OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Minva

Dins la comptabilitat, la minva ocorre quan una empresa té menys elements reals en estoc que en la llista d'inventari. O dit d'una altra manera, és la pèrdua o disminució que pot experimentar una mercaderia a causa del transport o l'emmagatzematge.
Les minves en la venda al detall i en altres indústries fan referència a tota mena de pèrdua de valor en les existències durant la cadena de subministraments, ja sigui per danys, robatoris, fraus o falles de procés, en general, entre el punt de fabricació (o compra d'un proveïdor) i el punt de venda. Això afecta el benefici: si la minva és gran, els beneficis disminueixen. Això impulsa les empreses a augmentar preus per compensar les pèrdues, traspassant el cost de la minva als clients.
Aquest és un tema que des de sempre ha estat present en la indústria del comerç detallista, fet que ha provocat que algunes empreses d'aquest sector estiguin molt acostumades a funcionar amb la minva, considerant-la com un fenomen completament natural i que forma part del negoci, sense ni tan sols qüestionar-se les magnituds o les conseqüències que pot presentar aquest problema. No obstant això, dins de l'última dècada s'han desenvolupat estudis, principalment a Europa i els Estats Units, que plantegen metodologies per aconseguir una millor gestió i control d'aquestes pèrdues, la qual ja han estat provades i testejades amb gran èxit. Aquestes busquen abastar totes les dimensions que poden influir en el problema, evidenciant-lo com un tema netament organitzacional, que pot ser contrarestat

## Causes

Les causes que provoquen les minves per convenció es divideixen en quatre categories: robatori extern, robatori intern, frau entre companyies i error de processos. On, les primeres tres són considerades com minva maliciosa o intencionada, sent molt complex registrar específicament quan o en quina quantitat es va perdre de cada categoria, ja que s'engloben en el concepte de minva "desconeguda". Mentre que l'última, errors de procés, són pèrdues no intencionals associades a processos, pràctiques o procediments mal executats o poc efectius.
Alguns exemples d'aquestes causes poden ser:
* Errors administratius, com ara errors d’enviament, discrepàncies de magatzem i mercaderies fora de lloc
* Errors de caixa o de comprovació de preus a favor del client
* Danys en trànsit o a la botiga
* Errors de tràmits
* Productes peribles que no es venen dins de la seva vida útil i s'han d'acabar llençant
* Frau del proveïdor
* Devolucions i intercanvis, especialment si l'article retornat o intercanviat no es pot vendre

## Referències

* ↑ «| TERMCAT». [Consulta: 5 abril 2021].
* 1 2 3 Serrano Puente, Iván Alfredo. Plan de mejoramiento para la prevención de mermas en la cadena de suministros de una empresa de retail (tesi) (en castellà). Santiago de Xile: Universitat de Xile, 2013, p. 77.
* 1 2 «Estudios de formación de precios y cadenas de valor de los alimentos» (en castellà). [Consulta: 5 abril 2021].
# Dachau

* Aquest article tracta sobre la població bavaresa. Vegeu-ne altres significats a «Camp de concentració de Dachau».
Dachau és una ciutat de l'estat federal de Baviera, a Alemanya, a tot just 20 quilòmetres de Múnic. Té aproximadament 40.000 habitants.
A la seua rodalia es troben les restes del camp de concentració de Dachau.
# Membrana nuclear

La membrana nuclear o carioteca és la membrana doble del nucli que conté el material genètic a les cèl·lules eucariotes. Separa els continguts del nucli (ADN en particular) del citosol.
Nombrosos porus nuclears són presents a la membrana nuclear per tal de facilitar i regular l'intercanvi de materials (per exemple, proteïnes i ARN) entre el nucli i el citoplasma.

## Referències

* ↑ «carioteca | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 octubre 2021].
* ↑ Georgia State University. «Cell Nucleus and Nuclear Envelope». gsu.edu.
* ↑ «Nuclear membrane». Biology Dictionary. Biology Online. [Consulta: 7 desembre 2012].
# Aletinofidis

Els aletinofidis (Alethinophidia) són un infraordre de serps que inclou totes les serps excepte les serps cegues (Scolecophidia) i les serps minces (Leptotyphlopidae). Actualment existeixen 15 famílies reconegudes, amb 9 subfamílies i 316 gèneres.

