur de Berlín, la qual cosa li va valer l'expulsió de l'Associació d'Escriptors de la República Democràtica Alemanya el 1976. Un any més tard va aconseguir traslladar-se a la zona occidental de Berlín, llavors República Federal d'Alemanya, i no tornà a la RDA. El 1983 va fixar la seva residència definitiva a Tielenhemme.
Va ser membre del PEN Club, de l'Acadèmia Lliure de les Arts d'Hamburg, professora convidada de les universitats de Kasselk i Frankfurt, professora honorària a Tielenhemme i va rebutjar ser membre de l'Acadèmia de les Arts de Berlín.
La seva obra es compon d'una trentena de llibres, entre els quals destaquen els seus quinze volums de poesia. Pel conjunt de la seva obra va rebre el Premi Büchner, de l'Acadèmia Alemanya de la Llengua i Literatura, el Premi Petrarca, el premi de la Accademia Tedesca di Roma Villa Massimo i el Premi Austríac de Literatura Europea, entre molts altres. La seva obra ha estat traduïda a diversos idiomes. Són característiques de la seva obra la constant contemplació i crítica sobre les vivències polítiques de la seva època: les dues Alemanyes; com altres autors germànics, la idealització del sud d'Europa —en concret de la Provença— i la defensa de la naturalesa, que considera amenaçada per l'home.
Dels seus reculls poètics cal destacar Landaufenthalt (‘Estada en el camp’, 1967), Zaubersprüche (‘Conjuraments', 1973) i Rückenwind (‘Vent de popa’, 1976).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Reina Palazón, José Luís. «Sarah Kirsch, una visión de la naturaleza desde la poesía» (en castellà). El País, 28-05-2013. [Consulta: 29 maig 2013].
* 1 2 «Sarah Kirsch». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: setembre 2019].
* 1 2 «Widely regarded German lyricist Sarah Kirsch dies». Deutsche Welle, 22-05-2013. [Consulta: 29 maig 2013].
# Creagrutus affinis

Creagrutus affinis és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 7,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia i Panamà.

## Referències

* ↑ Günther A. 1864. Catalogue of the fishes in the British Museum. Catalogue of the Physostomi, containing the families Siluridae, Characinidae, Haplochitonidae, Sternoptychidae, Scopelidae, Stomiatidae in the collection of the British Museum. Cat. Fishes v. 5. i-xxii + 1-455.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1880. Zur Fisch-Fauna des Cauca und der Flüsse bei Guayaquil. Denkschriften der Mathematisch-Naturwissenschaftlichen Classe der Kaiserlichen Akademie der Wissenschaften in Wien v. 42: 55-104, Pls. 1-9.
* ↑ «Creagrutus affinis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Lucena, C.A.S. i N.A. Menezes 2003. Subfamily Characinae (Characins, tetras). p. 200-208. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Idomeni

Idomeni —en grec: Ειδομένη— és un petit nucli de població, al municipi grec de Peònia, a la frontera d'aquest país amb Macedònia del Nord. Anteriorment al 1926 es va anomenar Sehovo (en grec: Σέχοβο, en macedoni: Сехово). Idomeni és a 65 msnm, a les faldes del mont Kouri, a la riba oest del riu Axios, proper a la frontera amb Macedònia del Nord. Aquest nucli de població pertany administrativament al municipi de Paeònia i a la unitat municipal Axioupolis, que està inclosa en la unitat perifèrica de Kilkis. Idomeni té la primera estació de ferrocarril d'entrada a Grècia pel nord, aquesta línia de ferrocarril comunica amb Tessalònica i Belgrad.

## Història

En l'edat antiga ja existia un lloc poblat amb el nom d'Idomeni o Idomene però probablement va quedar destruït i posteriorment es va repoblar amb el nom de Sehovo, que va perdurar fins que el 1926 es va recuperar el nom primitiu.
Durant la guerra d'independència de Grècia, el 1821 els habitants de Sechovo/Idomeni es van revoltar contra les autoritats otomanes quan Zafirios Stamatiades es va erigir en líder de la independència. El 1824 els otomans van destruir la població com a represàlia per la participació en la revolta. Des del 1870 fins a les Guerres Balcàniques, el lloc va ser escenari de nombrosos enfrontaments armats entre grecs i búlgars. En la revolució macedònia del 1878 que va sorgir pel Tractat de San Stefano, la gent d'Idomeni es van organitzar en grups armats comandats per Dellios Kovatsis, Stogiannis (Stoikos) Stoides i Nicolaos Stoides. Durant el conflicte del 1904-1908 els idomenis es van distingir lluitant en el bàndol grec contra els búlgars, entre ells: Georgios Stamatiades, el seu fill Zafirios Stamatiades Papazafiriou, els seus nets Georgios Papazafiriou i Gregorios Papazafiriou, i també Stylianos Kovatsis.
Per ser lloc fronterer, des del 2014 per Idomeni ha estat passant un gran nombre de refugiats procedents de la guerra civil siriana, però també emigrants vinguts de l'Afganistan, el Pakistan i d'altres països d'Orient Mitjà. Aquesta ruta és l'escollida pels emigrants perquè comunica amb països no inclosos en l'espai Schengen. Amb els atacs de França i Rússia contra el grup terrorista Estat Islàmic, la migració ha anat en augment. El govern de Grècia, per complir amb acords amb la Unió Europea ha decidit tancar la frontera i ha establert un camp de refugiats en aquesta localitat i permetent el pas de només uns pocs cada dia.

