OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isoperla pinta

Isoperla pinta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids. La larva fa entre 10 i 13 mm de llargària corporal. A l'estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador (apareix entre el març i el juliol).
Es troba a Nord-amèrica: el Canadà (la Colúmbia Britànica i Alberta), els Estats Units (Califòrnia, Colorado, Idaho, Montana, Oregon, Utah, Washington i Wyoming) i Mèxic (la Baixa Califòrnia), incloent-hi el riu Colorado.

## Referències

* ↑ Frison, Theodore «Study of North American Plecoptera». Bulletin of the Illinois Natural History Survey [Urbana], 22, Data incorrecta.
* ↑ Sandberg, John B., 2011. The Isoperla of California (Plecoptera: Perlodidae); larval descriptions and a key to 17 western Nearctic species. Illiesia, 7(22):202-258.
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* 1 2 Montana Field Guide (anglès)
* ↑ Stewart, K.W. i M.W. Oswood, 2006. The Stoneflies (Plecoptera) of Alaska and Western Canada. The Caddis Press: Columbus, Ohio. 325 pp.
* ↑ Jewett, S.G., Jr., 1960. The stoneflies (Plecoptera) of California. Bulletin of the California Insect Survey, 6(6): 125-177.
* ↑ Stoneflies of Colorado (anglès)
* ↑ An Annotated List of the Aquatic Insects of Southeastern Idaho. Part I. Plecoptera (anglès)
* ↑ Gaufin, A.R., E.R. Ricker, M. Miner, P. Milam i R.A. Hays, 1972. The stoneflies (Plecoptera) of Montana. Transactions of the American Entomological Society 98(1):1-161.
* ↑ Stoneflies of Oregon (anglès)
* ↑ Baumann, R.W., 1973. Studies on Utah stoneflies (Plecoptera). Great Basin Naturalist 33:91-108.
* ↑ Call, R.G. i R.W. Baumann, 2002. Stoneflies (Plecoptera) of southern Utah with an updated checklist of Utah species. Monographs of the Western North American Naturalist, 1: 65-89.
* ↑ A Checklist of the Macroinvertebrates of the Provo River, Utah (anglès)
* ↑ Stoneflies (Plecoptera) Of Southern Utah With An Updated Checklist Of Utah Species (anglès)
* ↑ Sandberg, John B., 2011. Vibrational communication of Isoperla (Banks) from California and Oregon (Plecoptera: Perlodidae). Illiesia, 7(1):1-23.

## Bibliografia

* Banks, N. «Some Characters in the Perlidae». Psyche, 54, 4, 1947, pàg. 266–291. Arxivat de l'original el 2016-03-03 [Consulta: 24 gener 2012].

## Enllaços externs

* BugGuide (anglès)
# Prígorodni (Kursk)

* Per a altres significats, vegeu «Prígorodni».
Prígorodni (en rus: Пригородный) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.018 habitants. Pertany al districte rural d'Oboian.

## Referències

* ↑ «Bogatyrëvo». GeoNames. [Consulta: 6 abril 2019].
# Boulay-Moselle

Boulay-Moselle, en alemany Bolchen, en fràncic lorenès Bolchin, ciutat francesa del departament del Mosel·la, a la regió del Gran Est.
# Florentino

Florentino és una entitat de població de l'Uruguai, ubicada al centre-nord del departament de Salto.
Es troba a 112 metres sobre el nivell del mar. Té una població aproximada de 100 habitants cal remarcar que les dades es van prendre l'any 1996 per lo qual no és sap si ha disminuït o augmentat la població.

