OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katarzyna Chalasinska-Macukov

Katarzyna Józefa Chałasińska-Macukow (nascuda el 20 de març de 1946 a Łódź) és una acadèmica polonesa, professora de ciències físiques, rectora Universitat de Varsòvia en els anys 2005-2012.

## Bibliografia

Filla de Józef Chałasiński, sociòleg i germana Grzegorz Chałasiński, farmacèutic. Graduada de Batxillerat com No. 9 en l'institut Klementyna Hoffmanowa a Varsòvia. Després de graduar-se a la Facultat de Física de la Universitat de Varsòvia el 1970, va treballar durant quatre anys a l'Institut de Física de la Universitat de Tecnologia de Varsòvia. Va tornar a la Universitat de Varsòvia, on va treballar a l'Institut de Física Experimental (fins a 1980), i el 1979 va obtenir un doctorat i en 1979 va obtenir el grau de Doctor (acadèmic). A partir de 1980, va estar associada professionalment amb l'Institut de Geofísica, començant per la posició de adjunt i al 1988 obté el grau de habilitació de doctor de ciències físiques. El 1992 es va convertir en professora associada, el 1997, professora titular. El 20 de novembre de 1997 va rebre el títol acadèmic de professor per ordre del president de la República de Polònia .
Va ocupar diverses funcions directives a la Universitat de Varsòvia. Va ser vicedegana (1995-1996) i degana (1996-2002) de la Facultat de Física. L'any 2002 fou nomenada vicerectora d'Afers Financers i Política de Personal. El 2005, va substituir a Piotr Węgleński, que es va anar després de dos cicles. El 2008 va ser elegida per un segon període de quatre anys.
És professora a temps complet al Departament d'Òptica i d'Informació de l'Institut de Geofísica de la Universitat de Varsòvia. També es va convertir en membre de la Societat Física de Polònia (en els anys 2001-2003, va ser la vicepresidenta d'aquesta organització i, el 2013, va ser la presidenta del PTF) membre corresponent de la Societat Científica de Varsòvia, membre i president del Consell Científic de Collegium Invisibile i president de la Conferència de Rectors d'Escoles Acadèmiques a Polònia. A més de dur a terme activitats científiques i didàctiques, tracta donant suport al desenvolupament cultural de la universitat, patrocinant els híbrids de la Universitat de Varsòvia i el teatre acadèmic de la Universitat de Varsòvia.
Decoradas, entre d'altres Creu oficial de l'Ordre de Polònia Restituida (2011).
El 2009 va ser anomenada Doctor Honoris Causa de la Universitat Autònoma de Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.europapress.es/catalunya/noticia-rectora-universidad-varsovia-polonia-investida-doctora-honoris-causa-uab-20091014175229.html
# Kate Lister

* No s'ha de confondre amb Kate Lester.
Kate Lister (Ulverston, 1981) és una conferenciant, escriptora i bloguera britànica, professora d'universitat, historiadora, escriptora, i investigadora, especialitzada en l'època victoriana i la història de la sexualitat humana a la Leeds Trinity University. Publica a través del seu projecte Whores of Yore iniciat el 2016, en el qual exposa temes de sexualitat positiva, interdisciplinarietat, projectes de recerca i arxiu, dedicats a explorar la història de la sexualitat humana i els reptes de la vergonya i els estigmes. Participa en actes i presentacions arreu del món, amb el suport de milers de seguidors. A Whores of Yore s'hi pot trobar una plataforma amb recursos acadèmics, activistes, de treball sexual, arxivístics, recerca i històries sobre estudis de la sexualitat. La seva pàgina web ofereix imatges, anècdotes, documents, dades rellevants, per a tota mena de públics, debats i intercanvis de coneixement, un lloc on publicar articles, continguts visuals i podcasts.
La doctora Kate Lister és professora a l'Escola d'Arts i Comunicació de la Universitat de Leeds Trinity. Kate ha publicat treballs sobre humanitats mèdiques, cultura material, estudis victorians i neomedievalisme. I escriu regularment sobre la història de la sexualitat per a inews, Vice i Wellcome Trust. Kate va guanyar el Sexual Freedom Publicist of the Year Award el 2017.

