OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Segú i Soriano

Josep Segú i Soriano (la Garriga, 19 de març de 1935 - la Garriga, 25 de juliol de 2010) va ser un ciclista català que fou professional entre 1956 i 1966. Els seus èxits esportius més importants els aconseguí a la Volta a Espanya on guanyà dues etapes i aconseguí la segona posició final a l'edició de 1959.

## Palmarès

Palmarès de Josep Segú i Soriano.
* 1953
** 1r al Trofeu Jaumandreu
* 1955
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Llevant
* 1958
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** 1r del Campionat de Barcelona
* 1959
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Dauphiné Libéré
* 1960
** 1r al Gran Premi Ajuntament de Bilbao
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Barcelona-Madrid
* 1961
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1962
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor de 4etapes de la Volta a Andalusia
** 1r al Gran Premi Pascuas
* 1963
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Midi Libre
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Rioja
* 1965
** 1r a la Volta a Andalusia i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Guatemala

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1958. 42è de la classificació general
* 1959. 2n de la classificació general
* 1960. 20è de la classificació general
* 1962. 22è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1963. 31è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1965. 27è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1964. 45è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Qui era Josep Segú?». Club Ciclista la Garriga, 13-07-2019. [Consulta: 5 febrer 2022].
* 1 2 «José Segú Soriano» (en castellà). el sitio de Ciclismo. [Consulta: 5 febrer 2022].
# Mostovskoie (Sverdlovsk)

* Per a altres significats, vegeu «Mostovskoie».
Mostovskoie (en rus: Мостовское) és un poble de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 364 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский». Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Castell de Fanzara

El castell de Fanzara (Alt Millars, País Valencià) se situa en el km. 8,5 de la carretera que uneix Onda i Fanzara, al marge dret i a la part alta d'un pujol de difícil accés. El castell és de reduïdes dimensions i es troba en estat de ruïna.
Va ser construït pels àrabs en el segle xiii, fortalesa del senyoriu de Zayd Abu Zayd. Jaume I el va cedir el seu fill Pere el 1259. El 1272 el va heretar Jaume de Xèrica. Posteriorment, el 1417, va pertànyer a la Casa de Sogorb.
El castell és de planta irregular dispersa amb forma allargada i estreta, adaptant-se al cim en el qual es troba. En l'actualitat s'aprecien diferents elements i llenços de les seves muralles, així com l'estructura principal d'una torre major, de la qual es conserva part de dues de les seves façanes. També es descobreixen els basaments de dues torres de planta quadrada, que defensaven la muralla i que es troben en una posició avançada i a una altura menys elevada.
Existeixen molt poques referències documentals respecte al castell de Fanzara, que devia ser més aviat un lloc de vigilància secundari, ja que es troba relativament allunyat de la població, amb un objectiu més aviat estratègic dirigit al control sobre una ruta o camí. En el perímetre del castell s'han trobat restes del Bronze Mitjà, ibèrics i naturalment islàmics.

## Referències

* Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.

## Enllaços externs

* Fitxa de Bé d'Interés Cultural
* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2365.
# Severokavkazski

Severokavkazski - Северокавказский (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Kuban. És a 5 km al nord de Novokubansk i a 164 km a l'est de Krasnodar.
Pertany al poble de Kovalévskoie.
# Cucut koel del Pacífic

El cucut koel del Pacífic (Urodynamis taitensis) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) i única espècie del gènere Urodynamis, si bé se l'ha considerat al gènere Eudynamys. Habita les zones boscoses de Nova Zelanda i les illes Chatham.
# Lucien Nat

Lucien Nat (16è districte de París, 11 de gener de 1895 - Clichy, 23 de juliol de 1972) va ser un actor teatral, cinematogràfic i televisiu francès.
Nascut a París, França, el seu nom complet era Lucien Maurice Natte. Va actuar al cinema des de 1932 fins a 1965, i en la televisió entre 1959 i 1972. Lucien Nat va morir en Clichy, França, en 1972, i va ser enterrat en Chamarande.