## Referències

* ↑ (anglès) Mapa, localització, clima i altres dades
# Marie Christine Chilver

Marie Christine Chilver (1920-2007) (en letó: Marija Kristīne Čilvere) coneguda també pel sobrenom Agent Fifi, va ser una agent espia del Regne Unit durant la Segona Guerra Mundial. Chilver va ser reclutada quan va fugir dels nazis després d'ajudar un aviador anglès a retornar a Anglaterra. Allà va treballar per la SOE (de les sigles angleses Special Operations Executive), una organització creada durant la Segona Guerra Mundial per Winston Churchill i Hugh Dalton amb l'objectiu de portar a terme espionatge, sabotatge i reconeixement militar i especial contra les Potències de l'Eix a l'Europa ocupada per l'Alemanya nazi.
Chilver va néixer a Londres, Anglaterra. Filla d'un anglès, corresponsal al prestigiós diari The Times, i d'una letona. Criada a Letònia, va anar a una escola alemanya a Riga abans de moure's cap a França on va estudiar a la Universitat de París, coneguda també com a Universitat París-Sorbonne.
Amb la invasió alemanya, tot un conjunt de persones provinents de diferents indrets d'Europa, van haver de fugir d'aquella zona. Dins aquest aglomerat de persones, bàsicament hi havia mares i fills provinents del Regne Unit, els quals van ser internats a diferents camps de concentració. Chilver va ser internada al camp Frontsalaf 14 a Besançon. Mesos després es va escapar del camp i va reeixir arribar a Anglaterra l'any 1941, en ajudant un oficial de les Forces Reials Aèries ferit durant el viatge. Mentrestant, la seva mare i la seva germana havien fugit cap a Suècia a causa de l'ocupació de Letònia pels soviètics, on totes les seves propietats havien estat confiscades pels russos. Una vegada retirada i fora del del SOE va viure una vida totalment anònima a Lydney al comtat deGloucestershire.

## Referències

* ↑ Mas de Xaxàs, Xavier «L'espia irresistible». Lavanguardia.es, 18-09-2014, pàg. 11.
* ↑ Cole, Jonathan. «‘Our Special Agent’: ‘Fifi’ and the Special Operations Executive» (en anglès). The National Archives, 17-09-2014. [Consulta: 30 desembre 2020].
* ↑ Davies, Barbara «Special agent seductress: Her hush-hush wartime mission was to bewitch our trainee spies into spilling national secrets. Now, 70 years on, she tells her gripping story» (en anglès). Daily Mail, 19-09-2014.

## Bibliografia

* Pankhurst, Kate. «Agent Fifi». A: Fantastically great women who changed the world (en anglès). Londres: Bloomsbury, 2016. ISBN 978-1-4088-7697-8.
# Balneari Vil·la Engràcia

El Balneari Vil·la Engràcia és un balneari del municipi de l'Espluga de Francolí inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A començament de segle i al voltant de la Masia Blanca i de la Font del Ferro, coneguda i estudiada des del S. XVII es va crear un complex hoteler-balneari que amb el nom de vil·la Engràcia inclou el "Gran Hotel" Balneari Vil·la Engràcia, i posteriorment l'Hotel "La Capella", L'Hotel del Centre, L'Hotel Francolí, etc.
El parc i la vegetació dels voltants donarà suport a l'ordenació i urbanització del conjunt que construirà posteriorment els xalets del Parc, els xalets Villa Engràcia, l'Hotel Francolí, etc. Al voltant de la Font del Ferro i de la Font de la Magnèsia es construïren, els edificis portificats destinats als banys i altres aplicacions hidroteràpiques (avui desapareguts). Una part del balneari és avui ocupada per l'Alberg Jaume I per a joves que depèn de la Generalitat de Catalunya.
La disposició dels xalets i hotels al llarg de la carretera, els parcs, jardins i fonts que l'organitzen el fan un conjunt interessant com a exemple de vil·la balneària del nostre país.
Edifici de cos central bastit a finals XIX amb balustrada i porxo fets d'obra vista. Al conjunt s'hi afegiren annexes una plaça porxada pels volts dels anys 20, quan la capacitat de l'edifici originari es feu estreta. Durant la Guerra Civil feu la funció d'hospital i un cop consolidat el franquisme passà a dependre de la secció femenina. Amb l'adveniment de la democràcia, des de l'any 1976 passà a dependre del servei de la Joventut de la Generalitat.

