OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Li Liweng

李笠翁 Li Liweng, o 李漁 Li Yu (Jiangsu, 1611 - 1680) fou un dramaturg, poeta, novel·lista, assagista i editor xinès de la dinastia Qing.
Autor de La catifeta dels gaudis i els resos (肉蒲團), va ésser un dels millors representants dels literats que exaltaven els plaers de la vida i l'erotisme. En les seves obres va tractar temes com l'homosexualitat o l'hedonisme.

## Referències

* ↑ Fei, Faye Chunfang. «Li Yu. From Li Liweng on Theater». A: Chinese Theories of Theater and Performance from Confucius to the Present. University of Michigan Press, 1999, p. 77-78. ISBN 0-472-08923-4 [Consulta: 8 febrer 2020].
* ↑ Levy, André; Lanselle, R. Dictionnaire de littérature chinoise (en francès). París: Quadrige/PUF, 2000, p. 178-180. ISBN 9782130504382.
* ↑ Pimpaneau, Jacques. Chine, Histoire de la Littérature (en francès). Arles: Philippe Picquier, 2016, p. 637. ISBN 978-2-8097-1210-0.
* ↑ Idema, Wilt; Haft, Lloyd. A Guide to Chinese Literature (en anglès). Michigan: The University of Michigan, 1997, p. 193. ISBN 9780892641239.
# Julius Gysel

Julius Gysel (Wilchingen, 11 d'agost de 1851 - 23 d'agost de 1935) va ser un matemàtic suís, rector de la Kantonsschule (Institut de secundària) de Schaffhausen.

## Vida i Obra

Gysel va fer els seus estudis secundaris a la Realschule de Neunkirch i al Gymnasium de Schaffhausen. De 1869 a 1872 va estudiar matemàtiques al Politècnic de Zuric on va rebre la influència de Carl Friedrich Geiser. El curs següent va completar estudis a la universitat de Berna sota Ludwig Schläfli i Georg Sidler. Des dels seus anys d'estudiant, va mantenir una forta amistat amb aquests professors fins a la seva mort.
El 1874 va obtenir el doctorat a la Universitat de Zúric i el 1876 va publicar el seu llibre més reeixit: Beiträge zur analytischen Geometrie der Curven und Flächen zweiten Grades (Aportacions a la geometria analítica de les corbes i superfícies de segon grau). Mentre treballava en el seu doctorat (1872-1874) va ser professor suplent a la Kantonsschule de Schaffhausen (el institut cantonal d'ensenyament secundari), així que li van oferir una plaça docent a la institució en retornar de Berna, malgrat la seva joventut. Tota la seva carrera docent es va desenvolupar a la Kantonsschule, de la qual va ser vice rector a partir de 1881 i rector a partir de 1884.
Des d'aquest lloc, va promoure els ensenyaments científics, creant laboratoris i aplicant mètodes innovadors en l'ensenyament, de tal forma que els seus deixebles sempre entraven molt ben preparats al Politècnic de Zuric. Entre altres novetats, Gysel va ser el primer radiòleg de Schaffhausen, havent instal·lat un aparell de Raigs X a l'escola el 1897, només dos anys després de descobrir-se la radiografia i que feien servir els metges de l'hospital local.
A més de les seves funcions docents, Gysel va ser membre de diferents comitès que reflectien el seu interès en l'ensenyament i l'avenç tecnològic.
El 1909 va dimitir com a rector de l'escola, però va mantenir una sèrie de classes de matemàtiques fins al 1926 i encara fins més tard va continuar amb la seva feina diària al gabinet de raigs X.

## Referències

* 1 2 Kugler, 1935, p. 450.
* ↑ Eminger, 2015, p. 176.
* ↑ Dommann, 2003, p. 62 i ss.
* ↑ Eminger, 2015, p. 177.
* ↑ Uehlinger, 2003, p. 60.
* ↑ Eminger, 2015, p. 180.
* ↑ Kugler, 1935, p. 451.

## Bibliografia

* Dommann, Monika. Durchsicht, Einsicht, Vorsicht: eine Geschichte der Röntgenstrahlen, 1896-1963 (en alemany). Chronos, 2003. ISBN 9783034005876.
* Eminger, Stefanie Ursula. Carl Friedrich Geiser and Ferdinand Rudio: The Men Behind the First International Congress of Mathematicians (en anglès). University of St. Andrews, 2015, p. 176 i ss..
* Kugler, G. «Obituary: Gysel, Julius» (en alemany). Actes de la Société Helvétique des Sciences Naturelles, Vol. 135, 1935, pàg. 450-451.
* Uehlinger, Arthur. Schaffhauser Spitalgeschichte: 1848-2002 (en alemany). Kantonsspital, 2003.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Julius Gysel» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Feldkirch (Vorarlberg)