## Obra

* Lister, Kate. A curious history of sex. Londres: Unbound, 2020, p. 384. ISBN 1783528052.
* Lister, Kate. Harlots, whores & hackabouts : a history of sex for sale. Londres: Thames & Hudson Ltd, 2021, p. 256. ISBN 9780500252444.

## Referències

* ↑ «About». Whores of Yore. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ «Kate Lister». Leeds Trinity University. Arxivat de l'original el 5 de desembre 2021. [Consulta: 5 desembre 2021].
# Judit Mascó i Palau

Judit Mascó i Palau (Barcelona, 12 d'octubre de 1969) és una model i presentadora de televisió catalana.

## Origen

Judit Mascó va començar al món de la moda amb 15 anys, va tenir la seva primera actuació als 13 en un anunci de televisió. A més de piano, va estudiar per fer de model a l'escola de models Francina, fundada per Francina Díaz Mestre. Les seves primeres actuacions van ser a les passarel·les de Milà, París o Nova York.

## Carrera de model

Amb la internacionalització de la seva carrera, va desfilar per dissenyadors com Armani, Dolce & Gabbana, Valentino, Max Mara, Carolina Herrera, Escada, Sportmax, Byblos, Loewe o Anne Klein. Amb molts d'ells va protagonitzar-ne les campanyes publicitàries.
L'esclat definitiu de la seva carrera es va produir el 1990, quan va protagonitzar l'especial de bany de la revista Sports Illustrated. També ha estat portada de les revistes Vogue (EUA) (única model de nacionalitat espanyola que ho ha estat), Elle (en les edicions francesa, canadenca, estatunidenca, espanyola, sueca i italiana), Harper's Bazaar, Cleo, Glamour (EUA), Marie Claire, Telva, Ocean Drive, New Woman o Amica. Ha treballat amb importants fotògrafs, com ara Hans Feurer, Gilles Bensimon, Ellen von Unwerth, Bruce Weber, Oliviero Torcani, Steven Meisel, Outumuro, Fabrizio Ferri, Albert Watson o Patrick Demarchelier.
L'any 1992 va ser escollida com a imatge dels Jocs Olímpics de Barcelona.
Ha protagonitzat com a actriu secundària alguna pel·lícula i ha publicat dos llibres (El libro de Judit Mascó i Modelo).
Va deixar les passarel·les internacionals el 1995, però va continuar vinculada al món de la moda, apareixent, per exemple, a la Passarel·la Gaudí de Barcelona. Tot i això, continua fent campanyes de publicitat i reportatges fotogràfics. També ha treballat com a presentadora de televisió (Supermodelo a Cuatro o Els 25 a TV3).

## Vida privada

Es va casar a l'ermita del castell de Sant Lluís de Rístol amb l'advocat Eduard Vicente el 1993 i és mare de quatre nenes: Maria, Paula, Romitha i Clara.
També ha tingut una pròdiga participació en tasques humanitàries i de voluntariat social, on ha col·laborat amb diferents ONG, com la Fundació de Vicenç Ferrer, i altres entitats, com les Missioneres de la Caritat (orde religiós establert per la Mare Teresa de Calcuta).
És presidenta de la Fundació ARED.

## Premis

L'any 2003 va rebre el «Premio a la Mujer del Año» de la revista Elle, i el 2009 li van concedir el premi Protagonistas per la seva tasca filantròpica.

## Referències

* ↑ Judit Mascó i Palau a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ Ressenya biogràfica a TV3
* ↑ «Entrevista a Presencia 7, revista marista». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 3 febrer 2012].
* ↑ «Entravista a Judit Mascó de Vilaweb». [Consulta: 30 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Juni Gal·lió