## Taxonomia

* Família Acrochordidae - Bonaparte, 1831 – Serps verrucoses
* Família Aniliidae - Stejneger, 1907 – Falses serps de corall
* Família Anomochilidae - Cundall, Wallach and Rossman, 1993 – Serps tubulars nanes
* Família Atractaspididae - Günther, 1858 -- Àspids
* Família Boidae - Gray, 1825 -- Boes
** Subfamília Boinae - Gray, 1825 – Boes veres
** Subfamília Erycinae - Bonaparte, 1831 – Boes arenícoles
* Família Bolyeriidae - Hoffstetter, 1946 – Boes mauricianes
* Família Colubridae - Oppel, 1811 – Colobres o serps típiques
** Subfamília Homalopsinae - Günther, 1864
** Subfamília Natricinae - Bonaparte, 1838
** Subfamília Xenodontinae - Cope, 1895
* Família Cylindrophiidae - Fitzinger, 1843 – Serps tubulars asiàtiques
* Família Elapidae - F. Boie, 1827 -- Cobres, serps de corall, mambes, serps marines
* Família Loxocemidae - Cope, 1861 – Pitons mexicans
* Família Pythonidae - Fitzinger, 1826 – Pitons vers
* Família Tropidophiidae - Brongersma, 1951 -- Dwarf boas
* Família Uropeltidae - Müller, 1832 -- Serps tubulars, serps de cua en escut
* Família Viperidae - Oppel, 1811 – Escurçons,
** Subfamília Azemiopinae - Liem, Marx and Rabb, 1971 – Vibra de Fae
** Subfamília Causinae - Cope, 1859 -- Vibres nocturnes
** Subfamília Crotalinae - Oppel, 1811 – Cròtals, serps de cascavell
** Subfamília Viperinae - Oppel, 1811 -- Escurçons vers
* Família Xenopeltidae - Bonaparte, 1845 – Serps terrícoles
* Família †Nigerophiidae

## Vegeu també

* Scolecophidia

## Referències

* ↑ Alethinophidia (TSN 634390) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)

## Enllaços externs

* Alethinophidia Arxivat 2007-09-05 a Wayback Machine. at Palaeos. Accessed 14 August 2007.
# Izpura

Izpura (en francès i oficialment Ispoure), és un municipi de la Baixa Navarra, un dels set territoris del País Basc, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Limita amb les comunes d'Ortzaize al nord, Jatsu al nord-est, Donazaharre a l'est, Azkarate a l'oest, i Donibane Garazi i Uharte Garazi al sud.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 343 | 158 | 453 | 427 | 554 | 516 | 591 | 592 | 580 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 541 | 550 | 586 | 588 | 579 | 534 | 584 | 556 | 555 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 569 | 552 | 546 | 550 | 606 | 658 | 645 | 678 | 693 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 734 | 707 | 685 | 671 | 674 | 618 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |
# Lluís Millet i Loras

Lluís Millet i Loras (Barcelona, 15 de maig de 1939 - 7 de març de 2019) va ser un músic i musicòleg català, director de l'Orfeó Català entre 1977 i 1981.
Va escriure durant anys nombrosos articles i estudis sobre temàtica musical en diverses publicacions especialitzades. Va ser membre fundador de la Revista Musical Catalana, impulsor del cicle "El Primer Palau" (1996) i assessor de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana.
Era fill de Lluís Maria Millet i Millet i net de Lluís Millet i Pagès. Es va casar amb la musicòloga Maria Lluïsa Cortada i Noguero i no va tenir fills.