## Referències

* ↑ «Visionneuse - Archives de Paris». [Consulta: 11 març 2023].
* ↑ «Lucien Nat» (en anglès americà). [Consulta: 11 març 2023].

## Bibliografia

* Foucart, Yvan (2007). Dictionnaire des comédiens français disparus 694 portraits, 2147 noms. Mormoiron. p. 1185. ISBN 978-2-9531-1390-7.
# Mostis

Mostis fou un dels reis de l'Epir, totalment desconegut.
La seva existència només està acreditada perquè s'han trobat monedes amb el seu nom. El seu govern s'hauria produït al segle VI aC quan els reis de l'Epir són desconeguts i no consten en cap de les fonts existents actualment.

## Referències

* Théodore Edme Mionnet, Description de médailles antiques, Grecques et Romaines, Akademische Dr. -u. Verl., 1972.
# Castell de Ferran (Estaràs)

Castell de Ferran és un edifici del nucli de Ferran, al municipi d'Estaràs, declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Ruïnes, dalt del poble, del tipus de casa senyorial típica dels castells de la Segarra. En l'actualitat no ens en queden restes de l'antiga fortalesa. Només el topònim del castell, al cim de la costa on s'assenta el poble recorda el seu emplaçament.

## Història

Formava part de la marca del comtat de Berga. Hi ha notícies del castell des de mitjan s. XI, quan els Cervera el teniem pel comte de Cerdanya. Entre 1068 i 1095 Hug Dalmau de Cervera i la seva muller van prometre al comte Guillem Ramon I de Cerdanya, ésser-li fidels tant pel castell de Ferran com per d'altres de la contrada (Malacara, Castellfollit de Riubregós). Els Cervera continuaren essent senyors del terme al s. XII, en mon del comte de Barcelona, que havia heretat el comtat de Cerdanya. En el testament de Ramon Berenguer III del 1130, el castell de Ferran consta com a domini dels comtes de Barcelona.
Durant la segona meitat del segle xiii, el terme de Ferran apareix com a domini dels vescomtes de Cardona. El 1314 Ramon Folc VI de Cardona declarà els castells i els feus del seu vescomtat i hi va incloure el castell de Ferran. El lloc de Ferran fou dels Cardona fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Ferran». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Sirdakh

Sirdakh (en rus: Сырдах) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 781 habitants, pertany al districte de Borogontsi.

## Referències

* ↑ Хохлачев В.. Заполярный Помпей.
# 600
## Esdeveniments

* Primera referència escrita als escacs
* Utilització a Pèrsia de molins per a la irrigació
* Gregori I comença a codificar el cant gregorià
* Arriba la verola a Europa per primer cop
* La futura Indonèsia es converteix al budisme

## Referències

* ↑ Murray, H. J. R.. A history of chess (en anglès). Northampton, Mass.: Benjamin Press, [1986?], p. 163. ISBN 0-936317-01-9.
* ↑ diversos autors «Diverse variola virus (smallpox) strains were widespread in northern Europe in the Viking Age». Science, 6502, 369, 24-07-2020.
# Denys Granier-Deferre

Denys Granier-Deferre, nascut el 27 de desembre de 1949 a París, és un director, guionista i actor francès. És fill de Pierre Granier-Deferre, amb qui va començar el cinema com a assistent, sobretot a la pel·lícula del seu pare Le Chat (1971). Després va treballar amb diferents directors francesos abans d'escriure i filmar la seva primera pel·lícula, Que les gros salaires lèvent le doigt!, el 1982.