Juni Gal·lió (en llatí Junius Gallio) va ser un retòric romà contemporani i amic de Marc Anneu Sèneca, del qual va adoptar al seu fill. Formava part de la gens Júnia.
Era senador i va fer una proposta al senat a favor dels pretorians, demanat que quan es retiressin del servei poguessin tenir seients reservats al teatre. Tiberi, que sospitava que demanava això només per guanyar-se els favors dels militars, va sospitar d'ell. Primer el va fer expulsar del senat i més tard el va enviar a l'exili a Lesbos. Però l'emperador, pensant que a l'illa grega hi havia massa tranquil·litat, el va fer retornar a Roma on el va mantenir sota custòdia a casa d'un magistrat. Va ser executat per ordre de Neró segons Dió Cassi. En la seva joventut va ser amic d'Ovidi, i en una ocasió va defensar Bàtil d'Alexandria, un protegit de Mecenàs. Sembla que no va ser gaire bon orador, però va publicar almenys una obra sobre retòrica que s'ha perdut. Un Gallio va ser procònsol d'Acaia, però no se sap si era la mateixa persona.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 221.
# Juni Llop

Juni Llop (llatí: Junius Lupus) va ser un senador romà del segle i dC.
Va acusar de traïció a Luci Vitel·li, el pare del futur emperador Vitel·li, per la seva col·laboració amb Agripina Menor. Però l'emperador Claudi va donar suport a la seva (segona) muller Agripina, i Llop va ser desterrat l'any 51.

## Referències

* ↑ Tàcit. Annals XII,42
# Kilamba Kiaxi

Kilamba Kiaxi és un dels sis districtes urbans que conformen el municipi de Luanda, a la província de Luanda, la capital d'Angola. Té 64,1 quilòmetres quadrats i prop de 233.754 habitants. Limita a l'oest amb Maianga, al nord amb els districtes de Rangel i Cazenga i el municipi de Viana, i al sud amb Samba. És constituït per les comunes de Kilamba Kiaxi, Neves Bendinha, Golf, Palanca. Al seu territori s'hi ha construït la nova comuna de Kilamba.
El nom del municipi vol dir, en kimbundu, Terra (Kiaxi) d'Agostinho Neto (anomenat popularment Kilamba que en kumbundu vol dir "conductor d'homes").

## Referències

* ↑ Subdivisions d'Angola
* ↑ Dados do município
* ↑ Municipal Administration of Kilamba Kiaxi
# Kissidougou

Kissidougou és una població de Guinea a 600 km de Conakry, a la regió de Faranah, a 117 km al sud-est de Faranah. És capital de la prefectura de Kissidougou. La població al cens de 1996 era de 66.028 habitants i de 119.909 habitants el 2008 amb un creixement anual del 5,10%. La majoria de la població és kissi, però també hi ha un nombre considerable de mandings, maninkes, leles, kourankos i altres. És la sisena vila més poblada de Guinea després de Conakry, Nzérékoré, Gueckedou, Kankan et Kindia i just abans de Boké.
Als anys 1890 els francesos hi van tenir una posició militar contra Samori Turé.

## Referències

* ↑ World Gazetteer - Guinea : largest cities (anglès)
# Kliutxevoi (Primórie)

* Per a altres significats, vegeu «Kliutxevoi».
Kliutxevoi (en rus: Ключевой) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 251 habitants.

## Referències

* ↑ «Maps, Weather, and Airports for Klyuchevoy, Russia». www.fallingrain.com. [Consulta: 3 març 2018].
# Kliutxévaia

Kliutxévaia (en rus: Ключевая) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Kosta Tomašević

Kosta Tomašević (Stari Banovci, 25 de juliol de 1923 - Belgrad, 13 de març de 1976) fou un futbolista serbi de les dècades de 1940 i 1950.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, destacà a l'Estrella Roja de Belgrad i a l'Spartak Subotica. També fou internacional amb Iugoslàvia, guanyant la medalla d'argent als Jocs Olímpics de 1948, i disputant el Mundial de 1950.

## Palmarès

* Lliga iugoslava de futbol:
** 1951, 1952-1953
* Copa iugoslava de futbol:
** 1948, 1949, 1950

## Referències

* ↑ «Perfil a la Federació Sèrbia». Federació Sèrbia de Futbol. [Consulta: 1r abril 2015].
# Krzysztof Szafrański

Krzysztof Szafrański (Prudnik, Voivodat d'Opole, 21 de novembre de 1972) va ser un ciclista polonès, professional del 2000 al 2004. En el seu palmarès destaca el Campionat nacional en contrarellotge de 2002.