## Referències

* ↑ «Edición del sábado, 09 marzo 2019, página 37 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 22 juny 2022].
* 1 2 «Mor el músic i musicògraf català Lluís Millet i Loras», 08-03-2019. [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Ha mort Lluís Millet i Loras, fundador de la «Revista Musical Catalana»». [Consulta: 31 juliol 2023].
# Decade Volcanoes

Els anomenats Decade Volcanoes (volcans de la dècada) són uns volcans que mereixen especial estudi segons la principal associació de vulcanologia internacional, la IAVCEI. La selecció es fa en funció de la proximitat a poblacions humanes, la seva força o característiques eruptives singulars i té com a objectiu conèixer millor com funcionen els volcans per prevenir-ne els efectes.
En l'actualitat hi ha 16 Decade Volcanoes, que són:
* Avatxinski (Rússia)
* Colima (Mèxic)
* Etna (Itàlia)
* Galeras (Colòmbia)
* Mauna Loa (Estats Units)
* Merapi (Indonèsia)
* Nyiragongo (República Democràtica del Congo)
* Mont Rainier (Estats Units)
* Sakurajima (Japó)
* Santa María (Guatemala)
* Santorini (Grècia)
* Taal (Filipines)
* Teide (Espanya)
* Ulawun (Papua Nova Guinea)
* Unzen (Japó)
* Vesuvi (Itàlia)

## Referències

* ↑ «IAVCEI NEWS 1/2 1996». Arxivat de l'original el 2010-07-13.
# Aleteu

Aleteu de Burgúndia —Aléthée en francès, Aletheus en llatí— (? - 616), va ser patrici de Burgúndia i membre de la dinastia reial burgúndia. Va ser jutjat i va ser executat per ordre de Clotari II després de rebel·lar-se. L'historiador Maurice Chaume assenyala que la crònica de Fredegari en fa un descendent dels antics reis burgundis «regio genere de Burgundionibus», i de fet un descendent de Godomar III i de Willibald o Guillebald, rei i màrtir el 10 o 11 de maig, i pare del patrici Willibald. Apareix per primer cop el 613 conjuntament amb tres ducs anomenats Rocco, Sigoaldus i Eudila, al costat del majordom del palau Warnacari II que conspirava contra la reina Brunequilda. Alguns any després de la mort de Brunequilda, amb l'ajuda del bisbe Leudemond de Sion i el comte ultrajurà Herpí, Aleteu va intentar en va enderrocar a Clotari II. Volia fins i tot repudiar la seva dona i casar-se amb la reina Bertruda, Aleteu fou jutjat i després executat tot seguit.

## Bibliografia

* Mémoires de l'Académie des sciences, arts et belles lettres de Dijon – par Académie des sciences, arts et belles lettres de Dijon (France) – 1922. 2.
* Les origines du duché de Bourgogne, Volume 1 - Maurice Chaume, Académie des sciences, arts et belles lettres de Dijon (France) - Imprimerie Jobard, 1931.
# Rialto

* Per a altres significats, vegeu «Rialto (desambiguació)».
Rialto és una àrea central de Venècia, Itàlia, al sestiere de San Polo. És i ha estat durant molts segles el cor financer i comercial de la ciutat. Rialto és conegut pel seu destacat mercat, així com pel monumental Pont de Rialto, que travessa el Gran Canal.

## Història

La zona es va establir al segle ix, quan una petita àrea al mig de les Illes Realtine a banda i banda del riu Businiacus es coneixia com el Rivoaltus o el "canal alt". Eventualment, el Businiacus es va fer conegut com el Gran Canal, i el barri del Rialto, referint-se només a la zona del marge esquerre.
Rialto es va convertir en un districte important l'any 1097, quan el mercat de Venècia es va traslladar allí, i al segle següent es va instal·lar un pont de vaixells a través del Gran Canal que permetia accedir-hi. Aviat va ser substituït pel pont de Rialto.
El mercat va créixer, tant al detall com al major. S'hi van construir magatzems, inclòs el famós Fondaco dei Tedeschi a l'altre costat del pont. Mentrestant, van aparèixer botigues de productes de luxe, bancs i agències d'assegurances, i les oficines d'impostos de la ciutat estaven ubicades a la zona. L'escorxador de la ciutat també estava a Rialto.
La major part dels edificis del Rialto van ser destruïts en un incendi l'any 1514, sent l'únic edifici supervivent l'església San Giacomo di Rialto, mentre que la resta de la zona va ser reconstruïda progressivament. El Fabbriche Vechie data d'aquest període, mentre que el Fabbriche Nuove és només una mica més recent, ja que data de 1553. L'estàtua Il Gobbo di Rialto també va ser esculpida al segle xvi.
La zona segueix sent un barri molt concorregut, amb el mercat diari de les hortalisses (Erberia) i el mercat de peix del Campo della Pescheria.
Rialto també s'esmenta en obres de literatura, notablement a El mercader de Venècia de Shakespeare, on Shylock pregunta "Quines notícies hi ha a Rialto?" a l'obertura de l'acte I, Escena III i Solanio a l'Acte III Escena I, planteja la mateixa pregunta. A Sonets del Portuguès, sonet XIX, Elizabeth Barrett Browning escriu que "Rialto de l'ànima té la seva mercaderia ...".