Feldkirch és una ciutat de l'estat de Vorarlberg, a Àustria. És la vila més occidental d'Àustria, frontant el seu terme amb Suïssa i Liechtenstein.
La ciutat és banyada per les aigües dels rius Ill (Àustria) i Rin. El primer travessa la ciutat i va a desembocar al segon, que fa de frontera internacional. Les citacions més antigues de la vila es remunten a 1218 quan fou construït el castell de Schattenburg a sopluig del qual va anar creixent la població i que encara avui en dia presideix el nucli medieval. Ja al 842 s'esmenta una Església al camp (en alemany, Kirche auf Feld) per a aquells verals que, sens dubte seria la que donaria origen al nom del lloc.
De 1651 a 1773 i de 1856 a 1979, els jesuïtes hi van mantenir la seva famosa escola Stella Matutina.
Des de 1968 és seu del bisbat de tot l'estat, moment en què la seva església gòtica de Sant Nicolau esdevé catedral. També és seu del tribunal de justícia de l'estat i del comitè d'àrbitres de futbol d'Àustria perquè hom considera que aquest esport fou introduït al país aquí el 1874, portat pels estudiants anglesos de l'escola Stella Matutina.
Amb una població d'uns 31.000 habitants, Feldkirch és la segona ciutat de l'estat, per darrere de Dornbirn però per davant de Bregenz, la capital.
Malgrat que és una ciutat amb forta implantació industrial, l'entorn natural, els edificis medievals del centre històric i la seva gran vitalitat cultural l'han convertit tradicionalment en una important receptora de turisme.
# Pinsà rosat de Roborovski

El pinsà rosat de Roborovski (Carpodacus roborowskii) és una espècie d'ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Descripció

* Fa uns 18 cm de llargària. Bec groguenc.
* Mascle amb color general rosat. Front, capell, clatell i gola vermell escarlata. Galtes i al voltat dels ulls molt més fosc. Abdomen rosa pàl·lid, ales marró fosc.
* Femella marró amb ratlles o marques marró més fosc.

## Hàbitat i distribució

Habita zones obertes de muntanya de Qinghai, a l'oest de la Xina.

## Taxonomia

Ha estat inclòs al monotípic gènere Kozlowia (Bianchi, 1907) fins a la inclusió a Carpodacus, arran els treballs de Zuccon et el 2012.

## Referències

* ↑ «Pinsà rosat de Roborovski». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ Dario Zuccon, Robert Pryˆs-Jones, Pamela C. Rasmussen, Per G.P. Ericson / The phylogenetic relationships and generic limits of finches (Fringillidae) / Molecular Phylogenetics and Evolution / 62 (2012) 581–596 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Rev. 27/10/2013 (anglès)
# Sant Miquel de Granyena

Sant Miquel de Granyena, antiga església parroquial, desafectada, és situada a l'extrem sud del nucli urbá de Granyena, prop de l'actual església parroquial.

## Història

El primer esment escrit es troba en les dècimes papals de l'any 1279, en què apareix el «capellano de Graynela et de Cogul». En la visita pastoral del 1361 es fa referència a l'altar major de «beati Michael» i al fet que Granyena era sufragània de la parròquia de Castelldans. L'actual parròquia és un edifici bastit entre el 1663 i el 1800, moment en què es desafectà la primitiva església, avui dia molt malmesa pels usos que ha tingut, ja que han alterat notablement la seva estructura i fesomia originals. Actualment l'edifici es troba dividit per revoltons i envans. Fou destinada a habitatge unifamiliar i magatzem i avui pertany a l'ajuntament per donació de la propietat particular.

## Arquitectura

Tot i l'alteració considerable de l'edifici per les reformes patides ja d'antic, conserva part de la seva estructura altmedieval perfectament recognoscible sota les transformacions que s'iniciaren ja en època gòtica, en afegir-hi dues capelles cobertes amb voltes de creueria amb restes de policromia al costat sud. Edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó lleugerament apuntada, reforçada amb arcs torals que arrenquen de grosses impostes graonades. Probablement, capçada a llevant per un absis semicircular que fou substituït per un tram de nau quan l'església va ser reformada i se'n capgirà l'orientació, moment en què s'obrí la nova porta a la façana de llevant. Posteriorment encara s'obrí una altra porta molt matussera a la façana nord quan l'església ja era desafectada. L'edifici es bastí damunt una cinglera i encara s'observa el sòl natural de pedra. La porta original es conserva a la façana nord, paredada, feta a partir d'un arc de mig punt emfatitzat per una arquivolta motllurada en punta de diamant, sostinguda per dues pilastres adossades, els capitells de les quals presenten decoració vegetal estilitzada que segueix pel fris de la imposta. En aquesta façana es conserva una senzilla fornícula que devia contenir una imatge del patró Sant Miquel, que avui dia es conserva al Museu Diocesà de Lleida. L'aparell és de carreus escodats, disposats molt acuradament. Per la tecnologia constructiva de l'edifici com l'estructura de la porta, l'obra es pot datar a la fi del segle xiii, en el moment d'esgotament dels llenguatges formals romànics. Presenta fortes semblances amb l'església de Sant Salvador de Torrebesses.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel de Granyena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
* 1 2 Eritja i Ciuró, Xavier; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Sant Miquel de Granyena». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 268 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.