## Palmarès

* 1995
** Vencedor d'una etapa a la Szlakiem Grodów Piastowskich
* 2002
** Campió de Polònia en contrarellotge
** 1r a la Szlakiem Grodów Piastowskich

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Krassimira Stoiànova

Krassimira Stoiànova, en búlgar: Красимира Стоянова(Veliko Tàrnovo, Bulgària, 16 d'agost de 1962), és un cantant d'òpera búlgara en la categoria vocal de soprano.

## Biografia

Va estudiar violí a l'Escola de Música Vesselín Stoiànov de Russe i després al Conservatori de Plòvdiv. Va començar la seva carrera com a violinista i el 1995 va debutar com a cantant a l'Òpera Nacional de Sofia, interpretant el personatge de Micaela a Carmen de Bizet.
El 1998 va ser descoberta pel director de l'Òpera de Viena, Ioan Holender, que la va convidar a convertir-se en una solista de l'Òpera de Viena. Des de llavors ha fet de Comtessa di Almaviva a Les noces de Figaro, de Rachel a La Juive, d'Antonia a Les contes d'Hoffmann, de Nedda a Pagliacci, de Mimi a La Bohème, de Rusalka a l'opera del mateix nom i d'Elisabeht a Tanhäuser.
Stoiànova actua regularment als principals escenaris operístics del món, com ara el Carnegie Hall, la Metropolitan Opera, l'Òpera Nacional de Washington, el Festival de Salzburg, la Royal Opera House, l'Òpera de Zúric, l'Òpera Nacional de Finlàndia, la Staatsoper Unter den Linden, el Teatro Colón a Buenos Aires i d'altres. Va actuar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona les temporades 2007-2008, 2008-2009, 2009-2010 i 2011-2012.

## Premis

Va ser guardonada amb el títol austríac de Kammersängerin el 2009.

## Enregistraments

* Debut recital I palpiti d'amor Friedrich Haider. Orfeu.
* Slavic Opera Arias – Txaikovski, Paraixkev Hadjíev, Borodin, Dvorak, Smetana, Rimski-Kórsakov, Vesselín Stoiànov. Orfeu
* Beethoven, Missa Solemnis, Thielemann
* Strauss, ¨Der Rosenkavalier¨, Franz Welser-Most, Salzburg Festival, DVD
* "Eugene Onegin", ROH CG, Ticciati, DVD
* "Eugene Onegin", Jansons, DVD
* Verdi, Requiem, Mariss Jansons.
* Verdi, "Otello", Liceu, Ros-Maria, DVD
* Verdi, "Otello", Muti, CD
* Verdi, Arias, Baleff, CD
* Puccini, Complete Songs, Prinz, CD

## Referències

* ↑ El seu nom sol aparèixer transcrit com a Krassimira Stoyanova
* ↑ «Krassimira Stoyanova» (en alemany). Òpera Estatal de Baviera. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2019. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Katina Kirova. «Красимира Стоянова: „Когато една роля вълнува мен, искам тя да развълнува и публиката”» (en búlgar). Ràdio Nacional de Bulgària, 20-04-2011. Arxivat de l'original el 15 de maig 2011. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «Wien, Wiener Staatsoper, Krassimira Stoyanova wurde Österreichische Kammersängerin» (en alemany). ioco.de, 08-10-2009. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2018. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Fanfare: volum 32, número 5; Volum 32, número 5. Joel Flegler 2009 Palpiti d'amor Krassimira Stoyanova (sop); Friedrich Haider, cond; Múnic RO, ORFEO 740081

## Enllaços externs

* Krassimira Stoiànova canta "D'amor sull' ali rosee" de Il trovatore. Barcelona, Gran Teatre del Liceu, 18 de desembre del 2009
# Kratochvilita

La kratochvilita és un mineral de la classe dels compostos orgànics. Rep el seu nom en honor de Josef Kratochvíl (1878-1958), petròleg i professor de la Universitat Carolina de Praga, qui va escriure els vuit volums de "La mineralogia topogràfic de Bohèmia".

## Característiques

La kratochvilita és una substància orgànica de fórmula química C$_{13}$H$_{10}$. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kratochvilita pertany a «10.BA - Hidrocarburs» juntament amb els següents minerals: fichtelita, hartita, dinita, idrialita, carpathita, ravatita, simonel·lita i evenkita.