## Enllaços externs

* Imatge de satèl·lit de Google Maps (al costat esquerre del Grand Canal, tocant el pont)
# Ihizi

Ihizi (en basc: caça) és un personatge de la mitologia basca, potser sobreviscut del període paleolític. Era el guardià de les coves de Mari a Oxabi i Austoki, per això aquest toro vermell sovint s'ha anomenat Austoki o Oxabi. Es veu embolicat amb una peça de foc corrent d'un lloc a un altre a les muntanyes de Lizartza. Es diu que aquest geni té l'ordre de castigar els humans que es comportin malament amb les seves banyes de foc i amenaçar els habitants que s'aixequin contra la natura.
En una ocasió, l'Ihizi es va escapar de la cova i va terroritzar els humans del voltant sense el permís de la Mari, així que la Mari li va posar una veu que només ella podia sentir. Sembla que les pintures de l'home paleolític que han aparegut a les coves van ser fetes en honor a Ihizi i altres genis animals similars.

## Referències

* ↑ d'Huy, Julien «2012. Les Ihizi: et si un mythe basque remontait à la préhistoire?». Mythologie Française, 246: 64-67..
# Llimbs

Segons una hipòtesi prou difusa fins fa poc en la teologia catòlica, els llimbs són l'indret on es troben les ànimes dels justos esperant la redempció del gènere humà, i també les ànimes dels infants morts sense haver estat batejats.

## Teologia del llimbs

No hi ha referències bíbliques al concepte i no se'n parla abans del segle vi. Al 593, el papa Gregori el Gran va llençar la idea. Segons la teologia escolàstica, del segle xii, els llimbs són l'indret on es troben els patriarques (Llimbs dels patriarques o limbus patrum) i els infants innocents que van morir abans de rebre el bateig (Llimbs dels infants o limbus puerorum). Aquesta idea era una solució al problema dels teòlegs de l'edat mitjana que es trobaven davant un dilema en aplicar el principi que tots els homes que morien sense rebre el bateig que perdona d'un cop el pecat original i tots els pecats anteriors, necessàriament havien d'anar a l'Infern. La idea que infants innocents o els grans patriarques i altres homes honests que vivien abans de Jesucrist haurien de cohabitar in perpetuis amb criminals, apostates, adúlters i altres persones dolentes els era insuportable i difícil d'explicar en predicar d'un déu misericordiós.
Ans al contrari del purgatori, no hi ha cap sortida dels llimbs. Nogensmenys, els patriarques en van sortir quan, segons la tradició, Jesús de Natzaret va baixar a l'infern. Els infants estan condemnats a romandre-hi per sempre, tot i ésser en un estat de beatitud, no podrien mai aprofitar de la contemplació cara a cara de Déu, el cim de la felicitat.

## Avui

El 22 d'abril 2007, la Comissió internacional de teologia del Vaticà va publicar un document que estipulava que hi havia una esperança de salvació completa pels infants que moren sense baptisme. Van afegir que no tenen arguments definitius per a abolir els llimbs i que només hi havia una esperança que Déu salvaria els infants no batejats. Nogensmenys, l'única manera segura per a la salvació roman en el baptisme catòlic.