## Història

A començament de segle i al voltant de la Masia Blanca i de la Font del Ferro, coneguda i estudiada des del segle xvii, es va crear un complex hoteler-balneari que, amb el nom de Villa Engràcia inclou el Gran Hotel "Villa Engràcia"; tot això envoltat d'un fullat parc i jardí que es manté avui en dia amb petites modificacions d'aspecte i de funcionament.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Balneari Vil·la Engràcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Balneari Vil·la Engràcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Ramon Pedrós Martí

Ramon Pedrós Martí (Lleida, 17 d'agost de 1947 - Cambrils, 28 de setembre de 2021) va ser un periodista, editor, poeta, assagista i professor universitari català.

## Biografia

Llicenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat Pontifícia de Comillas de Madirid, va cursar després periodisme a l'Escola Oficial de Periodisme i va ampliar la seva formació a l'Institut d'Estudis Europeus de la Universitat Lliure de Brussel·les i a la Universitat de Bolonya. Es va incorporar com a redactor al diari espanyol ABC el 1971, compaginant el seu treball periodístic amb el de professor de la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense de Madrid (1970-1975). El setembre de 1976 va passar a ser el primer corresponsal del diari ABC a Moscou, treballant també com a delegat de Televisió Espanyola (TVE) a la mateixa ciutat. El 1980 va ser enviat com a corresponsal i delegat de TVE a Washington i tres anys més tard, el 1983, a Brussel·les.
El 1986 fou nomenat director de l'Agència EFE a Catalunya, càrrec que ocuparia fins al 1988, quan va ser nomenat director del gabinet de premsa del President de la Generalitat de Catalunya, Jordi Pujol, càrrec en el qual va romandre deu anys durant les majories absolutes de l'expresident. En abandonar-ho, va ocupar la sotsdirecció del Grup Recoletos, dos anys més tard, va dirigir el primer diari gratuït que es va publicar a Espanya, Metro News, el Diari de Tarragona del 2006 al 2008, any en què va ser nomenat conseller editorial La Manyana, del qual també en va assumir la direcció (2011-2013).

## Publicacions

Com a escriptor, la seva obra més extensa i reconeguda és la poètica amb Dos hachas contra la muerte (1970), El río herido (1972), Los cuatro nocturnos y Una lenta iluminación cerca de Cherbourg, amb el qual va guanyar el Premi Leopoldo María Panero de poesia, i Los poemas de Tamara (1982).
Dels seus assajos, destaca la trilogia dedicada al mateix temps que va ser cap de gabinet en la Generalitat catalana amb La volta al món amb Jordi Pujol (2002), Jordi Pujol a les espanyes (2003) i Jordi Pujol, cara y cruz de una leyenda, compendi dels anteriors (2004).

## Referències

* 1 2 «Ramon Pedrós se incorpora al equipo directivo de La Mañana de Lleida». infoperiodistas.info, 16-05-2008. [Consulta: 12 maig 2017].
* 1 2 3 «Ramón Pedrós, corresponsal de ABC en Moscú». Diario ABC, 10-09-1976, pàg. 16 [Consulta: 12 maig 2017].
* 1 2 3 «Ramón Pedrós, nuevo Delegado de Efe en Catalunya». El Mundo Deportivo, 12-11-1986, pàg. 47. ISSN: 2340-7166 [Consulta: 12 maig 2017].
* 1 2 Pedrós, Ramón. El río herido. Rialp, 1972, p. 5. ISBN 8432110973.
* 1 2 Visa, Lluís «Cara y cruz de un "animal político" llamado Pujol». El País, 01-03-2004 [Consulta: 12 maig 2017].
* ↑ «Mor als 74 anys l'exdirector de ‘La Mañana’, Ramon Pedrós». La Manyana, 29-09-2021. [Consulta: 29 setembre 2021].
* ↑ Pariente, Ángel. Diccionario bibliográfico de la poesía española del siglo XX. Editorial Renacimiento, 2003, p. 234. ISBN 8484721094.
# Dolicocòlon