## Formació i jaciments

Es forma com a resultat de la crema d'esquist pirític. Va ser descoberta l'any 1937 a la mina Kladno, a la ciutat de Kladno, Bohèmia Central (Bohèmia, República Txeca). També ha estat descrita a la mina de carbó Kateřina, a Radvanice (Regió de Hradec Králové, República Txeca), i a la mina Anna, a Alsdorf (Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Kratochvílite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2016].
* ↑ «Kratochvílite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 31 octubre 2016].
# Krai de Krasnoiarsk

* No s'ha de confondre amb Krai de Krasnodar.
El krai de Krasnoiarsk (en rus: Красноя́рский край) és un subjecte federal de Rússia (un krai). És la segona regió més gran de Rússia després de la República de Sakhà i ocupa una àrea de 2.366.797 km² (un 13% del total de la Federació, l'equivalent a l'extensió d'Algèria). La capital és Krasnoiarsk.

## Geografia

El krai està localitzat al mig de Sibèria i abasta 3.000 quilòmetres de nord a sud, des de les muntanyes del Saian, prop de la frontera amb la Xina, tot seguint el curs del riu Ienissei fins a la península de Taimir al nord. Limita amb les províncies de Tiumén, Tomsk, Irkutsk i Kémerovo, les repúbliques de Khakàssia, Tuvà i Sakhà, i amb l'oceà Àrtic al nord (en concret amb els mars de Kara i Làptev).
Està situat a la conca de l'Àrtic, on desguassen un gran nombre de rius; els principals són el Ienissei i els seus afluents (de sud a nord): el Kan, l'Angarà, el Tunguska Pedregós i el Tunguska Inferior.
L'arxipèlag àrtic de la Terra del Nord, amb uns 37.000 km², pertany a aquest krai.

### Zona horària

El krai de Krasnoiarsk se situa a la Zona Horària de Krasnoiarsk (KRAT, KRAST a l'estiu), que correspon a UTC +7 (KRAT) i UTC +8 (KRAST).

## Història

El krai administratiu es va instaurar el 1934, i en aquell moment incloïa el que ara és Khakàssia. El 1991, Khakàssia se'n va separar i es va convertir en república.
En els temps de Stalin, molts russos, ucraïnesos i belarussos van ser arrestats i enviats a Krasnoiarsk a l'exili.
L'1 de gener de 2007, segons el que es va acordar el 17 d'abril de 2005, els districtes autònoms d'Evènkia i de Taimíria es van unir al krai.

## Vegeu també

* Kets

## Referències

* ↑ «Krai de Krasnoiarsk». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Anaxidam

* Per a altres significats, vegeu «Anaxidam d'Acaia».
Anaxidam (en grec antic: Ἀναξίδαμος; en llatí: Anaxidamus) va ser rei d'Esparta de la branca dels euripòntides. Era fill de Zeuxidam d'Esparta, a qui va succeir sobre l'any 625 aC. S'assigna al seu regnat les dates aproximades 625-600 aC. Era contemporani d'Anaxandre i va viure fins al final de la Segona guerra messènica, segons que diu Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Anaxidamus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 164
# Can Vinyamata

Can Vinyamata és una masia gòtica d'Òrrius (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia gran formada per planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues aigües. A la planta baixa hi trobem dues finestres amb llindes rectes i un portal rodó amb dovelles, al primer pis hi ha la finestra principal sobre el portal rodó amb arc treballat d'estil gòtic i relleus escultòrics, a cada costat hi ha una altra finestra petita, una amb llinda recta i l'altre amb arcs a diferents nivells. La masia consta de tres cossos i un de transversal. La façana acaba amb una petita cornisa que és nova però que segueix l'estil de la casa. L'interior també està d'acord amb l'estil de l'exterior, hi ha portes amb llindes rectes de pedra.

## Referències

* ↑ «Can Vinyamata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Gustav Georg Embden

Gustav Georg Embden (10 de novembre de 1874, Hamburg - 25 de juliol de 1933, Nassau fou un químic alemany conegut per les seves investigacions del metabolisme.