## Filmografia
### Director
#### Cinema

* 1982 : Que les gros salaires lèvent le doigt !
* 1984 : Réveillon chez Bob
* 1988 : Blanc de Chine
* 1994 : Coma
* 2009 : Pièce montée

#### Televisió

* 1990 : Moi, général de Gaulle
* 1990 : Navarro (dos episodis)
* 1990 : Le Gorille (un episodi)
* 1991 : La Maison vide
* 1993 : L'Éternel Mari
* 1993 : Des héros ordinaires : Les portes du ciel (La Porte du ciel)
* 1994 : Arrêt d'urgence
* 1995 : L'Impossible Monsieur Papa
* 1996 : Chassés-croisés
* 1996 : L'Instit episodi Méchante
* 1997 : Les Mystères de Sadjurah
* 1998 : Les Grands Enfants
* 1999 : Chasseurs d'écume (telenovel·la)
* 2000 : Maigret episodi Maigret chez les riches
* 2001 : Les Duettistes episodi Le môme
* 2001 : Les Enquêtes d'Éloïse Rome (6 episodis)
* 2002 : Un mois à nous
* 2003 : Ambre a disparu
* 2004 : 93, rue Lauriston
* 2007 : L'Affaire Christian Ranucci : Le combat d'une mère
* 2007 : Rendez-moi justice
* 2008 : Clémentine
* 2011 : Les livres qui tuent

### Guionista

* 1982 : Que les gros salaires lèvent le doigt !
* 1984 : Réveillon chez Bob
* 1988 : Blanc de Chine
* 2009 : Pièce montée

### Actor

* 1982 : Merci Bernard
* 1983 : Elle voulait faire du cinéma
* 1999 : Chasseurs d'écume (minisèrie TV) : le vendeur du Nadis
* 2001 : Se souvenir des belles choses : Toto
* 2006 : Président : Premier Ministre

## Referències

* ↑ Rège, Philippe. Encyclopedia of French Film Directors, Volume 1. Scarecrow Press, 2009, p. 463–464. ISBN 9780810869394.
* ↑ Denys Granier-Deferre : un mariage et des projets, La Depeche, 17 d'agost de 2010
* ↑ Denys Granier-Deferre a unifrance.org
# Luisa Tetrazzini

Luisa Tetrazzini (Florència, 29 de juny de 1871 - Milà, 28 d'abril de 1940) fou una soprano italiana, una de les més cèlebres de la seva generació.

## Biografia

Luisa Tetrazzini estudià en principi amb la seva germana Eva (1862-1938), igualment soprano, després amb Ettore Contrucci i Matelda Ceccherini. Debutà com a Ines a L'Africaine a Florència el 1890. Cantà llavors per Itàlia, i després feu una gira per Amèrica del Sud (1893-1895), Espanya (1896), Europa de l'Est (1899-1903), Mèxic (1903-1906), després debutà a San Francisco als Estats Units el 1906.
La glòria li arribà 1907 amb el debut a la Royal Opera House de Londres, a La Traviata, on apareix regularment fins al 1912 a Lucia di Lammermoor, Rigoletto, La sonnambula, Les Pêcheurs de perles, Les Huguenots. Des de llavors, fou considerada la successora de Nellie Melba en aquest teatre.
Debutà a Nova York al Manhattan Opera el 1908, i al Metropolitan Opera el 1911, on actuà a El barber de Sevilla, I puritani, Dinorah, Lakmé. Va actuar també a Boston (1911-1914) i a Chicago (1911-1913). Durant la Primera Guerra Mundial, cantà per a les tropes italianes, i a partir de llavors apareix principalment en concerts abans de retirar-se de l'escena el 1934.
Única cantant italiana del seu temps capaç d'abordar el repertori lleuger i líric amb igual èxit, la Tetrazzini testimoniava una virtuositat i un volum vocal poc comú per a aquest gènere de soprano. Va realitzar papers molt difícils per a l'època, però va morir en la pobresa.
Va deixar escrit alguns llibres, com ara els seus records en My life of song (editorial Cassell and Company Ltd, Londres i altres ciutats, 1921), i consells tècnics en How to sing (George H. Doran Company, Nova York, 1923), quest últim reeditat el 1975 amb el títol de The Art of Singing, incorporant com a coautor a Enrico Caruso.
Companys de professió amb els quals va coincidir foren: Domenico Viglione-Borghese, Dora de Phillippe, Charles Dalmorès, Ferrara-Fontana i Leo Slezak, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Latham, Alison. Diccionario enciclopédico de la música (en castellà). Fondo de Cultura Economica, 2017-10-04, p. 1506. ISBN 978-607-16-5246-1.
* ↑ «My Life of Song». Open Library.
* ↑ Shaew-Taylor, Desmond. The Grove Book of Opera Singers, 2008, p. 494. ISBN 978-0-19-533765-5.
* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 15235 (ISBN 84-7291-226-4)
* ↑ Badenes, Gonzalo. Voces (Ritmo, 1987-2000) (en castellà). Universitat de València, 2005. ISBN 978-84-370-6255-6.