## Bibliografia

Esquerda i Ribes, Pere. Fites en el temps L'església vella de Sant Miquel de Granyena de les Garrigues. Editorial Fonoll, 2008, p. 69-81. ISBN 9788493605292.
# Monestir de Sant Antoní

El monestir de Sant Antoní fou un establiment religiós d'Aquitània, al límit amb el Llenguadoc, a la vora del territori del comtat de Roergue. És esmentat al catàleg elaborat a la dieta d'Aquisgrà (817). Només fou un monestir i mai va tenir títol d'abadia.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Les Comes d'Olius

Les Comes d'Olius és una masia de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció del segle xi de cinc cossos coberta amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal orientada a sud-est. Rep per nom el topònim del municipi adjacent, ja que anteriorment pertanyia al municipi d'Olius.
L'aparell constructiu és molt divers, ja que té una gran quantitat d'afegits i modificacions corresponents a períodes cronològics diferents. Són singulars l'escala exterior damunt d'un arc de mig punt i diverses obertures de façana de pedra picada amb bastiments bisellats amb un estil gòtic renaixentista.

## Història

El cos central originalment seria de planta rectangular però en un moment posterior s'amplià a ponent afegint un altre cos amb un arc de mig punt i també es degueren modificar les obertures de les façanes en un estil gòtic. Al segle xviii, s'annexionà un altre cos a llevant i es modificà la façana de migdia i la major part d'obertures en balconades de la primera planta i el cobert exempt al nord de l'edificació principal.
La construcció està datada de finals de l'Edat Mitjana però hi hagué nombrosos canvis posteriors.
Apareix el nom d'Olius, ja que abans del 2000 pertanyia a aquest municipi que limita amb Solsona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Comes d'Olius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Khvostikha

Khvostikha (en rus: Хвостиха) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 236 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Julie Bresset

Julie Bresset (Saint-Brieuc, 9 de juny de 1989) és una esportista francesa que competeix en ciclisme de muntanya en la disciplina de camp a través.
Va participar en els Jocs Olímpics de Londres 2012, obtenint una medalla d'or en la prova de camp a través. Ha guanyat 5 medalles al Campionat Mundial de Ciclisme de Muntanya entre els anys 2011 i 2013, i una medalla d'or al Campionat Europeu de Ciclisme de Muntanya de 2011.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2010
** Campiona de França en Camp a través
* 2011
** Campiona del món sub-23 en Camp a través
** Campiona del món en Camp a través per relleus (amb Fabien Canal, Victor Koretzky i Maxime Marotte)
** 1a a la Copa del món en Camp a través
** Campiona d'Europa sub-23 en Camp a través
** Campió d'Europa en Camp a través per relleus (amb Fabien Canal, Victor Koretzky i Maxime Marotte)
** Campiona de França en Camp a través
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics del 2012 en Camp a través
** Campiona del món en Camp a través
** Campiona de França en Camp a través
* 2013
** Campiona del món en Camp a través
** Campiona de França en Camp a través

## Referències

* ↑ «Julie Bresset» Arxivat 2012-12-14 a Wayback Machine. en Sports-reference.com (SR/Olympic Sports) (anglès)
* ↑ «Julie Bresset» en The-sports.org (anglès)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
* Fitxa a museociclismo.it
# Eunice Kennedy Shriver

Eunice Kennedy Shriver (Brookline, 10 de juliol de 1921 - Hyannis, 11 d'agost de 2009) va ser una filantropa estatunidenca, membre de la Família Kennedy, germana del President dels Estats Units John Fitzgerald Kennedy, i dels senadors Edward Kennedy i Robert Francis Kennedy. És coneguda per ser la fundadora dels Special Olympics, una organització esportiva per a persones amb discapacitat física i intel·lectual.
El 1984 se li va atorgar la Medalla Presidencial de la Llibertat. La seva participació fou també crucial per a la creació d'altres organitzacions benèfiques del mateix tipus, com ara el National Institute of Child Health and Human Development (NICHD), branca de l'Institut Nacional de Salut dels EUA (1962), que el 2008 adoptà oficialment el seu nom.
Va militar en el Partit Demòcrata dels Estats Units però també va fer campanya contra l'avortament. Tot i que no va ocupar mai cap càrrec polític electiu, sí que va concórrer moltes vegades al Congrés en els seus esforços per aconseguir legislació i recursos per a programes enfocats a les persones amb discapacitat mental.
El 1953 va casar-se amb Sargent Shriver, ambaixador dels Estats Units a Irlanda i candidat a la vicepresidència dels Estats Units el 1972. La seva filla Maria Shriver va estar casada amb l'actor i Governador de Califòrnia Arnold Schwarzenegger.