## Vegeu també

* Limbus

## Referències

* ↑ , Die Hoffung auf Rettung für ungetauft gestorbene Kinder, Roma, Congregació per la Doctrina de la Fe, 19 d'abril de 2007 (en català: Una esperança de salvació per als nens morts sense ser batejats)
Viccionari
# Miquel Àngel Ramis Socias

Miquel Àngel Ramis Socias (Muro, Mallorca, 13 d'agost de 1958) és un advocat, empresari i polític mallorquí del Partit Popular de les Illes Balears (PP).
Es llicencià en dret en 1980 a la Universitat de les Illes Balears. En 1993 s'afilià al Partit Popular (PP). El 1995 és proclamat batle d'Alcúdia, càrrec que ostentaria fins a 1999. Fou batle d'Alcúdia i delegat del Govern espanyol a les Illes Balears del 31 de gener de 2003 al 30 d'abril de 2004. Fou portaveu i secretari de comunicació del PP a Balears. Des de la tardor de 2010 és el vicepresident del partit PP a les Balears.
Entre 1997 i 1999 fou Conseller de Medi Ambient, d'Ordenació del Territori i litoral del Govern Balear. Des de finals de setembre de 2009 és el vicepresident del Partit Popular Balear. A Alcúdia i durant uns pocs anys fou cap de l'oposició a l'ajuntament d'Alcúdia, càrrec que deixaria en mans de Coloma Terrassa Ventayol. A les eleccions generals espanyoles de 2011 fou elegit diputat per les Illes Balears. A les eleccions generals espanyoles de 2015 fou escollit senador per Mallorca.
Fou president del club de bàsquet Palma Aqua Mágica i membre de la Unió Esportiva d'Alcúdia. Està casat a Alcúdia amb Catalina Ventayol i té tres fills. Entre les seves aficions destaquen el tennis, el pàdel, el futbol, el bàsquet i la lectura.

## Referències

* ↑ http://www.boe.es/boe/dias/2003/02/01/pdfs/A04352-04352.pdf PDF
* ↑ http://www.boe.es/boe/dias/2004/05/01/pdfs/A16982-16982.pdf PDF
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Miquel Ramis Socias, presidente de Educación y Deporte, empresario y abogado Arxivat 2016-01-30 a Wayback Machine., Qué Hacen los Diputados

## Enllaços externs

* Entrevista al Youtube
* http://www.elmundo.es/elmundo/2009/09/29/baleares/1254252856.html
* http://www.diariodeibiza.es/pitiuses-balears/2009/09/29/pp-muestra-abierto-establecer-pacto-um-consell/362883.html
* Miquel Ramis Socias, president de la comissió d'Educació i Esports al Congrés, empresari i advocat
# Alicia Sánchez Araujo

Alicia Sánchez Araujo (Madrid, 27 de maig de 1949) és una actriu espanyola, directora escènica i professora d'interpretació. Amb una formació i trajectòria teatral molt sòlides, va conèixer l'èxit cinematogràfic en protagonitzar Furtivos, de José Luis Borau, en 1975. Formada en el teatre independent, va ser membre de base de grups com Tábano, participant en muntatges com la històrica Castañuela 70.

## Cinema

Ha intervingut en pel·lícules com Furtivos (José Luis Borau, 1975), Cinco tenedores (Fernando Fernán Gómez, 1979); Dulces horas (Carlos Saura, 1982); La muerte de Mikel (Imanol Uribe, 1984); La vida alegre (Fernando Colomo, 1987); Total (1985), El bosque animado (1987) i Así en el cielo como en la tierra (1996), de José Luis Cuerda; Barrio (Fernando León de Aranoa, 1998); Celos (Vicente Aranda, 1999) i Silencio roto (Montxo Armendáriz, 2001), entre altrestras.

## Teatre

A més de la seva llarga marxa inicial en el teatre independent, ha intervingut, entre altres muntatges, a Samarkanda (1985), d'Antonio Gala i Vidas privadas (2003), de Noël Coward. Així mateix ha estat directora de la companyia "Ménades y Sátiros", adaptant clàssics com Lisístrata (2001) o El gran inquisidor (2011), sobre un capítol de Els germans Karamazov de Dostoyevski.