El dolicocòlon és un intestí gros anormalment llarg. No s'ha de confondre amb un intestí gros anormalment ample, que s'anomena megacòlon.
El dolicocòlon pot predisposar a una rotació anormal (vegeu vòlvul) i la interposició entre el diafragma i el fetge (vegeu síndrome de Chilaiditi). Es veu més freqüentment en persones grans, alguns pacients psiquiàtrics o en persones institucionalitzades. No obstant això, no forma part de l'envelliment normal. La causa exacta segueix sent desconeguda. El dolicocòlon és sovint una troballa incidental en radiografia abdominal o colonoscòpia. No és per si mateixa una malaltia i, com a tal, no requereix tractament. El terme prové del grec antic dolichos, la llarga distància en córrer, i còlon.

## Referències

* ↑ Dolichocolon - definition from CancerWeb at Newcastle University.
# Província del Nord-est (Kenya)

La província del Nord-est és una de les vuit províncies de Kenya. La capital provincial és la ciutat de Garissa, a prop de la província de la Costa. La població total és 962.143 (en 1999) i la seva superfície és de 126.902 km².
Anteriorment era conegut com el Districte de la Frontera del Nord (DFN), però el territori va ser fracturat de l'actual Somàlia meridional, el 1925 durant el període colonial. Durant les negociacions per a la independència de Kenya, Gran Bretanya va concedir l'administració de la DFN als nacionalistes kenyans malgrat un plebiscit informal que mostrava el desig aclaparador de la població de la regió d'unir-se a la recentment formada República de Somàlia. Aquest territori ha estat històricament, habitat majoritàriament per somalis.
Hi ha camps de refugiats de Somàlia. Durant el període colonial aquest territori va ser repartit a l'actual Somàlia meridional.
El clima d'aquesta província és semiàrid.

## Referències

* 1 2 Osman, Mohamed Amin AH. Somalia, Proposals for the Future (en anglès). Somalia Patriotic Movement, 1993, p. 1-10.
* ↑ Howard, Rhoda E.; Howard-Hassmann, Rhoda E. Human Rights in Commonwealth Africa (en anglès). Rowman & Littlefield, 1986, p. 95. ISBN 978-0-8476-7433-6.
* ↑ Pink, William T.; Noblit, George W. International Handbook of Urban Education (en anglès). Springer Science & Business Media, 2008-09-03, p. 130. ISBN 978-1-4020-5199-9.
# Florentina Pakosta

Florentina Pakosta (Viena, Àustria, 1933) és una artista austríaca.

## Biografia

Ja cap a finals de la dècada dels cinquanta, Florentina Pakosta va començar a treballar amb la pintura i el grafisme per plasmar la situació social de la seva època. En els seus dibuixos, ofereix una mirada crítica a la imatge de les dones de l'època. En la seva obra Der Ehtering und seine Folgen (L'anell de noces i les seves conseqüències, 1970), reflecteix la idea instal·lada a la societat d'aleshores que les dones, quan es casen, han d'abandonar la seva vida i sotmetre’s als seus marits. El 1978, va ser la primera i única dona membre de la junta de la Vienner Secession i va organitzar l'exposició «Secessionistinnen». Pakosta es va fer conèixer pels enormes caps dels seus personatges inspirats en les escultures de Franz Xaver Messerschmidt. L'obra WC - Homage to Allen Jones (WC - Homenatge a Allen Jones, 1980) fa referència al retrat sexista Chair (Cadira, 1973) d'Allen Jones, en què una dona mig nua queda degradada a l'estatus d'un moble. Florentina Pakosta escenifica una situació similar, però utilitzant el sexe oposat.