## Fonts

* David Hamilton The Metropolitan Opera Encyclopedia, Simon & Schuster, 1993. ISBN 0-671-61732-X
# Museu Curie

El Museu Curie és a la planta baixa del Pavelló Curie, en un dels edificis més vells de l'Institut Curie. Aquest laboratori, erigit a pocs carrers del "cobert" on els Curie van descobrir el poloni i el radi el 1898, va ser construït especialment per a Marie Curie per la Universitat de París i l'Institut Pasteur entre 1911 i 1914. Aquí ella va desenvolupar el seu treball durant gairebé vint anys, i aquí també la seva filla i el seu gendre, Irène Joliot-Curie i Frédéric Joliot-Curie, van descobrir la radioactivitat artificial, per la qual ells van rebre el Premi Nobel de Química el 1935.
El Museu Curie, guardià d'aquest patrimoni institucional, allotja també el laboratori de química personal de Marie Curie i l'oficina del director, que va ser ocupada successivament per Marie Curie de 1914 a 1934, per André Debierne fins al 1946, per Irène Joliot-Curie fins 1956, i finalment per Frédéric Joliot. A la mort de Frédéric Joliot en 1958, els directors que el van succeir al capdavant del Laboratori Curie van desitjar preservar inalterada aquesta oficina. El Museu té una exposició permanent i un centre per a investigació històrica.
# Cargolet alabarrat

El cargolet alabarrat (Henicorhina leucoptera) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva humida, als Andes, al sud de l'Equador i nord del Perú al nord de Cajamarca, San Martín i est de La Libertad.

## Referències

* ↑ «Cargolet alabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Sherwood

«Sherwood» té aquests significats:
* Toponímia:
** Anglaterra:
*** Sherwood (Nottinghamshire), població al comtat de Nottinghamshire
*** Bosc de Sherwood, bosc al voltat de Sherwood (Nottinghamshire) famós per les històries de Robin Hood
** Estats Units:
*** Sherwood (Arkansas)
*** Sherwood (Dakota del Nord)
*** Sherwood (Ohio)
*** Sherwood (Oregon)
*** Sherwood (Comtat de Defiance), població del Comtat de Defiance (Ohio, Estats Units d'Amèrica)
*** Sherwood (Wisconsin)
* Biografies:
** Sherwood Anderson (1876 - 1941), novel·lista i escriptor de contes estatunidenc
** Frank Sherwood Rowland (Delaware, Ohio, 1937), químic i professor universitari estatunidenc
** Percy Sherwood
* Miscel·lània:
** Nombre de Sherwood, nombre adimensional emprat en operacions de transferència de massa
** Sherwood Forest (videojoc), videojoc d'aventura per al microordinador Apple II publicat el 1982
** Síndrome de Sherwood, concepte d'estratègia policial creat pel mosso d'esquadra David Piqué
# (241) Germania

(241) Germania és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 12 de setembre de 1884 per Karl Theodor Robert Luther des de l'observatori de Düsseldorf-Bilk, Alemanya.
Està nomenat així per la forma en llatí d'Alemanya.