### Televisió

També ha aparegut regularment a televisió: Cuentos imposibles (1984); Página de sucesos (1985-86); Las aventuras de Pepe Carvalho (1986); Clase media (1987); Cuéntame cómo pasó (2003-07); Hospital Central (2000-07) i Doctor Mateo (2010).

## Activitat docent

Professora de l'Especialitat d'Interpretació en la ECAM (Escola Oficial de Cinematografia i Audiovisual de Madrid) entre 1999 i 2001. També ha estat monitora de cursos d'interpretació i teatre en vers en diferents institucions: Asociación de Actores de Aragón, Círculo de Bellas Artes de Madrid, Escuela Teatro del Mundo (de la que n'ha estat directora), Institut del Teatre; i a Cuba, al Centro Cultural de San Antonio de Baños.

## Premis i candidatures

Premis Goya
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1998 | Millor interpretació femenina de repartiment | Barrio | Candidata |

## Referències

* ↑ Gabinete de prensa de RTVE Consultat l'1 d'agost de 2013
* ↑ Nota en El Economista, edición digital Consulta: 1 de agosto de 2013
* ↑ Alicia Sánchez a formulatv
* ↑ Una escuela de actores para el Siglo de Oro, El País, 18 de febrer de 2004
* ↑ Barrio al web dels Goya
# Rocky and Mugsy

Rocky & Mugsy són personatges de la sèrie animada Looney Tunes i Merrie Melodies de la de Warner Bros. Van ser creats per Friz Freleng.
Rocky & Mugsy són un parell de mafiosos, estil Al Capone, que vesteixen amb la típica vestimenta dels anys 20, amb barret d'ala ampla i americanes a ratlles. Aquests dos personatges es diferencien notòriament. Rocky és un personatge nan, que utilitza un barret gris tan gran que li cobreix els ulls. És el que elabora els plans i el que mana a Mugsy el que ha de fer. Mugsy, per contra, és un personatge enormement gran, però també molt ximple, fa tot el que Rocky li mana, i és tan maldestre que la majoria de les vegades tot li surt malament. En general el seu nèmesi és Bugs Bunny, principalment perquè Bugs vol frustrar els plans d'aquests dos murris. Encara que de vegades han posat en dificultats a l'Ànec Lucas i a Porky i fins en una ocasió a Sylvester.

## Referències

* ↑ Lenburg, Jeff. The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books, 1999, p. 129–130. ISBN 0-8160-3831-7.
# Ignasi Calvet Esteban

Ignasi Calvet Esteban (Barcelona - 17 de gener de 1948) és un dibuixant de còmics català.

## Biografia

De jove era un apassionat lector de tebeos, els herois de la seua infantesa eren personatges com El Capitán Trueno de Víctor Mora i Ambrós, o El guerrero del antifaz de Manuel Gago, si bé les seues lectures preferides eren les tires còmiques de Mortadel·lo i Filemó de Francisco Ibáñez, o Carpanta de Josep Escobar.
La seua carrera artística començaria a l'editorial Bruguera el 1973, on s'estaria dibuixant alhora que treballava en un banc.
Prompte va començar a publicar per al mercat estranger, i un dels seus primers treballs seria per al mercat alemany, com a portadista de la revista Felix, on dibuixaria a Fèlix el gat junt a l'altre personatge estrella de la publicació: Mortadel·lo, aleshores conegut al país teutó com a Flip & Flap.
Als anys 80, i mitjançant els estudis Tello de Josep Tello González, Ignasi Calvet va començar a treballar per a l'editorial Egmont, encarregada dels còmics de Disney a Dinamarca i altres països d'Europa. Ignasi ha dibuixat pàgines de Mickey Mouse, l'Ànec Donald, i forma junt amb el guionista finès Kari Korhonen el tàndem més famós de creadors d'historietes de la versió infantil de Donald, Paperino Paperotto.

## Enllaços externs

* Les portades de Félix al rincón de Mortadelón (castellà)
* Ignasi Calvet Esteban a lambiek.net (anglès)
* Ignasi Calvet Esteban a inducks.org (anglès)
* Ignasi Calvet Esteban a ehapa.de (alemany)