## Referències

* ↑ «FEMINISMES! Exposicions». CCCB, 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
# Bandera de Sant Gregori

La bandera oficial de Sant Gregori té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, dividida en dues parts iguals per una diagonal ascendent; la primera vermella amb la creu papal de l'escut, blanca, al cantó; d'altura de 5/9 del total i separada de l'angle per 1/9; i la segona dividida en 9 franges diagonals ascendents de la mateixa amplada, cinc grogues i quatre vermelles alternades.
Va ser aprovada el 14 d'abril de 1997 i publicada en el DOGC el 15 de maig del mateix any amb el número 2392.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Gironès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 14 d'abril de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Gregori.» (pdf). DOGC num. 2392, 15-05-1997. [Consulta: 29 octubre 2009].
# Ramon Perxells

Ramon Perxells (o potser Perxelis) (Reus, 1787 - segle XIX) va ser un naiper o cartaire català, és a dir un fabricant de cartes de joc.
Va obrir un obrador a Reus, al carrer del Pubill Oriol, a inicis de 1808. Disposava de diversos taulells per imprimir al bac. El bac era un estri utilitzat pels naipers, els estampadors d'imatges populars i els de teixits i paper pintat per a entintar els motlles de fusta on prèviament s'havia gravat el dibuix o el motiu escollit que després, amb un fort cop, s'estampaven al paper o a la roba.
Reus havia experimentat al tombar el segle xviii un important creixement demogràfic que portà a la ciutat a ser la segona del país en nombre d'habitants. El 1787 tenia 15.000 habitants, i prop de 24.000 el 1820. Era un gran mercat, un lloc on es concentrava molta gent de les comarques veïnes, comerciants i traginers sobretot, on els hostals sempre estaven plens de forasters. Això comportava que el joc fos molt estès, com ho indiquen la quantitat de cartaires que va obrir taller a Reus a finals del segle xviii i fins a mitjans del segle xix.
Ramon Perxells era un naiper conegut, perquè s'han conservat diversos rebuts de les seves feines, però no n'ha quedat mostra del seu art. Els jocs de cartes són efímers. Se sap que el 1829 estava casat i tenia el seu taller al carrer de santa Anna número 9, en un local més gran que l'anterior. Els llibres del cadastre conservats a l'Arxiu Històric de Reus el consideren el naiper més actiu entre els anys 1808 i 1829, fent la competència en quantitat, no en qualitat, a Benet Barber. Les abundants notícies que proporciona el "Cens de 1820", també a l'Arxiu Històric de Reus, permeten conèixer l'existència de diversos cartaires instal·lats a la ciutat. Aquest cens es va elaborar amb molta exactitud per a poder realitzar amb garanties les eleccions que se celebraven en la nova situació sorgida al començar el Trienni liberal. El cens de 1820 diu que a Reus, aquell any, hi havia 9 fabricants de cartes: Ramon Perxells, Francesc Gaspà (o Gaspar), Marian Arbós, Francesc Garcia, Emidgi Busquets, Ventura Garcia i els coneguts impressors i cartaires Benet i Ramon Barber. Es té constància de que Ramon Perxells no tenia botiga oberta al públic, només un taller on estampava els seus productes, que es comercialitzaven a través dels llibreters reusencs. Josepa Feixó, viuda de Francesc de Paula Compte, Francesc Roca, Pau Riera i Antoni Berdeguer eren els principals venedors de naips a Reus.

## Referències

* 1 2 3 Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 67 i 71. ISBN 8487873189.
* ↑ Andreu, Jordi. Població i vida quotidiana a Reus durant la crisi de l'Antic Règim. Reus: Centre de Lectura, 1986, p. 81 i següents.
* ↑ Anguera, Pere. Comportament polític i actituds ideològiques al Baix Camp: 1808-1868. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1983, p. 48.
# Dolichuranus

Dolichuranus és un gènere de teràpsids dicinodonts que visqueren al Triàsic mitjà en allò que avui en dia és Àfrica.

## Bibliografia

* Lucas, S. G. Chinese Fossil Vertebrates (en anglès). Columbia University Press, 2001. ISBN 9780231084833.
# Iuhina de Borneo

La iuhina de Borneo (Staphida everetti) és una espècie d'ocell de la família dels zosteròpids (Zosteropidae) que habita boscos poc densos de les muntanyes del nord de Borneo. Segons la classificació del Handbook of the Birds of the World està inclòs al gènere Yuhina.