## Referències

* ↑ Alexandros Zoumeticos,Μακεδονικά Σύμμεικτα (Història de Macedònia), Institut d'Estudis dels Balcans
* ↑ Ioannis S. Koliopoulos : Αφανείς, γηγενείς Μακεδονομάχοι, Companyia d'Estudis de Macedònia, ed. Universitat Studio Press, Thessalonike 2008, p. 92, 93, 94
* ↑ Aida Morales, [La UE vol donar per «tancada» la ruta dels Balcans i oferirà «suport d'emergència» a Grècia], Nació Digital, 8 de març, 2016
* ↑ Toni Cruanyes, La frontera entre Grècia i Macedònia, nou tap per als refugiats, que s'acumulen al camp d'Idomeni, TV3, 6 de març 2016
* ↑ Centenars de refugiats intenten saltar la frontera entre Macedònia i Grècia, Vilaweb
# Villarrabé

Villarrabé és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 308 | 289 | 260 | 251 |
# Zhang Chunhua

Zhang Chunhua :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 張春華 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 张春华 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zhāng Chūnhuá |
| | Wade-Giles: | Chang Chun-hua |
    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Chunhua (189 - 247) va ser l'esposa del general de Cao Wei, Sima Yi, durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Ella era coneguda per ser intel·ligent i capaç, però de vegades despietada també.

## Biografia

Sima Yi inicialment va refusar de servir al senyor de la guerra Cao Cao, mentint amb el fet que es trobava malalt; i restant a la casa. Un dia, mentre Sima hi era assecant els seus llibres sota el Sol, hi va haver un sobtat arruixat. Sima de seguida va sortir corrent per recuperar els llibres, i va ser vist per una criada. La criada creia que Sima s'havia recuperat de la malaltia i s'ho va informar a Zhang. Zhang estava preocupada amb el fet que la serventa filtrés que Sima es trobava perfectament bé, així que la va assassinar per silenciar-la. Des de llavors ella personalment va preparar tots els àpats per la seva família i el seu marit va quedar molt impressionat amb ella.
En els seus últims anys, Sima Yi va començar a mostrar preferència cap a la seva concubina la Dama Bai (柏夫人) i tot just passava temps amb Zhang. Un dia, Sima va caure malalt i Zhang el va visitar. Aleshores Sima li va dir, "Velleta, el teu aspecte és repugnant. Per què has de molestar-te en visitar-me?" Zhang es va emprenyar molt i amenaçà de morir-se de fam, obligant als seus fills d'unir-se a la dita vaga. Sima s'esverà d'això i es va disculpar immediatament, fent disminuir conseqüentment la ira de Zhang. Després d'aquest incident, Sima li va confessar a la Dama Bai, "La vella aquesta no és digna de llàstima. En realitat, jo estava preocupat pels meus fills!"
Zhang va faltar en el 247 a l'edat dels 59 anys. A conseqüència Sima Yi va fingir apesarar-se profundament per la seva mort i va demanar permís de l'emperador Cao Fang per retirar-se dels assumptes de l'estat, amb l'excusa que ell volia plorar la mort de la seva esposa. Sima es va quedar reclòs en la seva casa durant dos anys fins que va prendre el poder del regent Cao Shuang amb un colp d'estat, conegut com l'Incident a les Tombes Gaoping.
En el 265, durant el regnat de l'últim emperador de Cao Wei, Cao Huan, a Zhang se li va concedir títol a nom pòstum de "Concubina Xuanmu" (宣穆妃). No molt de temps després, el net de Sima Yi, Sima Yan, va establir la Dinastia Jin i va ser conegut com l'Emperador Wu de Jin. L'Emperador Wu va honrar de forma pòstuma a Zhang com l'"Emperadriu Xuanmu" (宣穆皇后).

## Família

* Pare: Zhang Wang (張汪), va servir com Prefecte de Suyi a Cao Wei
* Mare: la Dama Shan (山氏), bes-tia de Shan Tao
* Espòs: Sima Yi
* Fills:
** Sima Shi
** Sima Zhao
** Sima Gan (司馬榦)
** Princesa Nanyang (南陽公主), nom personal desconegut

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes
# Aluminosilicat

Un aluminosilicat és un silicat doble d'alumini i d'un altre metall, que pot ser monovalent o divalent. Els aluminosilicats són sòlids, generalment d'origen natural i de constitució complexa. En geologia són un grup de minerals que contenen òxid d'alumini (Al₂O₃) i quars (SiO₂). Aquests minerals són nesosilicats (un tipus de silicats). Dins dels nesosilicats, i juntament amb les argiles i el caolí, formen el grup dels silicats d'alumini.
Alguns exemples d'aluminosilicats són l'argila, la prehnita, els feldespats, les clorites, les zeolites, la nefelina, la leucita, la sodalita, la latzurita, etc.

## Estructura

Hom interpreta llur estructura com la dels silicats en general, considerant la manera com estan units els grups tetraèdrics SiO₄ en l'edifici cristal·lí. En alguns aluminosilicats, tals com el beril, aquests grups formen estructures cícliques, i en d'altres, com ara les miques, formen capes de dues dimensions.
El cas més corrent és, però, aquell en què formen estructures contínues tridimensionals, amb substitució parcial, de manera regular i ordenada, del silici per alumini (també amb oxigen, com als silicats de silici). El nombre d'oxígens és sempre exactament el doble de la suma del nombre d'àtoms de silici i d'alumini.

## Referències

* 1 2 3 «Aluminosilicat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Màlie Sxerbinitxi

Màlie Sxerbinitxi (en rus: Малые Щербиничи) és un poble de l'óblast de Briansk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 324 habitants. Pertany al districte de Zlinka.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).