## Característiques orbitals

Germania orbita a una distància mitjana del Sol de 3,052 ua, podent apropar-se fins a 2,744 ua. La seva excentricitat és 0,1009 i la inclinació orbital 5,504°. Triga 1947 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (201) al (300)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 34. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
Schmadel, Lutz D. (2003).

## Enllaços externs

* «(241) Germania» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 22 juny 2015].
# Denys Calvaert

Denys Calvaert o Denis Calvaert (Anvers 1540-1619) fou un pintor flamenc que va desenvolupar la part més important de la seva activitat a Itàlia, on va ser conegut com Il Fiammingo (el flamenc).
Es va establir a Bolonya, on se'l considera membre integrant de l'Escola Bolonyesa. Les seves principals obres poden contemplar-se a Bolonya, Florència, Sant Petersburg, Parma i Caen.
# Luise Adolpha Le Beau

Luise Adolpha Le Beau (Rastatt, 25 d'abril de 1850 - Baden-Baden, 17 de juliol de 1927) fou una pianista i compositora alemanya.
Va començar la seva educació a Karlsruhe estudiant violí, piano, cant i música teòrica. Després va estudiar a Múnic amb Joseph Rheinberger i Franz Lachner. Es va centrar en l'estudi del piano (va tenir una important carrera com a concertista) i fins i tot va escriure les seves pròpies obres. Però, com que era una dona, va trobar grans dificultats, tal com explica en la seva biografia (Lebenserinnerugen einer Komponistin, 1910). Vivia amb els seus pares a Wiesbaden, Berlín i, amb ajudes financeres dels seus pares, es va mudar a Baden-Baden.
La crítica musical de l'època, habitualment, va definir l'estil de Le Beau com "masculí", qualificació que en el llenguatge de l'època volia dir que es considerava que el seu treball era de la major qualitat.
Luise Adolphe Le Beau va promoure sempre la igualtat d'oportunitats en l'educació musical de les nenes i també, de tant en tant, treballava com a crítica musical. A part de cançons i música de cambra, va compondre una simfonia, un concert per a piano i obres per a cor i orquestra. Els seus treballs es distingeixen per l'artesania i es reconeixen de seguida pel seu desenvolupament musical. El seu Romanç per a violí i piano Op. 35 (primera publicació l'any 1905) tenia la supremacia i l'expressivitat de la melodia en solitari i la seva uniformitat estava en consonància amb la tradició d'aquest gènere, el romanticisme.

## Referències

* ↑ Feminismo y música, pàg. 56.
* ↑ Música, género y educación, pàg. 100.

## Bibliografia

* Green, Lucy. Música, género y educación. Madrid: Ediciones Morata, 2001. ISBN 8471124548.
* Violinmusik von Komponistinnen (Violin music by Female Composers) 13 Stücke für violine und Klavier (13 pieces for violin and piano) Barbara Heller/ Eva Rieger Editorial SCHOTT (1994).
* Ramos López, Pilar. Feminismo y música. Narcea. ISBN 842771419X.

## Enllaços externs

* Las mujeres y la música. Article a la pàgina del cor la Universitat de València.
# Cargola de roca

La cargola de roca o cargola de codina (Erodium foetidum) és una petita planta rupícola que creix a les carenes i turons desprotegits. Creix formant coixinets que la protegeixen de les inclemències meteorològiques a les quals està exposada en el seu hàbitat. A Catalunya són protegides les subespècies rupestre a Montserrat i glandulosum a Sant Llorenç del Munt i l'Obac.
És una planta vivaç essencialment calcícola, creix sobre les codines de carenes i vessants exposats al sol i on la vegetació és escassa. Presenta un marcat endemisme segons l'espècie, per exemple la subespècie crispum és endèmica dels Pirineus Orientals, la subespècie rupestre ho és de la Serralada Prelitoral i alguns punts del Prepirineu, i la subespècie glandulosum es troba als Pirineus i a Sant Llorenç del Munt.
Floreix a la primavera i l'estiu, la pol·linització es fa gràcies als insectes i la disseminació de les llavors es fa amb la col·laboració dels animals. La flor presenta 5 pètals de color blanc, rosat o violaci amb venes porpres. El fruit és una càpsula (esquizocarp) formada per cinc mericarps (parts que se separen en arribar a la maduresa i que contenen una única llavor).