## Referències

* ↑ «Iuhina de Borneo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
# Bols d'Axtroki

Els bols d'Axtroki són un parell de recipients d'or elaborats entre el 1000 aC i el 850 aC aproximadament, en l'anomenada edat del bronze tardà.

## Troballa

Van ser trobats per Teodoro Martínez Ansorena el 17 d'agost de 1972 en una muntanya nomenada Axtroki, al barri rural de Ziortza-Bolibar, pertanyent a la localitat d'Eskoriatza, província de Guipúscoa, País Basc

## Descripció

Els dos bols són de mida similar (19,70 i 21,30 centímetres de diàmetre i un pes de 230,50 i de 244,30 gr). Estan decorats amb bandes mitjançant la tècnica del fals repussat, fet des de l'interior.
Es creu que els bols eren utilitzats en cerimònies religioses o rituals, i són d'un estil similar a altres recipients trobats a Centreeuropa i les Illes Britàniques pertanyents a l'edat del bronze.
Per la seva forma, decoració i cronologia han estat comparats amb els bols del tresor de Villena (Alt Vinalopó), i el casc de Leiro (Galícia).

## Referències

* ↑ «Ficha completa. Inventario n. 1973/77/1» (en castellà). Ceres.mcu.es. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Ficha completa. Inventario n. 1973/77/2» (en castellà). Ceres.mcu.es. [Consulta: 16 desembre 2015].

## Bibliografia

* Almagro Basch, M. (dir.), Noticiario arqueológico hispánico, Prehistoria (2), Comisaría General de Excavaciones Arqueológicas-Dirección General de Bellas Artes, Madrid, 1973.

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Eskoriatza.
* Página oficial del MAN.
# Fora de línia

En telecomunicacions, el terme fora de línia (off-line en anglès) té els següents significats:
* Referent a una operació o una unitat funcional, quan no està sota control directe del sistema al qual està associada. Les unitats fora de línia no estan disponibles per al seu ús immediat a sol·licitud del sistema, encara que poden ser operades independentment (com el navegador d'un ordinador que no es trobi connectat a internet).
* En referència a un equip, es diu que està fora de línia quan s'ha desconnectat del sistema, no es troba operatiu, i normalment té el seu font d'alimentació desconnectada, és a dir, està apagat.
* Es diu que algú està fora de línia quan es troba allunyat d'un ordinador que estigui connectat a Internet.
# Bandera de Sant Jaume de Frontanyà

La bandera oficial de Sant Jaume de Frontanyà té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, verd fosc, amb el cavall blanc de l'escut passant vers l'asta, d'alçària 3/4 de la del drap i llargària 15/24 de la del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada el 7 de gener de 2010 i publicada en el DOGC el 28 de gener del mateix any amb el número 5555.

## Altres banderes amb cavalls

* Baixa Saxònia, Alemanya
* Comtat de Kent, Regne Unit
* Ostrava, República Txeca
* Pardubice, República Txeca
* Stuttgart, Alemanya
* Tomsk, Federació Russa
* Toscana, Itàlia
* Westfàlia (regió històrica), Alemanya

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/98/2010, de 7 de gener, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Sant Jaume de Frontanyà.» (pdf). DOGC num. 5555, 28-01-2010. [Consulta: 3 febrer 2010].
# Quarsomonzodiorita

Les quarsomonzodiorites són roques ígnies plutòniques que presenten un contingut de quars entre el 5 i el 20%, mentre que l'índex feldespàtic es troba entre un 65 i un 90%. El feldespat que es troba present en aquestes roques és plagioclasa amb el contingut d'anortita inferior a 50; si aquest contingut és superior o igual a 50 la roca s'anomena quarsomonzograbre.

## Referències

* ↑ Classificació de les roques ígnies:Classificació modal-I(Descripció QAP)
# E91

La ruta europea E91 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Toprakkale (Turquia) i finalitza a Yayladaği (Turquia). Té una longitud de 165 km. Té una orientació de nord a sud i travessa per les ciutats de Toprakkale, Topboğazi, Antioquia i fins a la frontera síria.