## Biografia

Embden estudià a Friburg, Estrasburg, Mònaco, Baviera, Berlín i Zúric. El 1904 es convertí en el director del laboratori de química de la Krankenhäuser Städtische (hospitals de la ciutat), del districte de Sachsenhausen de Frankfurt. El 1914 el laboratori s'amplià creant-se l'Institut de Fisiologia Vegetativa de la Universitat de Frankfurt. De 1925 a 1926 fou rector de la Universitat de Frankfurt.

## Obra

Emnden dugué a terme estudis sobre el metabolisme dels glúcids i la contracció muscular, i fou el primer a descobrir i vincular tots els passos involucrats en la conversió de glucogen en àcid làctic. El 1918 Otto Fritz Meyerhof juntament amb Jakub Karol Parnas explicaren el metabolisme cel·lular, demostrant que es tractava de la ruptura de la glucosa en àcid làctic. Embden estudià els passos necessaris per a dur a terme aquest procés. Aquesta seqüència metabòlica cel·lular es coneix actualment com la via d'Embden-Meyerhof. També estudià els processos metabòlics del fetge, establint les bases per a la comprensió de la diabetis.

## Referències

* ↑ The New Encyclopaedia Britannica (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 2003, p.469.
* 1 2 «Gustav Georg Embden». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 11 juny 2011].
# Heteromys catopterius

Heteromys catopterius és una espècie de mamífer rosegador de la família dels heteròmids. És endèmic de la Serralada de la Costa, al nord i nord-est de Veneçuela. Té el pelatge dorsal de color pissarra fosc o negre i el ventre blanc. El seu nom específic, catopterius, significa ‘que gaudeix d'una vista espectacular’ en grec llatinitzat i es refereix a la serralada on viu, que ofereix vistes excepcionals de la costa del Carib.

## Referències

* ↑ Anderson, R. P.; Gutiérrez, E. E. 2009. «Taxonomy, Distribution, and Natural History of the Genus Heteromys (Rodentia: Heteromyidae) in Central and Eastern Venezuela, with the Description of a New Species from the Cordillera de la Costa». Bulletin of the American Museum of Natural History, 331: 33-93.
# Helmut Haller

Helmut Haller, considerat un dels històrics futbolistes alemanys, va néixer a Augsburg el 21 de juliol de 1939 i va morir a Augsburg l'11 d'octubre de 2012.

## Carrera esportiva

La seva carrera va començar al FC Augsburg, el conjunt de la seva ciutat natal on es formaria com a futbolista, principalment en la posició de migcampista ofensiu. Les seves grans actuacions en el campionat alemany i al Mundial de Xile 1962 van motivar el seu fitxatge pel Bologna FC italià, debutant en Sèrie A un 16 de setembre de 1962 amb victòria enfront del LR Vicenza per 3 gols a 2.
A les files del Bologna FC, on es tornaria tot un ídol del club, amb 295 partits oficials disputats i 80 gols marcats, conquistaria l'Scudetto de 1964, sent nomenat a més millor futbolista de l'any.
Amb la selecció Alemanya va debutar el 24 de setembre de 1958 amb empat davant Dinamarca. Va defensar la Mannschaft en tres Copes del Món (Xile 1962, Anglaterra 1966 i Mèxic 1970) destacant pel seu joc al 2n dels nomenats, arribant a disputar fins i tot la final del certamen. Seria 33 vegades internacional pel seu país.
Amb 29 anys, Haller passaria a files de la Juventus de Torí debutant amb l'equip el 6 de desembre de 1968 amb empat contra Palerm 0-0.
A la Vecchia Signora disputaria un total de 170 partits marcant 32 gols i obtindria el reconeixement dels tifosi pel seu esforç en els partits, tot i que el plantejament tàctic de l'entrenador paraguaià Heriberto Herrera no ho afavorís al principi. Destacaria pel seu joc finalment en les temporades 1971-72 i 1972-73, sota la guia del txec Čestmír Vycpálek, sent un dels pilars del bicampionat de l'entitat.
En 1973 va retornar a Alemanya per acabar la seva carrera esportiva al club on es va formar com a futbolista: el FC Augsburg.

## Referències

* ↑ «Fallece Helmut Haller, uno de los mitos del fútbol alemán» (en castellà). Europa Press, 12-10-2012. [Consulta: 12 octubre 2012].