## Referències

* 1 2 3 «Eunice Kennedy Shriver». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ EFEWASHINGTON. «Mor Eunice Kennedy, germana del president John F. Kennedy», 11-08-2009. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ Regió7. «Eunice, germana de John F. Kennedy, mor als 88 anys». [Consulta: 13 setembre 2019].
# Barranc de Turmeda

El Barranc de Turmeda és un barranc de l'antic terme de Sapeira, actualment inclòs en el terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà. És afluent del barranc d'Espills.
Es forma en un circ que és la capçalera de la seva mateixa vall, al vessant de ponent de la Serra de Gurp, en el lloc on hi ha la Font Gorgologa. El formen dos barrancs (el de Gorgologa i el de la Llera) en unir-se. Des d'aquest lloc baixa cap a ponent, decantant-se lleument cap al sud, i va rebent tot de llaus i barrancs que davallen dels contraforts de la Serra de Gurp.
Cap a la meitat del seu recorregut rep per la dreta el barranc del Regany, i al cap d'una mica, també per la dreta, el barranc de Canarill. En aquest tram el barranc de Turmeda discorre pel sud de la carena on es troba el poble de Sapeira. A partir d'aquest moment es transforma en el barranc d'Esplugafreda.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Saint-Nicolas-la-Chapelle (Aube)

Saint-Nicolas-la-Chapelle és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 77 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Nicolas-la-Chapelle era de 77 persones. Hi havia 32 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 50 habitatges, 31 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 49 habitatges eren cases. Dels 31 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia una cambra, 3 en tenien tres, 10 en tenien quatre i 17 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 10 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Nicolas-la-Chapelle el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 12 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 57 persones, 49 eren actives i 8 eren inactives. Les 49 persones actives estaven ocupades(25 homes i 24 dones).. De les 8 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció i 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Saint-Nicolas-la-Chapelle hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Nicolas-la-Chapelle a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Nicolas-la-Chapelle a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Les Comes (Torallola)

Les Comes és una coma amb camps de conreu esgraonats del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Torallola.
Estan situades a ponent de Torallola, a la dreta del barranc de Santa Cecília, a ponent de les partides de Perico, les Esforcades i l'Era, al nord de lo Rengueret i a llevant de los Seixos.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Júnia (mare de Gai Claudi Marcel)

Júnia (en llatí Junia) va ser una dama romana.
Es va casar amb Gai Claudi Marcel, l'àugur, i era la mare de Gai Claudi Marcel, que va ser cònsol l'any 50 aC. Ciceró la menciona amb gran respecte en una carta de felicitació que va dirigir al seu fill per haver estat elegit cònsol.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares XV,7,8
# Eunice (Nou Mèxic)

Eunice és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 2.562 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eunice tenia 2.562 habitants, 942 habitatges, i 709 famílies. La densitat de població era de 338,8 habitants per km².
Dels 942 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 24,7% no eren unitats familiars. En el 22,9% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,5% tenia menys de 18 anys, un 11,1% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 19,4% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 101 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.722 $ i la renda mediana per família de 38.808 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.216 $ mentre que les dones 21.400 $. La renda per capita de la població era de 14.373 $. Aproximadament el 14,2% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eunice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eunice». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Batrachyla fitzroya

Batrachyla fitzroya és una espècie de granota que viu a l'Argentina.

## Referències

* Úbeda, C., Lavilla, E., Basso, N. & Blotto, B. 2004. Batrachyla fitzroya. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 de gener de 2008.
# Portada/article juliol 15
## Equidna de musell curt

L'equidna de musell curt (Tachyglossus aculeatus), conegut també com a formiguer espinós per la seva dieta consistent en formigues i tèrmits, és una de les quatre espècies vivents d'equidna i l'única del gènere Tachyglossus. L'equidna de musell curt està cobert de pèl i espines, i té un musell característic i una llengua especialitzada, que utilitza per caçar les preses a alta velocitat. Com la resta de monotremes vivents, l'equidna de musell curt pon ous; els monotremes són l'únic grup de mamífers que ho fan.
Aquesta espècie viu arreu d'Austràlia, on és el mamífer nadiu més estès, i en regions costaneres i terres altes del sud-oest de Nova Guinea, on se'l coneix com a Mungwe en les llengües dadibi i chimbu. No es troba amenaçat d'extinció, però activitats humanes com ara la caça, la destrucció de l'hàbitat, i la introducció d'espècies depredadores i paràsits estrangers, han reduït la distribució de l'equidna de musell curt a Austràlia.