## Subespècies

* Erodium foetidum antariense
* Erodium foetidum celtibericum
* Erodium foetidum cheilanthifolium
* Erodium foetidum crispum
* Erodium foetidum glandulosum
* Erodium foetidum lucidum
* Erodium foetidum rupestre
* Erodium foetidum valentinum
# A Gun in His Hand

A Gun in His Hand és un curtmetratge de cinema negre estatunidenc del 1945 dirigit per Joseph Losey.

## Argument

Dennis Nordell va aprovar amb nota la seva formació com a policia. Fa equip amb alguns delinqüents i utilitza la placa i l’uniforme de policia per obtenir informació que, d'altra manera, seria difícil d'obtenir. Utilitza els coneixements adquirits amb la seva formació per cometre diverses incursions en campaments. El seu confident a la colla és un home anomenat Frankie. Així que el primer que fan és entrar al dipòsit d'una fàbrica de licors i sorprendre la policia no només per la naturalesa de l'agressió, sinó també pel seu aparent coneixement. Al cap d'una estona el diari informa amb un gran titular: “Tres entrades més al magatzem. Una banda misteriosa saqueja un magatzem i roba mercaderies per valor de 30.000 dòlars."Aquests robatoris ara es produeixen gairebé setmanalment, sempre abans s'activa una falsa alarma en diferents llocs, lluny dels llocs on opera la banda. La mercaderia robada es transporta en camions grans. Els diaris ara informen gairebé diàriament sobre la "colla del schnapps", com se'ls diu, que ara han saquejat 27 magatzems en quatre mesos.
Quan McGuiness, un oficial de policia veterà, ensopega accidentalment amb la banda durant una altra incursió i li demana a Nordell que s'aturi, ell l'enderroca. Ara la policia està convençuda que hi ha algú de les seves files, però no té proves. Ara s'està fent tot per trobar l'assassí del company. I al final, Nordell, que està traient una pista falsa per fer pagar el seu delicte a un altre, aconsegueix que l'enganxin a partir d'una petita errada: va passar per alt el fet que l'home a qui va culpar de l'assassinat de McGuiness li faltava una part del dit mig a la mà que li disparava.

## Repartiment

* Tom Trout: Dennis Nordell, agent de policia
* Richard Gaines: Dana, inspectora de policia
* Tony Caruso: Frankie
* Hugh Beaumont: graduat de l'Acadèmia de Policia
* William Challee: Snorky
* Robert Emmett O'Connor: McGuinnes, veterà oficial de policia
* Arthur Space: Calvin 'Whitey' Foster
* Harry Strang: R. C. Johnson, capità de policia
* William Tannen: Wilson, tècnic de laboratori
* Ray Teal: O'Neill, tinent de policia
* Charles C. Wilson: cap de policia
* Harry Wilson: antic germà de la presó

## Producció

La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el 25 de setembre de 1945. El títol de la seva sèrie és: A Crime Does Not Pay Subject: A Gun in His Hand. A Itàlia es titulava Un'arma nella sua mano, a Polònia Bron w jego rece.

## Premi

Als Premis Oscar de 1946, Chester M. Franklin va ser nominat juntament amb Jerry Bresler per a un Oscar a la categoria "Millor curtmetratge”. Tanmateix, el trofeu va ser per a Gordon Hollingshead i la pel·lícula Star in the Night.

## Referències

* ↑ A gun in his hand al aweb del Festival de Torí
* ↑ A Gun in His Hand bei oscars/ceremonies/1946.